Справа № 2а-5501/10/0670
Суддя: Карась О.В.
Дата ухвалення: 2014-03-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 березня 2014 року
м. Київ К-35008/10

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Карася О.В. (головуючого), Голубєвої
Г.К., Рибченка А.О.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу
Коростенської об'єднаної державної
податкової інспекції Житомирської
області на постанову Житомирського
окружного адміністративного суду від
30.08.2010 та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 12.10.2010 у справі № 2а-5501/10/0670

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Астрал"

до Коростенської об'єднаної
державної податкової інспекції
Житомирської області

про скасування податкового
повідомлення - рішення,-

В С Т А Н О В И В:

Товариство звернулось до суду з
позовом до Державної податкової
інспекції про скасування податкового
повідомлення-рішення від 23.06.2010 №
000020160/0, яким позивачу визначено суму
податкового зобов'язання з податку на
додану вартість (далі - ПДВ) у розмірі 605
920,35 грн., в тому числі 577 067,00 грн. -
основний платіж та 28 853,35 грн. - штрафні
(фінансові) санкції.

Постановою суду першої інстанції,
залишеною без змін ухвалою
апеляційного суду, позовні вимоги
задоволено.

Судові рішення вмотивовано висновком
про те, що порушення контрагентами
правил здійснення господарської
діяльності, несплата ними податків чи
неподання звітності до контролюючого
органу тягне відповідальність та
негативні наслідки саме щодо цієї
особи, і вказана обставина не є
підставою для позбавлення платника
податку права на податковий кредит, у
разі, якщо останній виконав усі
передбачені законом умови та має всі
документальні підтвердження розміру
свого податкового кредиту.

Не погодившись із судовими рішеннями,
податкова інспекція подала касаційну
скаргу, де посилаючись на порушення
судами норм матеріального та
процесуального права, просить
зазначені судові рішення скасувати та
прийняти нове рішення, яким у
задоволенні позовних вимог позивачу
відмовити повністю.

У поданих запереченнях на скаргу
позивач просить у задоволенні скарги
відмовити через її необґрунтованість.

Перевіривши правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, юридичної оцінки обставин
справи, доводи касаційної скарги та
заперечення на неї, колегія суддів
вважає, що касаційну скаргу необхідно
відхилити з наступних підстав.

Як встановлено судам попередніх
інстанцій, передумовою визначення
податкового зобов'язання була
здійснена камеральна перевірка
податкової звітності з ПДВ за квітень
2010 року, результати якої викладені у
акті від 14.06.2010 № 115/15-02.

У ході вказаної перевірки працівниками
державного податкового органу
встановлені порушення пп. 7.2.3 п. 7.2, пп.
7.4.1 та пп.7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України
"Про податок на додану вартість", в
результаті чого, позивачем занижено
ПДВ за квітень 2010 року на загальну суму
577 066,66 грн. Такий висновок податкового
органу мотивовано тим, що позивач не
мав права на включення до складу
податкового кредиту сум ПДВ за
результатами взаємовідносини з
контрагентам ТОВ "Лугини ОПТ" та МПП
"Мета", оскільки у результаті
співставлення розшифровок податкових
зобов'язань та податкового кредиту
було встановлено, що ТОВ "Лугини ОПТ"
взагалі не подавало декларацію з ПДВ за
квітень 2010 року, а МПП "Мета", хоча і було
подано декларацію за квітень 2010 року,
проте у ній не було не відображено
податкових зобов'язань.

На підставі вищезазначеного акту
відповідачем ухвалено оскаржуване
податкове повідомлення-рішення.

Так, у п. 1.3 ст. 1 Закону України від 03.04.1997
№ 168/97-ВР "Про податок на додану
вартість" (далі - Закон № 168/97-ВР)
(втратив чинність з 01.01.2011) платника
податку визначено як особу, яка згідно
із цим Законом зобов'язана здійснювати
утримання та внесення до бюджету
податку, що сплачується покупцем.

Згідно з п. 10.2 ст. 10 Закону № 168/97-ВР
платники податку, визначені у
підпунктах "а", "в", "г", "д" п. 10.1 цієї
статті, відповідають за дотримання
достовірності та своєчасності
визначення сум податку, а також за
повноту і своєчасність його внесення
до бюджету відповідно до закону.

