Справа № 816/6954/13-а
Суддя: І.С. Шевяков
Дата ухвалення: 2014-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2014 року м. ПолтаваСправа №
816/6954/13-а

Полтавський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді - Шевякова І.С.,

за участю:

секретаря судового засідання -
Мандрика Х.С. ,

прокурора - Іценко М.В.,

представників третіх осіб -
ОСОБА_1,ОСОБА_2,

третіх осіб - ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за адміністративним
позовом Прокурора міста Полтави
до Октябрської районної у місті
Полтаві ради, виконавчого комітету
Октябрської районної у місті Полтаві
ради, треті особи: треті особи: ОСОБА_4,
ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, Державна
інспекція сільського господарства у
Полтавській області, Головне
управління Держземагенства у
Полтавській області про
скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В:

09 червня 2011 року прокурор м. Полтави в
інтересах держави в особі Головного
управління Держкомзему України в
Полтавській області звернувся до
Октябрського районного у м.Полтаві
суду з позовом до Октябрської районної
у м. Полтаві ради про скасування
рішення відповідача.

В обґрунтування своїх вимог прокурор
посилався на те, що рішення виконавчого
комітету Октябрської районної у
м.Полтаві ради №343 від 26.09.2006 року
прийняті виконавчим комітетом
Октябрської районної у місті Полтаві
ради з перевищенням повноважень, з
порушенням п.34 ст. 26 Закону України "Про
місцеве самоврядування в Україні", чим
порушено права співвласників садиби
АДРЕСА_1.

Ухвалою Октябрського районного суду м.
Полтава від 28.07.2011 року залучено до
участі у справі в якості третіх осіб на
стороні відповідача, які не заявляють
самостійних вимог на предмет спору -
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_4, ОСОБА_3.

Ухвалою Октябрського районного суду м.
Полтава від 22.09.2011 року залучено до
участі у справі в якості відповідача -
Виконавчий комітет Октябрської
районної у м. Полтаві ради.

Постановою Октябрського районного
суду м. Полтава від 0.11.2011 року позов
було задоволено.

Скасовано п.1 рішення виконавчого
комітету Октярської районної у місті
Полтаві № 343 від 26.09.2006 року, яким
виділено з домоволодіння АДРЕСА_1 в
окрему садибу, земельну ділянку площею
1000 кв.м., якою користуються ОСОБА_3,
ОСОБА_4 на підставі договору купівлі -
продажу незавершеного будівництвом
жилого будинку від 19.04.2006 року та згідно
рішення Третейського суду № 2/192 від
05.07.2006 року, відповідно до плану
розподілу та схеми земельної ділянки,
затвердженої головним управлінням у
справах містобудування та архітектури.

Скасовано п. 5.1. рішення виконавчого
комітету Октярської районної у місті
Полтаві від 23.01.2007 року № 29, яким
передано в спільну сумісну власність
ОСОБА_4, ОСОБА_3 із земель житлової та
громадської забудови міста Полтави
земельну ділянку АДРЕСА_2, уточнена
площа якої за результатами обмірів КП
„Полтаваземкадастр" становить 999 кв.м.
для будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель та споруд.

Постановою Харківського апеляційного
адміністративного суду від 11 квітня 2012
року було скасовано постанову
Октябрського районного суду м. Полтави
від 10 листопада 2011 року та прийнято
нову постанову, якою позов задоволено:
скасовано пункт 1 рішення виконкому №
343 від 26 вересня 2006 року, скасовано
пункт 5.1. рішення виконкому від 23 січня
2007 року № 29.

Ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 19.11.2013 року рішення
попередніх судових інстанцій
скасовано, справу направлено на новий
розгляд до Полтавського окружного
адміністративного суду.

Ухвалою Полтавського окружного
адміністративного суду від 06.12.2013 року
справу прийнято до провадження судді
Шевякова І.С.

У ході розгляду справи прокурором було
подано заяву про уточнення позовних
вимог, згідно якої останній просив
визнати протиправними і нечинними п.1
рішення Виконавчого комітету
Октябрської районної у м.Полтаві ради
№343 від 26.09.2006 року "Про виділення
частини земельної ділянки в окрему
садибу з присвоєнням юридичної адреси";
п.5.1 рішення Виконавчого
комітету Октябрської районної у
місті Полтаві ради №29 від 23.01.2007 року
щодо передачі у спільну сумісну
власність громадянам ОСОБА_4 та
ОСОБА_3 земельної ділянки площею 999
кв.м., АДРЕСА_2.

