Справа № 818/49/14
Суддя: П'янова Я.В.
Дата ухвалення: 2014-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2014 р.Справа № 818/49/14Колегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: П'янової Я.В.

Суддів: Зеленського В.В. , Чалого І.С.

розглянувши в порядку письмового
провадження у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Сумської митниці Міндоходів на
постанову Сумського окружного
адміністративного суду від 21.01.2014р.
по справі № 818/49/14

за позовом Сумської митниці
Міндоходів

до Відділу державної виконавчої
служби Васильківського міськрайонного
управління юстиції

про визнання протиправною та
скасування постанови та зобов'язання
вчинити дії,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, Сумська митниця Міндоходів
(далі - Сумська митниця, позивач),
звернувся до Сумського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до Відділу
державної виконавчої служби
Васильківського міськрайонного
управління юстиції (далі - ВДВС
Васильківського МУЮ, відповідач), в
якому просив суд:

- визнати протиправною та скасувати
постанову відповідача про відмову у
відкритті виконавчого провадження від
03.12.2013 р. ВП № 41020714;

- зобов'язати відповідача вчинити дії
щодо відкриття виконавчого
провадження за виконавчим документом -
постановою Ковпаківського районного
суду міста Суми від 23.10.2013 р. у справі №
592/11146/13-п.

Постановою Сумського окружного
адміністративного суду від 21.01.2014 р.
адміністративний позов Сумської
митниці Міндоходів - задоволено
частково.

Визнано протиправною та скасовано
постанову Відділу державної
виконавчої служби Васильківського
міськрайонного управління юстиції про
відмову у відкритті виконавчого
провадження від 03 грудня 2013 року ВП №
41020714.

В іншій частині позовних вимог -
відмовлено.

Не погодившись з прийнятою постановою
в частині відмови в задоволенні
позовних вимог, позивач подав
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати постанову суду першої
інстанції в зазначеній частині та
прийняти нову, якою позовні вимоги
задовольнити в повному обсязі,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
та на доводи, викладені в апеляційній
скарзі.

Суд апеляційної інстанції розглядає
справу відповідно до ст. 197 Кодексу
адміністративного судочинства України
за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, вислухавши
суддю-доповідача, перевіривши рішення
суду та доводи апеляційної скарги,
дослідивши матеріали справи, дійшла
висновку, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, виходячи з
такого.

Судом першої інстанції встановлено, що
Сумська митниця звернулася до ВДВС
Васильківського МУЮ із заявою від
02.12.2013 р. про звернення постанови
Ковпаківського районного суд м. Суми №
592/11146/13-п від 23.10.2013 р. про стягнення
штрафу в розмірі 22367,48 грн. до виконання
(а.с. 9-10).

03.12.2013 р. державним виконавцем ВДВС
Васильківського МУЮ прийнято
постанову ВП № 41020714, якою відмовлено у
прийнятті до провадження виконавчого
документа та у відкритті виконавчого
провадження з примусового виконання
постанови Ковпаківського районного
суду м. Суми у справі №592/11146/13-п від
23.10.2013 р. про притягнення до
адміністративної відповідальності
ОСОБА_1 та накладення стягнення у
вигляді штрафу на суму 22367,48 грн. на
підставі п. 6 ч. 1 ст. 26 Закону України
"Про виконавче провадження", у зв'язку з
тим, що виконавчий документ не
відповідає статті 18 Закону України "Про
виконавче провадження" (а.с. 8).

Не погодившись із вказаною постановою
державного виконавця, Сумська митниця
звернулась до суду з даним позовом про
її скасування та про зобов'язання
державного виконавця вчинити дії щодо
відкриття виконавчого провадження за
вищевказаним виконавчим документом.

Задовольняючи частково позовні вимоги,
суд першої інстанції виходив з того, що
державним виконавцем ВДВС
Васильківського МУЮ при винесенні
постанови про відмову у відкритті
виконавчого провадження від 03.12.2013 року
ВП № 41020714 порушено вимоги статті 18
Закону України "Про виконавче
провадження" та п. 3.3 Інструкції з
організації примусового виконання
рішень, а тому зазначена постанова є
протиправною та підлягає скасуванню.

