Справа № 2а-10271/10/1370
Суддя: Кравчук Володимир Миколайович
Дата ухвалення: 2014-03-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14 березня 2014 року
адміністративний суд у складі:
головуючого - судді
суддів
Коморного О.І., Лунь З.І.
за участі секретаря судового
засідання Козьміна А.М.,
представника позивача
представника відповідача
розглянувши в порядку судового
контролю заяву ОСОБА_1 до Львівської
митниці Міндоходів про стягнення
заробітної плати за час затримки
виконання судового рішення у справі за
позовом ОСОБА_1 до Львівської митниці,
Державної митної служби України про
скасування наказу, поновлення на
посаді, стягнення коштів за час
вимушеного прогулу , -
13.01.2014 р. ОСОБА_1 звернувся до суду із
заявою, поданої в порядку ст. 267 КАС
України, в якій просить стягнути на
його користь з Львівської митниці
Міндоходів середньомісячний заробіток
за час затримки виконання судового
рішення з 16.02.2011 р. по 10.06.2013 р.

Заяву мотивує тим, що з 19.10.2010 р. його
було звільнено з посади. Постановою
Львівського окружного
адміністративного суду від 15.02.2011 р.
поновлено на займаній посаді, яка
залишена без змін ухвалою Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 14.07.2011 р. та ухвалою Вищого
адміністративного суду України від
26.03.2013 р., ухвалою від 09.07.2013 р.
Верховного Суду України відмовлено з
задоволенні заяви Львівської митниці
Державної митної служби України.
Фактично на посаді ОСОБА_1 поновлено
01.06.2013 р., компенсацію виплачено лише за
період з 19.10.2010 р. по 15.02.2011 р. Однак з
16.02.2011 р. по 10.06.2013 р. (день фактичного
поновлення на роботі) він не працював з
вини Львівської митниці, яка не
виконала судове рішення. Цей час є
періодом вимушеного прогулу, грошову
компенсацію за який гарантовано особі
чинним законодавством.

Представник відповідача проти
задоволення заяви заперечує. Зазначає,
що ОСОБА_1 знав про те, що судовим
рішенням Львівського апеляційного
адміністративного суду від 14.07.2011 р.
Львівській митниці було відмовлено у
задоволенні апеляційної скарги та
підтверджено протиправність наказу,
яким його звільнено з посади. Однак в
Державну митну службу України про
виконання судового рішення та
поновлення його на роботі не звертався.
01.06.2013 р. ОСОБА_1 був поновлений на
посаді.

Крім того, вважає, що звернення особи до
суду із заявою в порядку ст. 267 КАС
України можливе лише у разі
невиконання судового рішення при
примусовому його невиконанні в межах
здійснення виконавчого провадження.
Також таку заяву може бути подано до
суду протягом 10 днів з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав. Вважає, що
ОСОБА_1 необґрунтовано звернувся до
суду з такою заявою з пропуском
встановленого строку.

Вирішуючи заяву, Суд встановив
наступні обставини.

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 15.02.2011 р.,
залишеною без змін ухвалою Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 14.07.2011 р., визнано протиправним та
скасовано наказ Державної митної
служби України № 1976-к від 19.10.2010 року
«По особовому складу митних органів» в
частині припинення перебування на
державній службі ОСОБА_1 з 19.10.2010 року.
Визнано протиправним та скасовано
наказ Львівської митниці від 19.10.2010 р.
«Про оголошення наказу Державної
митної служби України» в частині
оголошення наказу Державної митної
служби України № 1976-к від 19.10.2010 року
«По особовому складу митних органів».
Поновлено ОСОБА_1 на роботі на посаді
провідного інспектора відділу
дізнання та провадження у справах про
порушення митних правил служби
боротьби з контрабандою та порушеннями
митних правил Львівської митниці з
19.10.2010 р. Стягнуто з Львівської митниці
на користь ОСОБА_1 середній заробіток
за час вимушеного прогулу за період з
19.10.2010 року по 15.02.2011 р. в сумі 12064,92 грн.

01.06.2013 р. Державною митною службою
України видано наказ № 876-к про
поновлення ОСОБА_1 на посаді.

ОСОБА_1 фактично виплачено кошти за час
вимушеного прогулу з 19.10.2010 р. (дата
звільнення) по 15.02.2011 р. (дата поновлення
судом на роботі). Протягом періоду з
16.02.2011 р. по 07.06.2013р. (до дня фактичного
поновлення) ОСОБА_1 перебував у
вимушеному прогулі, що і стало причиною
звернення до суду.

