Справа № 826/20649/13-а
Суддя: Хрімлі О.Г.
Дата ухвалення: 2014-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
у 1-й інстанції: Санін Б.В.
Суддя-доповідач: Хрімлі О.Г.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого суддів Хрімлі О.Г.,
Ганечко О.М., Літвіної Н.М.,
розглянувши у порядку письмового
провадження апеляційну скаргу ОСОБА_4
на ухвалу Окружного адміністративного
суду м. Києва від 30 грудня 2013 року у
справі за адміністративним позовом
ОСОБА_4 до Київського національного
університету імені Тараса Шевченка,
третя особа, яка не заявляє самостійні
вимоги на предмет спору: Міністерство
освіти і науки, молоді та спорту
України, про визнання дій
протиправними та зобов'язання вчинити
певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_4 звернулася до Окружного
адміністративного суду м. Києва з
адміністративним позовом до
Київського національного університету
імені Тараса Шевченка про визнання дій
щодо видачі диплому встановленого
державного зразка без відзнаки серії
НОМЕР_1 від 30 червня 2013 року
протиправними та зобов'язання видати
диплом встановленого державного
зразка про повну вищу освіту за
спеціальністю «Правознавство» та
здобуття кваліфікації магістра
правознавства з відзнакою.

Ухвалою Окружного адміністративного
суду м. Києва від 30 грудня 2013 року у
відкритті провадження в
адміністративній справі відмовлено на
підставі п. 1 ч. 1 ст. 109 КАС України.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням,
позивач звернувся до суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
скасувати зазначену ухвалу та
направити справу для продовження
розгляду до суду першої інстанції.

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 197 КАС
України, суд апеляційної інстанції
може розглянути справу в порядку
письмового провадження за наявними у
справі матеріалами, якщо справу може
бути вирішено на основі наявних у ній
доказів, у разі відсутності клопотань
від усіх осіб, які беруть участь у
справі, про розгляд справи за їх участю.

Зважаючи на те, що у справі відсутні
клопотання від усіх осіб, які беруть
участь у справі, про розгляд справи за
їх участю, колегія суддів вирішила
справу розглянути у порядку письмового
провадження.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга
обґрунтована та підлягає задоволенню.

Суд першої інстанції, відмовляючи у
відкритті провадження в
адміністративній справі, зазначив, що
із позовних вимог вбачається, що спір
не є публічно-правовим і не може
вирішуватися у судах адміністративної
юрисдикції. Дані позовні вимоги
належить розглядати у суді загальної
юрисдикції за правилами цивільного
судочинства.

Колегія суддів не погоджується з
висновком суду першої інстанції про
відмову у відкритті провадження в
адміністративній справі, виходячи з
наступного.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 2 КАС України,
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

До адміністративних судів можуть бути
оскаржені будь-які рішення, дії чи
бездіяльність суб'єктів владних
повноважень, крім випадків, коли щодо
таких рішень, дій чи бездіяльності
Конституцією чи законами України
встановлено інший порядок судового
провадження.

Справою адміністративної юрисдикції,
відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 КАС України, є
переданий на вирішення
адміністративного суду
публічно-правовий спір, у якому хоча б
однією зі сторін є орган виконавчої
влади, орган місцевого самоврядування,
їхня посадова чи службова особа або
інший суб'єкт, який здійснює владні
управлінські функції на основі
законодавства, в тому числі на
виконання делегованих повноважень.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 3 КАС України,
суб'єкт владних повноважень - орган
державної влади, орган місцевого
самоврядування, їхня посадова чи
службова особа, інший суб'єкт при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, у тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 17 КАС України,
юрисдикція адміністративних судів
поширюється, зокрема, на спори фізичних
чи юридичних осіб із суб'єктом владних
повноважень щодо оскарження його
рішень (нормативно-правових актів або
правових актів індивідуальної дії), дій
чи бездіяльності.

При цьому, до адміністративних судів
можуть бути оскаржені будь-які рішення,
дії чи бездіяльність суб'єктів владних
повноважень, які породжують,
змінюють або припиняють права та
обов'язки у сфері публічно-правових
відносин, вчинених ними при здійсненні
владних управлінських функцій на
основі законодавства, в тому числі на
виконання делегованих повноважень,
якщо позивач вважає, що цими рішеннями,
діями чи бездіяльністю його права чи
свободи порушені або порушуються,
створено або створюються перешкоди для
їх реалізації або мають місце інші
ущемлення прав чи свобод (ст. 2, ч. 1 ст. 17
Кодексу адміністративного
судочинстваУкраїни).