За час розгляду справи судами було
припинено як юридичну особу Головне
Управління Держкомзему в Полтавській
області, що виражало інтереси держави,
у яких прокурор подав у первинній його
редакції. У зв'язку із цим ухвалою від
26.12.2013 року було залучено до справи в
якості третіх осіб, які не заявляють
самостійних вимог на предмет спору, на
стороні позивача - Державну інспекцію
сільського господарства у Полтавській
області та Головне управління
Держземагенства у Полтавській області.

У судовому засіданні прокурор позовні
вимоги підтримав та просив їх
задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідачів в судове
засідання 13 березня 2014 року не з'явився,
будучи повідомленим належним чином про
час та місце розгляду справи, надав
клопотання про розгляд справи за його
відсутності. У ході розгляду справи
проти позову заперечував, просив суд
відмовити у його задоволенні. В
обґрунтування своїх заперечень
посилався на те, що виконавчий комітет
Октябрської районної у місті Полтаві
ради при прийнятті рішень №343 від 26.09.2006
року та №29 від 23.01.2007 року діяв у
відповідності до чинного
законодавства та в межах наданих йому
повноважень, а тому позов прокурора м.
Полтави є безпідставним, та таким, що
не ґрунтується на відповідних доказах
та задоволенню не підлягає. З-поміж
іншого, звертав увагу суду на
роз'яснення Конституційного суду
України, викладені в рішенні №7-/2009, в
якому суд роз'яснив, що "органи
місцевого самоврядування, вирішуючи
питання місцевого значення,
представляючи спільні інтереси
територіальних громад сіл, селищ та
міст, приймають нормативні та
ненормативні акти. До нормативних
актів належать акти, які встановлюють,
змінюють чи припиняють норми права,
мають локальний характер, розраховані
на широке коло осіб та застосовуються
неодноразово. Ненормативні акти
передбачають конкретні приписи,
звернені до окремого суб'єкта чи
юридичної особи, застосовуються
одноразово і після реалізації
вичерпують свою дію". Враховуючи
вищевикладене, як на думку відповідача,
оскаржувані рішення є саме
ненормативними актами, оскільки вони
прийняті стосовно двох осіб, підлягали
одноразовому застосуванню та
вичерпали свою дію фактом їх виконання.
Таким чином відсутні підстави для
скасування рішення органу місцевого
самоврядування, яке виконане і фактом
виконання втратило свою юридичну силу.

Також відповідач посилався на те, що
прокурор заявив позов в інтересах
держави, але не дав оцінку, які саме
інтереси держави в даному випадку
порушені оскаржуваними рішеннями,
оскільки, порушення, на які посилається
прокурор, стосуються виключно
приватних інтересів фізичних осіб.

Треті особи, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та його
уповноважений представник, проти
позову заперечували, просили суд
відмовити у його задоволенні.

Третя особа, ОСОБА_6 та його
уповноважений представник, третя особа
ОСОБА_5 позов прокурора підтримали та
просили суд задовольнити його у
повному обсязі. Посилались на те, що
відповідач в порушення приписів
Закону України "Про місцеве
самоврядування в Україні", приймаючи
оскаржувані рішення про виокремлення
земельної ділянки перевищив свої
повноваження, надав земельну ділянку
за адресою АДРЕСА_1 гр.ОСОБА_3 та
гр.ОСОБА_4 без згоди всіх співвласників
та за відсутності відповідного рішення
суду. Таким чином, рішення №343 від 26.09.2006
року та №29 від 23.01.2007 року виконавчого
комітету Октябрської районної у місті
Полтаві ради є протиправними та
підлягають скасуванню.

Третя особа, ОСОБА_7, в судове
засідання не з'явився, надав клопотання
про розгляд справи за його відсутності,
у якому позовні вимоги прокурора також
підтримав.

Представник залученої в якості
третьої особи Державної інспекції
сільського господарства в Полтавській
області в судове засідання не з'явився,
надав суду клопотання про розгляд
справи за його відсутності.