Судом з'ясовано, що саме з 10.06.2013 р.
відповідач вже почав нараховувати та
виплачувати ОСОБА_1 заробітну плату,
оскільки він фактично приступив до
роботи саме 10.06.2013 р. 08 та 09 червня 2013 р.
припадають на вихідні дні (субота,
неділя), а тому не враховуються при
обчисленні середньоденної заробітної
плати.

Відповідач надав довідку про середню
заробітну плату ОСОБА_1 за період з
16.02.2011 р. по 07.06.2013 р., згідно якої сума
середньої заробітної плати за цей
період становить 83018,14 грн., а
середньоденний заробіток - 143,63 грн.

Вирішуючи заяву, Суд виходить з
наступного.

Відповідно до ч. 9 ст. 267 КАС України
особа-позивач, на користь якої ухвалено
постанову суду, має право подати до
суду першої інстанції заяву про
визнання протиправними рішень, дій чи
бездіяльності, вчинених суб'єктом
владних повноважень - відповідачем на
виконання такої постанови суду або
порушення прав позивача, підтверджених
такою постановою суду.

Звернення ОСОБА_1 до суду має на меті
вирішення правових питань, що виникли у
зв'язку із виконанням постанови суду
від 15.02.2011 р. та захисту його прав,
підтверджених такою постановою,
зокрема права на оплату праці за час
вимушеного прогулу за період з 16.02.2011 р.
по дату фактичного поновлення на
роботі - 10.06.2013 р.

З огляду на це, розгляд заяви
відбувається в межах того самого
публічно-правового спору про
звільнення ОСОБА_1 зі служби 19.10.2010 р., що
був вирішений судом, та в порядку
судового контролю за виконанням
судового рішення, що набрало законної
сили.

Відповідно до ст. 233 Кодексу законів про
працю України у разі порушення
законодавства про оплату праці
працівник має право звернутися до суду
з позовом про стягнення належної йому
заробітної плати без обмеження
будь-яким строком.

Відповідно до ст. 235 Кодексу законів про
працю України при винесенні рішення
про поновлення на роботі орган, який
розглядає трудовий спір, одночасно
приймає рішення про виплату
працівникові середнього заробітку за
час вимушеного прогулу або різниці в
заробітку за час виконання
нижчеоплачуваної роботи, але не більш
як за один рік. Якщо заява про
поновлення на роботі розглядається
більше одного року, не з вини
працівника, орган, який розглядає
трудовий спір, виносить рішення про
виплату середнього заробітку за весь
час вимушеного прогулу.

Оскільки Ухвалою Вищого
адміністративного суду України від
26.03.2013 р. постанову Львівського
окружного адміністративного суду від
15.02.2011 р. та Львівського апеляційного
адміністративного суду від 14.07.2011 р.
залишено без змін, з дня набрання
законної сили цією ухвалою, з 19.10.2010 р.,
слід вважати, що ОСОБА_1 поновлений на
роботі, а отже його відсутність на
роботі до 07 червня 2010 р. включно мала
місце не з його вини, а отже є вимушеним
прогулом.

Оскільки в період з 16.02.2011 р. по 07.06.2013 р.
ОСОБА_1 грошового забезпечення не
одержав, має місце порушення його
трудових прав, які підлягають захисту
шляхом стягнення з відповідача
грошового забезпечення за час
вимушеного прогулу за цей період.

Покликання представника відповідача
на відсутність вини у вимушеному
прогулі Суд відхиляє, оскільки
законодавство не ставить оплату
вимушеного прогулу в залежність від
вини роботодавця. Взаємовідносини між
роботодавцем та особами, з вини яких
відбулося порушення трудових прав
позивача ОСОБА_1, виходять за межі
судового контролю у справі, що
розглядається.

Суд бере до уваги, що сума не
нарахованої та не виплаченої ОСОБА_1
заробітної плати за період з 16.02.2011 р.
по 07.06.2013 р. складає 83018,14 грн., а
середньоденний заробіток - 143,63 грн., що
визнається відповідачем, який надав
відповідну довідку.

Сума 83018,14 грн. нарахована відповідно до
Порядку обчислення середньої
заробітної плати, затвердженого
Постановою Кабінету Міністрів України
від 8 лютого 1995 р. № 100. Згідно з п.8 якого
нарахування виплат, що обчислюються із
середньої заробітної плати за останні
два місяці роботи, провадяться шляхом
множення середньоденного (годинного)
заробітку на число робочих днів/годин,
а у випадках, передбачених чинним
законодавством, календарних днів, які
мають бути оплачені за середнім
заробітком. Середньоденна (годинна)
заробітна плата визначається діленням
заробітної плати за фактично
відпрацьовані протягом двох місяців
робочі (календарні) дні на число
відпрацьованих робочих днів (годин), а у
випадках, передбачених чинним
законодавством, - на число календарних
днів за цей період.