Податкові зобов'язання з ПДВ у
відповідності до положень Закону №
168/97ВР визначаються сальдовим методом,
який передбачає необхідність
врахування як надходжень сум податку
разом із вартістю товарів (послуг), що
поставляються платником податку, так і
витрат цього платника на сплату сум ПДВ
у складі ціни товарів (послуг), що
придбані ним з метою використання у
господарській діяльності (пп. 7.7.1 п. 7.7
ст. 7 цього Закону).

Відповідно до пп. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7
зазначеного Закону покупець має право
відобразити сплачені суми податку у
податковому кредиті за умови
використання отриманих товарів
(послуг) в оподатковуваних операціях у
межах господарської діяльності.

Згідно з пп. 7.4.5 п.7.4 ст.7 Закону № 168/97ВР
не дозволяється включення до
податкового кредиту будь-яких витрат
по сплаті податку, що не підтверджені
податковими накладними чи митними
деклараціями.

Відповідно до пп. 7.4.4. п. 7.4. ст.7 Закону №
168/97-ВР, якщо платник податку придбаває
(виготовляє) матеріальні та
нематеріальні активи (послуги), які не
призначаються для їх використання в
господарській діяльності такого
платника, то сума податку, сплаченого у
зв'язку з таким придбанням
(виготовленням), не включається до
складу податкового кредиту.

Із системного аналізу вказаних норм
Закону № 168/97-ВР можна зробити висновок,
що позивач, як платник податку,
самостійно несе відповідальність за
достовірність і своєчасність
обчислення та внесення ним податку до
бюджету відповідно до законодавства
України і не може нести
відповідальність за порушення
контрагентами правил здійснення
господарської діяльності та/або
податкової дисципліни, а визначальним
фактором для формування податкового
кредиту платником ПДВ є рух товарів
(послуг) в оподатковуваних операціях у
межах господарської діяльності такої
особи - платника податку та наявність у
платника податків виданої йому
продавцем товару податкової накладної,
оформленої з дотриманням вимог чинного
законодавства.

Судами встановлено, що наявні у
матеріалах справи первинні документи
(договір купівлі продажу, платіжні
доручення, акт здачі - приймання робіт)
свідчать про реальність господарських
операцій та про те, що товари та роботи
придбані позивачем у контрагентів
використовувались у його
господарській діяльності, а податкові
накладні, на підставі яких позивачем,
керуючись положенням пп. 7.4, пп. 7.5
Закону № 168/97-ВР, було сформовано
податковий кредит, підтверджують суми,
що віднесені ним до податкового
кредиту.

Судами попередніх інстанцій також
встановлено, що на час здійснення
господарських операцій контрагенти
позивача мали спеціальну податкову
правосуб'єктність.

Таким чином, суди попередніх інстанцій
дійшли вірного висновку про
необґрунтованість та неправомірність
позиції податкової інспекції щодо
винесення оскаржуваного податкового
повідомлення - рішення, яким позивачу
визначено податкове зобов'язання з ПДВ
у сумі 605 920,35 грн., в тому числі 577 067,00
грн. - основний платіж та 28 853,35 грн. -
штрафні (фінансові) санкції.

Доводи касаційної скарги зазначених
висновків суду не спростовують і не
дають підстав для висновку, що судами
першої та апеляційної інстанцій при
розгляді справи неправильно
застосовано норми матеріального права,
які регулюють спірні правовідносини,
чи порушено норми процесуального
права.

З урахуванням викладеного
передбачених законом підстав для
скасування оскаржуваних судових
рішень попередніх інстанцій не
вбачається.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210 - 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Коростенської
об'єднаної державної податкової
інспекції Житомирської області
відхилити.

Постанову Житомирського окружного
адміністративного суду від 30.08.2010 та
ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 12.10.2010 у
справі № 2а-5501/10/0670 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і оскарженню не підлягає,
крім як з підстав, у строк та в порядку,
визначеними ст. ст. 237-2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий
О.В. Карась

Судді
Г.К Голубєва

А.О. Рибченко