Представник третьої особи,
Головного управління Держземагенства
у Полтавській області, в судове
засідання не з'явився, повідомлений
належним чином про час та місце
розгляду справи, клопотань про
відкладення чи розгляд справи за
відсутності уповноваженого
представника третя особа не надало.
Ставлення до позову не висловлено.

Заслухавши думку сторін, суд
дійшов висновку про можливість
розгляду справи за даної явки.

Суд, заслухавши пояснення
представників сторін, всебічно і повно
з'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтуються позовні вимоги та
заперечення, об'єктивно оцінивши
докази, які мають значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті,
приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що проведеною
прокуратурою міста Полтави перевіркою
дотримання законодавства, що регулює
земельні відносини в діяльності
Октябрської районної у місті Полтаві
ради було з'ясовано, що виконавчий
комітет Октябрської районної у місті
Полтаві ради 26.09.2006 року прийняв
рішення № 343 про виділення з
домоволодіння АДРЕСА_1 в окрему садибу,
земельну ділянку площею 1000 кв.м., якою
користуються ОСОБА_3, ОСОБА_4 на
підставі договору купівлі - продажу
незавершеного будівництвом жилого
будинку від 19.04.2006 року та згідно
рішення Третейського суду № 2/192 від
05.07.2006 року, відповідно до плану
розподілу та схеми земельної ділянки,
затвердженої головним управлінням у
справах містобудування та архітектури.
Вказаним рішенням, виділеній земельній
ділянці присвоєно юридичну адресу,
АДРЕСА_2. (т.1,а.с. 4)

Рішенням п'ятої сесії п'ятого скликання
Октябрської районної у м. Полтаві ради
від 03 жовтня 2006 року затверджено
рішення райвиконкому Октябрської
районної у м. Полтаві ради № 343 від
26.09.2006 року „Про виділення частини
земельної ділянки в окрему садибу з
присвоєнням юридичної адреси". (т.1., а.с.
42)

Рішенням виконавчого комітету
Октябрської районної у м. Полтаві ради
від 23.01.2007 року № 29 внесено зміни до
пункту 3 рішення № 442 від 28.11.2006 року
Октябрського райвиконкому та
викладено в такій редакції : Передати в
спільну сумісну власність ОСОБА_4 та
ОСОБА_3 із земель житлової та
громадської забудови міста Полтави
земельну ділянку АДРЕСА_2, уточнена
площа якої за результатами обмірів КП
„Полтаваземкадастр" становить 999 кв.м.
для будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд. ( т.1.,а.с. 59)

На підставі згаданого рішення
виконавчого комітету Октябрьської
районної у м.Полтаві ради від 23.01.2007
року ОСОБА_4 та ОСОБА_3 отримали
Державні акти на право власності на
земельну ділянку. ( т.1.,а.с. 43)

Проте, згідно матеріалів справи, з 1998
року частина земельної ділянки за
адресою АДРЕСА_1 площею 1000 кв.м. була
передана співвласникам домоволодіння
ОСОБА_8, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 у
спільну часткову власність, про що
оформлено державний акт, а у спільному
користуванні залишилась земельна
ділянка площею 2025 кв.м.

Рішенням виконавчого комітету
Октябрської районної у місті Полтаві
ради № 415 від 09.10.2001 гр. ОСОБА_8 (на той
час співвласниця домоволодіння за
адресою АДРЕСА_1) надано дозвіл на
будівництво житлового будинку, замість
частини старого, яка їй належала, але
право користування співвласників
садиби АДРЕСА_1 усією земельною
ділянкою 2025 кв.м. залишились
незмінними.

Матеріалами справи підтверджується, що
у 2006 році ОСОБА_4 та ОСОБА_3 звернулися
до постійно діючого третейського суду
при Всеукраїнській громадській
організації "Український правовий
союз" з позовом до ОСОБА_8 про визнання
укладеного в письмовій формі договору
купівлі - продажу від 19.04.2006р. дійсним та
про визнання права власності на
нерухоме майно, яке складає
незакінчений будівництвом житловий
будинок, загальною площею 183 кв.м.