Відповідно до п. 10 ст. 267 КАС України у
разі наявності підстав для задоволення
заяви суд ухвалює одну із постанов, що
передбачені частиною другою статті 162
цього Кодексу. Така постанова може бути
оскаржена лише в апеляційному порядку.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 162 КАС України у
разі задоволення адміністративного
позову суд може прийняти постанову про
стягнення з відповідача коштів. Окрім
того, у разі необхідності спосіб,
строки і порядок виконання можуть бути
визначені у самому судовому рішенні (ч.
1 ст. 257 КАС України).

Враховуючи наведене, Суд вважає за
необхідне встановити наступний
порядок виконання судового рішення: з
суми грошового забезпечення за час
вимушеного прогулу з 16 лютого 2011 року
по 07 червня 2013 року в розмірі 83018,14
гривень при її виплаті ОСОБА_1 утримати
єдиний соціальний внесок в сумі 5064,11
грн. та податок з доходів фізичних осіб
в сумі 11693,11 грн.

Щодо покликань відповідача на те, що
ОСОБА_1 несвоєчасно звернувся до суду
із заявою про виплату йому компенсації
за час вимушеного прогулу, з
недотриманням 10-денного строку з дня
коли особа дізналась або повинна була
дізнатись про порушення своїх прав, то
Суд такі відхиляє з огляду на правову
позицію Конституційного Суду України.

Так, згідно з Рішенням Конституційного
Суду України від 15 жовтня 2013 року

№ 9-рп/2013, спір щодо стягнення не
виплачених власником підприємства,
установи, організації або
уповноваженим ним органом чи фізичною
особою сум індексації заробітної плати
та компенсації втрати частини
заробітної плати у зв'язку з порушенням
строків її виплати є трудовим спором,
пов'язаним з недотриманням
законодавства про оплату праці.

Строки звернення працівника до суду за
вирішенням трудового спору як складова
механізму реалізації права на судовий
захист є однією з гарантій
забезпечення прав і свобод учасників
трудових правовідносин.

Згідно з частиною другою статті 233
Кодексу у разі порушення законодавства
про оплату праці працівник має право
звернутися до суду з позовом про
стягнення належної йому заробітної
плати без обмеження будь-яким строком.

Конституційний Суд України виходить з
того, що при розгляді в позовному
провадженні трудового спору про
стягнення належної працівникові
заробітної плати положення частини
другої статті 233 Кодексу підлягає
застосуванню у випадках пред'явлення
вимог про стягнення будь-яких виплат,
що входять до структури заробітної
плати, і застосування цих положень не
пов'язане з фактом нарахування чи
ненарахування роботодавцем спірних
виплат.

Отже, на підставі системного аналізу
наведених положень чинного
законодавства Конституційний Суд
України дійшов висновку, що працівник
має право звернутися до суду з позовом
про стягнення сум індексації
заробітної плати та компенсації втрати
частини заробітної плати у зв'язку з
порушенням строків її виплати як
складових належної працівнику
заробітної плати без обмеження
будь-яким строком незалежно від того,
чи були такі суми нараховані
роботодавцем. Це право працівника
відповідає засадам справедливості,
добросовісності, розумності як
складовим конституційного принципу
верховенства права та не порушує
балансу прав і законних інтересів
працівників і роботодавців.

Враховуючи наведене, Суд вважає, що
строк звернення до суду не порушений.

З огляду на наведене, заяву ОСОБА_1 слід
задовольнити.

Керуючись ст.ст. 160 - 162, 267 КАС України,
ст. 233, 235, 236 Кодексу законів про працю
України, Суд -

ПОСТАНОВИВ:

Заяву задовольнити.

Стягнути з Львівської митниці
Міндоходів на користь ОСОБА_1 заробітну
плату за час затримки виконання
постанови Львівського окружного
адміністративного суду від 15 лютого 2011
року за період з 16 лютого 2011 року по 07
червня 2013 року в розмірі 83018 (вісімдесят
три тисячі вісімнадцять) гривень 14
(чотирнадцять) копійок, з утримання
єдиного соціального внеску в сумі 5064
(п'ять тисяч шістдесят чотири) гривні 11
(одинадцять) копійок та податку з
доходів фізичних осіб в сумі 11693
(одинадцять тисяч шістсот дев'яносто
три) гривні 11 (одинадцять) копійок.

Постанова може бути оскаржена до
Львівського апеляційного
адміністративного суду.

Апеляційна скарга подається до
адміністративного суду апеляційної
інстанції через Львівський окружний
адміністративний суд. Копія
апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції. Апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Повний текст постанови складено 19
березня 2014 р.

Головуючий суддя
В.М. Кравчук

Суддя
О.І. Коморний

Суддя
З.І. Лунь