Навпаки, вимога про зобов'язання ВДВС
Васильківського МУЮ вчинити дії щодо
відкриття виконавчого провадження за
виконавчим документом - постановою
Ковпаківського районного суду міста
Суми від 23.10.2013 р. у справі № 592/11146/13-п
задоволенню не підлягає, оскільки
відкриття виконавчого провадження з
примусового виконання виконавчого
документа є виключною компетенцією
державного виконавця.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду та зауважує, що
відповідно до ч.1 ст.195 КАС України суд
апеляційної інстанції переглядає
судові рішення суду першої інстанції в
межах апеляційної скарги, отже,
перегляду підлягає рішення суду першої
інстанції в частині відмови у
задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
Законами України.

Частиною 1 статті 181 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що учасники виконавчого
провадження (крім державного
виконавця) та особи, які залучаються до
проведення виконавчих дій, мають право
звернутися до адміністративного суду
із позовною заявою, якщо вважають, що
рішенням, дією або бездіяльністю
державного виконавця чи іншої
посадової особи державної виконавчої
служби порушено їхні права, свободи чи
інтереси, а також якщо законом не
встановлено інший порядок судового
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності таких осіб.

Правовідносини з приводу примусового
виконання рішень судів та інших
органів (посадових осіб) врегульовані
нормами Закону України "Про виконавче
провадження".

Положеннями ст. 1 Закону України "Про
виконавче провадження" (в редакції,
чинній на час виникнення спірних
правовідносин) виконавче провадження
визначено як завершальну стадію
судового провадження та примусове
виконання рішень інших органів
(посадових осіб) - це сукупність дій
органів і посадових осіб, визначених у
цьому Законі, що спрямовані на
примусове виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), які
провадяться на підставах, в межах
повноважень та у спосіб, визначених цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, прийнятими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню (далі - рішення).

Відповідно до частини 1 статті 17 Закону
України "Про виконавче провадження"
примусове виконання рішень
здійснюється державною виконавчою
службою на підставі виконавчих
документів, визначених цим Законом.

Вимоги до виконавчого документа
визначено статтею 18 Закону України "Про
виконавче провадження".

Так, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 18 Закону
України "Про виконавче провадження", у
виконавчому документі зазначаються,
зокрема, повне найменування (для
юридичних осіб) або ім'я (прізвище,
власне ім'я та по - батькові) (для
фізичних осіб) стягувача і боржника, їх
місцезнаходження (для юридичних осіб)
або місце проживання чи перебування
(для фізичних осіб), ідентифікаційний
код суб'єкта господарської діяльності
стягувача та боржника (для юридичних
осіб), індивідуальний ідентифікаційний
номер стягувача та боржника (для
фізичних осіб - платників податків) або
номер і серія паспорта стягувача та
боржника для фізичних осіб - громадян
України, які через свої релігійні або
інші переконання відмовилися від
прийняття ідентифікаційного номера,
офіційно повідомили про це відповідні
органи державної влади та мають
відмітку в паспорті громадянина
України, а також інші дані, якщо вони
відомі суду чи іншому органу, що видав
виконавчий документ, які ідентифікують
стягувача та боржника чи можуть
сприяти примусовому виконанню,
зокрема, дата народження боржника та
його місце роботи (для фізичних осіб),
місцезнаходження майна боржника,
рахунки стягувача та боржника тощо.

В свою чергу, пп. "г" пункту 3.3 Інструкції
з організації примусового виконання
рішень, затвердженої Наказом
Міністерства юстиції України від 02.04.2012
р. № 512/5, передбачено, що при перевірці
відповідності виконавчого документа
вимогам пункту 3 частини першої статті
18 Закону державний виконавець враховує
таке, зокрема, реєстраційний номер
облікової картки платника податків або
серія і номер паспорта можуть не
зазначатися в постановах у справах про
адміністративні правопорушення, які
виносяться на місці вчинення
правопорушення або без участі особи.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.25 Закону України "Про
виконавче провадження" державний
виконавець зобов'язаний прийняти до
виконання виконавчий документ і
відкрити виконавче провадження, якщо
не закінчився строк пред'явлення
такого документа до виконання, він
відповідає вимогам, передбаченим цим
Законом, і пред'явлений до виконання до
відповідного органу державної
виконавчої служби.

Судом першої інстанції встановлено, що
обставини, на які посилається
державний виконавець як на підставу
відмови у відкритті виконавчого
провадження Законом України "Про
виконавче провадження", є
безпідставними та необґрунтованими.

Посилання державного виконавця на
відсутність у виконавчому документі
ідентифікаційного коду та паспортних
даних боржника, не може бути підставою
для відмови у відкритті виконавчого
провадження, оскільки вказана
інформація зазначається лише у разі
наявності в матеріалах
адміністративної справи такої
інформації, або якщо вона відома суду.