На момент укладення договору купівлі -
продажу нерухомого майна -19.04.2006 року
правовстановлюючих документів на
незакінчений будівництвом житловий
будинок, загальною площею 183 кв.м., що
знаходився за адресою АДРЕСА_1 у
попереднього власника - ОСОБА_8 не було.

Згідно Витягу про реєстрацію права
власності на нерухоме майно, виданого
колективним підприємством Полтавське
бюро технічної інвентаризації
„Інвентаризатор", дата прийняття
рішення про реєстрацію права
власності - 10.09.2007 року, на підставі
рішення суду б/н від 08.08.2007 року
Постійно діючого третейського суду при
Всеукраїнській громадській
організації "Український правовий
союз" та ухвали Октябрського районного
суду м. Полтави від 10.08.2007 року.

Власниками 6/25 частин житлового будинку
з відповідною частиною господарських
будівель та споруд та земельної
ділянкит розміром 438 кв.м., наданої для
житлової та громадської забудови, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1
ОСОБА_4 та ОСОБА_3 стали лише 01 червня 2007
року на підставі договору дарування
між ними та ОСОБА_8

З огляду на викладені фактичні
обставини, прокурор м. Полтави дійшов
висновку, що виконавчим комітетом
Октябрської районної у місті Полтаві
ради при винесенні оскаржуваних рішень
не враховані вимоги ст.203,209,210,334
Цивільного кодексу України в частині
належного оформлення правочину
(зокрема вищевказаного договору
дарування). Прокурор дійшов висновку,
що виконавчий комітет, виділяючи
частину земельної ділянки в окрему
садибу з присвоєнням юридичної адреси,
не отримав згоду всіх співвласників
садиби та діяв з перевищенням наданих
йому повноважень. Таким чином, як на
думку прокурора, відповідач розділив
земельну ділянку, що знаходилась в
користуванні всіх співвласників, без
їх згоди, без наявності
правовстановлюючих документів на
об'єкт, чим порушив права та інтереси
останніх.

Вважаючи вищевказані рішення
незаконними, прокурор звернувся до
суду про їх визнання протиправними та
нечинними.

Надаючи правову оцінку
обґрунтованості позовних вимог, суд
приходить до наступних висновків.

Частиною 2 статті 19 Конституції України
встановлено, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією
та законами України.

Статтею 121 Конституції України на
прокуратуру України покладається
представництво інтересів громадянина
або держави в суді у випадках,
визначених законом.

За змістом ст. 36-1 Закону України "Про
прокуратуру", представництво
прокуратурою інтересів громадянина
або держави в суді полягає у здійсненні
прокурорами від імені держави
процесуальних та інших дій,
спрямованих на захист у суді інтересів
громадянина або держави у випадках,
передбачених законом.

Підставою представництва у суді
інтересів держави є наявність порушень
або загрози порушень економічних,
політичних та інших державних
інтересів внаслідок протиправних дій
(бездіяльності) фізичних або юридичних
осіб, що вчиняються у відносинах між
ними або з державою.

Однією з форм представництва є
звернення до суду з позовами або
заявами про захист прав і свобод іншої
особи, невизначеного кола осіб, прав
юридичних осіб, коли порушуються
інтереси держави, або про визнання
незаконними правових актів, дій чи
рішень органів і посадових осіб.

Відповідно до частини другої статті 60
Кодексу адміністративного судочинства
України, з метою представництва
інтересів громадянина або держави в
адміністративному суді прокурор в
межах повноважень, визначених законом,
звертається до суду з адміністративним
позовом (поданням), бере участь у
розгляді справ за його позовами, а
також може вступити за своєю
ініціативою у справу, провадження в
якій відкрито за адміністративним
позовом інших осіб, на будь-якій стадії
її розгляду, подає апеляційну,
касаційну скаргу, заяву про перегляд
судового рішення Верховним Судом
України, про перегляд судового рішення
за нововиявленими обставинами для
представництва інтересів громадянина
або держави. При цьому прокурор повинен
надати адміністративному суду докази,
які підтверджують неможливість
громадянина самостійно здійснювати
представництво своїх інтересів.
Прокурор, який звертається до
адміністративного суду в інтересах
держави, в позовній заяві (поданні)
самостійно визначає, в чому полягає
порушення інтересів держави, та
обґрунтовує необхідність їх захисту, а
також зазначає орган, уповноважений
державою здійснювати відповідні
функції у спірних правовідносинах. У
разі відсутності такого органу або
відсутності у нього повноважень щодо
звернення до адміністративного суду
прокурор зазначає про це в позовній
заяві і в такому разі прокурор набуває
статусу позивача.