Із наведених норм права випливає, що
позивач на власний розсуд визначає чи
порушені його права рішеннями, дією або
бездіяльністю суб'єкта владних
повноважень. Проте ці рішення, дія або
бездіяльність повинні бути такими, які
породжують, змінюють або припиняють
права та обов'язки у сфері
публічно-правових відносин.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 18 КАС України,
окружним адміністративним судам
підсудні адміністративні справи:
однією зі сторін в яких є орган
державної влади, інший державний орган,
орган влади Автономної Республіки
Крим, обласна рада, Київська,
Севастопольська міська рада, їх
посадова чи службова особа, крім
випадків, передбачених цим Кодексом, та
крім справ щодо їх рішень, дій чи
бездіяльності у справах про
адміністративні проступки та справ,
які підсудні місцевим загальним судам
як адміністративним судам.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму
Вищого адміністративного суду України
№ 8 від 20 травня 2013 року «Про окремі
питання юрисдикції адміністративних
судів», законодавство не містить
визначення терміна «публічно-правовий
спір». Для розгляду спору
адміністративним судом необхідно
встановити його публічно-правовий
зміст (характер). Для з'ясування
характеру спору суди повинні
враховувати, що протилежним за змістом
є приватноправовий спір. Це означає, що
в основі розмежування спорів лежить
поділ права на публічне та приватне.

Згідно з п. 3 вказаної Постанови Пленуму
Вищого адміністративного суду України,
вирішуючи питання про віднесення норми
до публічного права, а спору до
публічно-правового, суди повинні
враховувати загальнотеоретичні та
законодавчі критерії. Зокрема, за
змістом пункту 1 частини першої статті 3
КАС України у публічно-правовому спорі,
як правило, хоча б однією стороною є
орган виконавчої влади, орган
місцевого самоврядування, їхня
посадова чи службова особа або інший
суб'єкт, який здійснює владні
управлінські функції на основі
законодавства, у тому числі на
виконання делегованих повноважень.

Суди повинні звертати увагу на те, що
спір набуває ознак публічно-правового
за умов не лише наявності серед
суб'єктів спору публічного органу чи
посадової особи, а й здійснення ним
(ними) у цих відносинах владних
управлінських функцій.

Для цілей і завдань адміністративного
судочинства владну управлінську
функцію необхідно розуміти як
діяльність усіх суб'єктів владних
повноважень з виконання покладених на
них Конституцією чи законами України
завдань.

З метою визначення підсудності
адміністративної справи та з
урахуванням предмету позовних вимог,
колегія суддів вважає за необхідне
зазначити, що згідно зі ст. 1 Закону
України «Про вищу освіту», вища освіта -
рівень освіти, який здобувається
особою у вищому навчальному закладі в
результаті послідовного, системного та
цілеспрямованого процесу засвоєння
змісту навчання, який ґрунтується на
повній загальній середній освіті й
завершується здобуттям певної
кваліфікації за підсумками державної
атестації; державна атестація осіб, які
закінчують вищі навчальні заклади -
встановлення відповідності рівня
якості отриманої ними вищої освіти
вимогам стандартів вищої освіти по
закінченню навчання за напрямом,
спеціальністю; вищий навчальний заклад
- освітній, освітньо-науковий заклад,
який заснований і діє відповідно до
законодавства про освіту, реалізує
відповідно до наданої ліцензії
освітньо-професійні програми вищої
освіти за певними освітніми та
освітньо-кваліфікаційними рівнями,
забезпечує навчання, виховання та
професійну підготовку осіб відповідно
до їх покликання, інтересів, здібностей
та нормативних вимог у галузі вищої
освіти, а також здійснює наукову та
науково-технічну діяльність.

Відповідно до ч. 4 ст. 7 Закону України
«Про вищу освіту», вищу освіту мають
особи, які завершили навчання у вищих
навчальних закладах, успішно пройшли
державну атестацію відповідно до
стандартів вищої освіти і отримали
відповідний документ про вищу освіту
державного зразка.

Державна атестація осіб, які
закінчують вищі навчальні заклади усіх
форм власності, здійснюється державною
екзаменаційною комісією. Положення про
державну екзаменаційну комісію
затверджується центральним органом
виконавчої влади, що забезпечує
формування державної політики у сфері
освіти.

Відповідно до п. 3.12.3.1 Положення про
організацію навчального процесу у
вищих навчальних закладах,
затвердженого наказом Міністерства
освіти України № 161 від 02 червня 1993
року, державна атестація студента
здійснюється державною екзаменаційною
(кваліфікаційною) комісією (далі -
державна комісія) після завершення
навчання на певному освітньому
(кваліфікаційному) рівні або його етапі
з метою встановлення фактичної
відповідності рівня освітньої
(кваліфікаційної) підготовки вимогам
освітньої (кваліфікаційної)
характеристики.

Присвоєння кваліфікації молодшого
спеціаліста здійснює державна
кваліфікаційна комісія, інших
кваліфікацій - державна екзаменаційна
комісія.

Державна комісія створюється як єдина
для денної (стаціонарної), вечірньої,
заочної (дистанційної) форм навчання та
екстернату з кожної спеціальності. При
наявності великої кількості
випускників створюється декілька
комісій з однієї і тієї ж
спеціальності. При малій кількості
випускників може бути організована
об'єднана комісія для споріднених
спеціальностей.