Із тексту постанови Ковпаківського
районного суду м. Суми від 23.10.2013 р. по
справі № 592/11146/13-п вбачається, що ОСОБА_1
був належним чином повідомлений про
час та місце розгляду справи, в судове
засіданні не з'явився, будь-яких заяв
або клопотань про відкладення розгляду
справи від нього не надходило.

Отже, у Ковпаківського районного суду
м. Суми не було змоги дізнатися
реєстраційний номер облікової картки
платника податків або паспортні дані, а
тому вказана інформація не має
зазначатися.

Колегія суддів зауважує, що в цій
частині постанова суду першої
інстанції ані позивачем, ані
відповідачем оскаржена не була.

Водночас, судом першої інстанції з
посиланням на ч.1 ст.25 Закону України
"Про виконавче провадження" було
зазначено, що оскільки відкриття
виконавчого провадження з примусового
виконання виконавчого документа є
виключною компетенцією державного
виконавця, вимоги про зобов'язання
відповідача вчинити дії щодо відкриття
виконавчого провадження за виконавчим
документом - постановою Ковпаківського
районного суду м. Суми від 23.10.2013 року у
справі № 592/11146/13-п задоволенню не
підлягають.

Колегія суддів зауважує, що обраний
позивачем спосіб захисту (відновлення)
порушеного права в частині
зобов'язання відповідача вчинити дії
щодо відкриття виконавчого
провадження у розумінні ч.4 ст.105 КАС
України не є належним та достатнім
способом належного судового захисту
такого права у спірних
правовідносинах.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

Колегія суддів зазначає, що прийняття
відповідачем рішення про відкриття
виконавчого провадження законодавцем
віднесено до виключної компетенції
державного виконавця.

Адміністративний суд не наділений
повноваженнями втручатися у вільний
розсуд (дискрецію) суб'єкта владних
повноважень поза межами перевірки за
критеріями, визначеними статтею 2 КАС
України.

Завдання правосуддя полягає не у
забезпеченні ефективності державного
управління, а в гарантуванні
дотримання вимог права, інакше
порушується принцип розподілу влади.
Принцип розподілу влади не допускає
надання адміністративному суду
адміністративно-дискреційних
повноважень - єдиним критерієм
здійснення правосуддя є право. Тому
завданням адміністративного суду є
контроль за легітимністю прийняття
рішень.

Виходячи зі змісту положень КАС
України щодо компетенції
адміністративного суду та в силу ст.ст.
6, 8, 19 Конституції України, останній не
може підміняти інший орган державної
влади та перебирати на себе
повноваження щодо вирішення питань,
які законодавством віднесені до
компетенції цього органу державної
влади.

Також, колегія суддів вважає за
необхідне зауважити на те, що
задоволена судом першої інстанції
вимога про скасування постанови про
відмову у відкритті виконавчого
провадження від 03 грудня 2013 року ВП №
41020714, фактично зобов'язує відповідача
вчинити дії щодо відкриття виконавчого
провадження.

Отже, суд першої інстанції дійшов
правомірного висновку про відмову в
задоволенні позовних вимог в частині
зобов'язання Відділу державної
виконавчої служби Васильківського
міськрайонного управління юстиції
вчинити дії щодо відкриття виконавчого
провадження за виконавчим документом -
постановою Ковпаківського районного
суду м. Суми від 23.10.2013 року у справі №
592/11146/13-п.

Згідно з ч. 1 ст. 195 Кодексу
адміністративного судочинства суд
апеляційної інстанції переглядає
судові рішення суду першої інстанції в
межах апеляційної скарги.

Виходячи з вищезазначеного, суд першої
інстанції дійшов правомірного
висновку про часткове задоволення
позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують з підстав,
наведених вище.

З огляду на викладене, колегія суддів
апеляційної інстанції підтверджує, що
постанова суду першої інстанції
ґрунтується на всебічному, повному та
об'єктивному розгляді всіх обставин
справи, які мають значення для
вирішення спору, відповідає нормам
матеріального та процесуального права,
доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду першої
інстанції, викладених у зазначеній
постанові, у зв'язку з чим підстав для
її скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 200 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову суду - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 160, 167, 195, 196, 197, 198, 200, п. 1 ч.
1 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Сумської митниці
Міндоходів залишити без задоволення.

Постанову Сумського окружного
адміністративного суду від 21.01.2014р.
по справі № 818/49/14 залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили.

Головуючий суддя П’янова Я.В.Судді
Зеленський В.В. Чалий І.С.