Згідно заяви про уточнення позовних
вимог, вбачається, що прокурор як на
правову підставу свого звернення до
суду з даним позовом посилається на
наявність порушеного відповідачем
державного інтересу. Зокрема, позивач
зазначає, що оскаржувані рішення
виконавчого комітету Октябрської
районної у місті Полтаві ради щодо
виділення частини земельної ділянки в
окрему садибу та передачі в спільну
сумісну власність ОСОБА_4 та ОСОБА_3
земельної ділянки площею 999 кв.м.
АДРЕСА_2 є протиправними, оскільки
прийняті з порушенням вимог Земельного
та Цивільного кодексів України, Закону
України " Про місцеве самоврядування у
Україні".

Незаконна передача у власність ОСОБА_4
та ОСОБА_3 земельної ділянки за
вказаною адресою, як на думку позивача,
порушує інтереси держави у сфері
контролю за використанням та охороною
земель, ефективного використання
земельних ресурсів.

Прокурор міста Полтави вважав, що
прокуратура має право самостійно
визначати наявність інтересів держави
в конкретних спірних відносинах, які
підлягають захисту та вирішенню в
судовому порядку. Виходячи з приписів
ст.14 Конституції України, що земля є
основним національним багатством, що
перебуває під особливою охороною
держави, прокурор вбачав наявність
порушення виконавчим комітетом
Октябрської районної у місті Полтаві
ради державного інтересу, і тому
звернувся до суду про відновлення, як
на його думку, такого порушеного
інтересу.

Дослідивши фактичні обставини справи,
суд не погоджується з таким
твердженням прокурора про наявність
порушення інтересу держави рішенням
Виконавчого комітету Октябрської
районної у м.Полтаві ради №343 від 26.09.2006
року "Про виділення частини земельної
ділянки в окрему садибу з присвоєнням
юридичної адреси" та рішенням
Виконавчого комітету Октябрської
районної у місті Полтаві ради №29 від
23.01.2007 року.

Як уже зазначалося, рішення судів
попередніх інстанцій про задоволення
позовних вимог були скасовані ухвалою
Вищого адміністративного суду України
від 19 липня 2013 року.

Скасовуючи рішення про задоволення
позову прокурора і направляючи справу
на новий судовий розгляд, суд
касаційної інстанції виходив із того,
що суди не надали оцінку тому, які
інтереси держави в цьому випадку
порушені оскаржуваним рішенням,
оскільки порушення, на які посилається
прокурор, стосуються виключно
приватних інтересів фізичних осіб.

Зокрема, Вищий адміністративний суду
України зазначав, що за змістом ст. 36-1
Закону України "Про прокуратуру"
представництво прокуратурою інтересів
громадянина або держави в суді полягає
у здійсненні прокурорами від імені
держави процесуальних та інших дій,
спрямованих на захист у суді інтересів
громадянина або держави у випадках,
передбачених законом.

Підставою представництва у суді
інтересів держави є наявність порушень
або загрози порушень економічних,
політичних та інших державних
інтересів внаслідок протиправних дій
(бездіяльності) фізичних або юридичних
осіб, що вчиняються у відносинах між
ними або з державою.

Однією з форм представництва є
звернення до суду з позовами або
заявами про захист прав і свобод іншої
особи, невизначеного кола осіб, прав
юридичних осіб, коли порушуються
інтереси держави, або про визнання
незаконними правових актів, дій чи
рішень органів і посадових осіб.

Як зазначено у рішенні Конституційного
Суду України від 08.04.99р. N 3-рп/99 (справа
про представництво прокуратурою
України інтересів держави в
арбітражному суді), прокурори та їхні
заступники подають до суду позови саме
в інтересах держави, а не в інтересах
підприємств, установ і організацій,
незалежно від їх підпорядкування і
форм власності. Інтереси держави
можуть збігатися повністю, частково
або не збігатися зовсім з інтересами
державних органів, державних
підприємств та організацій чи з
інтересами господарських товариств з
часткою державної власності у
статутному фонді.