Державна комісія перевіряє
науково-теоретичну та практичну
підготовку випускників, вирішує
питання про присвоєння їм відповідного
освітнього рівня (кваліфікації),
видання державного документа про
освіту (кваліфікацію), опрацьовує
пропозиції щодо поліпшення якості
освітньо-професійної підготовки
спеціалістів у вищому навчальному
закладі.

Згідно з п. 3.12.3.5 вказаного Положення,
результати захисту дипломного проекту
(роботи) та складання державних
екзаменів визначаються оцінками
«відмінно», «добре», «задовільно» і
«незадовільно».

Результати захисту дипломних проектів
(робіт), а також складання державних
екзаменів, оголошуються у цей же день
після оформлення протоколів засідання
державної комісії.

Студенту, який захистив дипломний
проект (роботу), склав державні
екзамени відповідно до вимог
освітньо-професійної програми
підготовки, рішенням державної комісії
присвоюється відповідно освітній
рівень (кваліфікація), видається
державний документ про освіту
(кваліфікацію).

Студенту, який отримав підсумкові
оцінки «відмінно» не менше як з 75
відсотків усіх навчальних дисциплін та
індивідуальних завдань, передбачених
навчальним планом, а з інших навчальних
дисциплін та індивідуальних завдань -
оцінки «добре», склав державні
екзамени з оцінками «відмінно»,
захистив дипломний проект (роботу) з
оцінкою «відмінно», а також виявив себе
в науковій (творчій) роботі, що
підтверджується рекомендацією кафедри
(предметної або циклової комісії),
видається документ про освіту
(кваліфікацію) з відзнакою.

Згідно з п. 1.1 Статуту Київського
національного університету імені
Тараса Шевченка, затвердженого Указом
Президента України № 64/2000 від 14 січня
2000 року, Київський національний
університет імені Тараса Шевченка
(далі - Університет) відповідно до Указу
Президента України від 25 листопада 1999
року № 1496 «Про Київський національний
університет імені Тараса Шевченка» є
провідним національним вищим
навчальним закладом України,
унікальним надбанням національної
освіти, науки і культури, який за
результатами своєї діяльності здобув
загальнодержавне та міжнародне
визнання.

Університет має статус самоврядного
(автономного) державного вищого
навчального закладу, який в межах
компетенції, наданої законами та
іншими нормативно-правовими актами
України, самостійно вирішує питання
підготовки та перепідготовки
висококваліфікованих фахівців,
виховання національно свідомої
інтелігенції. У навчальній, науковій і
виховній діяльності Університет
об'єднує інститути, факультети,
відділення, лабораторії,
науково-дослідні та інші структурні
підрозділи.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
правовідносини, які виникають між
студентом та вищим навчальним закладом
з приводу державної атестації та
присвоєння освітньо-кваліфікаційного
рівня, а також видачі відповідного
диплому державного зразка, є
публічно-правовими відносинами.

З огляду на зазначене, колегія суддів
вважає, що позовні вимоги ОСОБА_4 до
Київського національного університету
імені Тараса Шевченка про визнання дій
протиправними та зобов'язання вчинити
певні дії, підлягають розгляду в
порядку адміністративного
судочинства, оскільки спір, який
розглядається, має ознаки
публічно-правового з урахуванням
наявності серед суб'єктів спору
публічного органу, та здійснення ним у
цих відносинах владних управлінських
функцій, тобто виконання покладених на
нього Конституцією чи законами України
завдань, які безпосередньо пов'язані з
діяльністю цього органу, що
підтверджується наведеними
законодавчими нормами.

Отже, суд першої інстанції дійшов
неправильного висновку про відмову у
відкритті провадження у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_4 до
Київського національного університету
імені Тараса Шевченка про визнання дій
протиправними та зобов'язання вчинити
певні дії.

Відповідно до ст.ст. 199 ч. 1 п. 3, 204 КАС
України, за наслідками розгляду
апеляційної скарги на ухвалу суду
першої інстанції суд апеляційної
інстанції має право скасувати ухвалу
суду, яка перешкоджає подальшому
провадженню у справі, і направити
справу для продовження розгляду.

Колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції невірно застосував норми
процесуального права, неповно з'ясував
обставини справи, у зв'язку з чим ухвала
підлягає скасуванню з ухваленням нової
про направлення справи для продовження
розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 160, 197, 199, 204, 205, 206, 212, 254
КАС України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 -
задовольнити.

Ухвалу Окружного адміністративного
суду м. Києва від 30 грудня 2013 року -
скасувати та постановити нову.

Справу за адміністративним позовом
ОСОБА_4 - направити для продовження
розгляду до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту
постановлення, та не підлягає
оскарженню як така, що не перешкоджає
подальшому провадженню у справі.

Головуючий суддя
О.Г. Хрімлі

Судді
О.М. Ганечко

Н.М. Літвіна

.

Головуючий суддя
Хрімлі О.Г.

Судді:
Ганечко О.М.

Літвіна Н. М.