Із врахуванням того, що "інтереси
держави" є оціночним поняттям, прокурор
чи його заступник у кожному
конкретному випадку самостійно
визначає з посиланням на
законодавство, на підставі якого
подається позов, в чому саме відбулося
чи може відбутися порушення
матеріальних або інших інтересів
держави, обґрунтовує у позовній заяві
необхідність їх захисту та зазначає
орган, уповноважений державою
здійснювати відповідні функції у
спірних відносинах.

З огляду на викладене, прокурор може
звертатися до суду в інтересах держави,
які, в свою чергу, можуть бути пов'язані
з необхідністю захисту прав державних
органів, а також підприємств, установ,
організацій.

ВАСУ вказав, що суди не дали оцінки
тому, які інтереси держави в цьому
випадку були порушені оскаржуваним
рішенням, оскільки порушення, на які
посилається прокурор, стосуються
виключно приватних інтересів фізичних
осіб ( т. 2 а.с. 74-78).

Згідно ч. 5 ст. 227 КАС України, висновки і
мотиви, з яких скасовані рішення, є
обов'язковими для суду першої чи
апеляційної інстанції при розгляді
справи.

У ході нового судового розгляду справи
судом пропонувалося прокурору надати
докази того, що оскаржуваним рішенням
порушено саме державні інтереси. Однак
такі докази не надано та не вказано.
Земельна ділянка, з якої спірним
рішенням було виділено частину без
згоди співвласників, перебувала на
момент прийняття спірного рішення у
приватній власності, не державній та не
комунальній. Доказів того, що фізичні
особи - співвласники, не мали права
самостійно звернутися до суду із
позовом про цивільно-правовий захист
своїх прав та інтересів, немає. Навпаки,
у матеріалах справи маються відомості
про те, що фізичні особи - співвласники
(треті особи у справі) зверталися до
суду із цивільним позовами, але такі
позови були залишені без розгляду і на
момент звернення їх до прокурора із
заявою про проведення перевірки, ними
вже були пропущені строки звернення до
цивільного суду.

Таким чином, суд, приймаючи рішення у
справі, виходить зі встановленого
факту відсутності державного інтересу,
за захистом якого міг би звернутися
прокурор по даній справі.

Згідно п. 8 ч. 1 ст. 3 КАС України, позивач -
особа, на захист прав, свобод та
інтересів якої подано
адміністративний позов до
адміністративного суду, а також суб'єкт
владних повноважень, на виконання
повноважень якого подана позовна заява
до адміністративного суду.

В даній справі прокурор має статус
позивача.

Передумовою для задоволення позовних
вимог є або ж наявність порушеного
права позивача, або ж, у разі якщо ним є
суб'єкт владних повноважень, наявність
у позивача підстав для застосування
владних повноважень.

В даному випадку, такі підстави
відсутні з огляду на відсутність
державного інтересу, на захист якого
прокурор мав би повноваження
звернутися до суду із даним позовом.

Тому суд змушений відмовити у
задоволенні позовних вимог прокурора у
повному обсязі.

Відповідно до частини 1 статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Позивач належних доказів на
підтвердження правомірності своїх
позовних вимог суду не надав.

З огляду на вищевикладене, суд
перевіривши матеріали справи, оцінивши
надані докази, дійшов висновку, що
позовні вимоги є не обґрунтованими та
задоволенню не підлягають.

Судові витрати по справі відсутні.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 7, 8, 9, 10, 11, 71, 160-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні позовних вимог відмовити
у повному обсязі.

Постанова набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо таку скаргу не
було подано. У разі подання апеляційної
скарги судове рішення, якщо його не
скасовано, набирає законної сили після
повернення апеляційної скарги, відмови
у відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до
Харківського апеляційного
адміністративного суду через
Полтавський окружний адміністративний
суд шляхом подання апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня
проголошення постанови з одночасним
надісланням її копії до суду
апеляційної інстанції. У разі
застосування судом частини третьої
статті 160 Кодексу адміністративного
судочинства України, а також прийняття
постанови у письмовому провадженні
апеляційна скарга подається протягом
десяти днів з дня отримання копії
постанови.

Повний текст постанови складено 18
березня 2014 року.

Суддя
І.С. Шевяков