Справа № 820/10812/13-а
Суддя: Курило Л.В.
Дата ухвалення: 2014-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2014 р.Справа № 820/10812/13-аКолегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Курило Л.В.

Суддів: Русанової В.Б. , Присяжнюк О.В.

за участю секретарів судового
засідання - Мурга С.С., Дудки О.А.,

представника позивача - Петракова В.А.,

представника відповідача - Гиря В.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Державної податкової
інспекції у Московському районі
м.Харкова Головного управління
Міндоходів у Харківській області на
постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 16.12.2013р.
по справі № 820/10812/13-а

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Металгрупхарків"

до Державної податкової інспекції
у Московському районі м.Харкова
Головного управління Міндоходів у
Харківській області

про скасування податкових
повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИЛА:

07.11.2013 року позивач - Товариство з
обмеженою відповідальністю
"Металгрупхарків" - звернулось до суду
з адміністративним позовом, в якому, з
урахуванням заяви про уточнення
позовних вимог, просило скасувати
податкові повідомлення-рішення ДПІ у
Московському районі м. Харкова
Харківської області Державної
податкової служби від 20.05.2013 року №
та № .

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 16.12.2013 року
адміністративний позов Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Металгрупхарків" задоволено у повному
обсязі.

Скасовано податкові повідомлення -
рішення Державної податкової
інспекції у Московському районі м.
Харкова Харківської області Державної
податкової служби від 20.05.2013 року №
та № .

Не погодившись з постановою суду
першої інстанції, відповідач подав
апеляційну скаргу, в якій, посилаючись
на порушення судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, просив скасувати оскаржувану
постанову та прийняти нову постанову,
якою відмовити в задоволенні позовних
вимог в повному обсязі.

Представником позивача до суду
апеляційної інстанції подано
заперечення на апеляційну скаргу
відповідача, в яких, посилаючись на
законність та обґрунтованість рішення
суду першої інстанції, позивач просить
постанову суду першої інстанції
залишити без змін.

Представник відповідача в судовому
засіданні суду апеляційної інстанції
вимоги апеляційної скарги підтримала
в повному обсязі, просила постанову
суду першої інстанції скасувати та
прийняти нову постанову, якою
відмовити позивачу у задоволенні
позовних вимог.

Представник позивача в судовому
засіданні суду апеляційної інстанції
просив постанову суду першої інстанції
залишити без змін, а апеляційну скаргу
відповідача - без задоволення.

Колегія суддів, заслухавши
суддю-доповідача, вислухавши
представників сторін, переглянувши в
межах апеляційної скарги постанову
суду та доводи апеляційної скарги,
дослідивши матеріали справи, вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено в суді апеляційної
інстанції, що Товариство з обмеженою
відповідальністю "Металгрупхарків"
зареєстровано як юридична особа 22.03.2012
року за № 0052653 (а.с. 128-130).

На підставі направлення №721 від 23.04.2013
року, виданого ДПІ у Московському
районі м. Харкова Харківської області
Державної податкової служби, згідно
п.п. 78.1.1 п. 78.1 ст. 78 Податкового кодексу
України, наказу "Про проведення
документальної позапланової виїзної
перевірки" від 23.04.2013 року №662
податковим органом в період з 23.04.2013
року по 30.04.2013 року проведено
документальну позапланову виїзну
перевірку Товариства з обмеженою
відповідальністю "Металгрупхарків"
(податковий номер 38160321) з питань
дотримання податкового законодавства
по взаємовідносинам з ТОВ
"Генбудінвест" (податковий номер 37318658)
за період з 01.06.2012 року по 31.07.2012 року та
подальшої участі отриманих
товарно-матеріальних цінностей (робіт,
послуг) у фінансово-господарській
діяльності підприємства, за
результатами якої складено акт від
30.04.2013 року № 1767/2220/38160321.

Згідно висновків акту перевірки від
30.04.2013 року № 1767/2220/38160321 податковим
органом встановлено порушення
позивачем вимог п.п. 138.1.1 п. 138.1 статті 138
ПК України - занижено та підлягає
сплаті до бюджету податок на прибуток
на загальну суму 44975,00 грн., у тому числі
за ІІІ квартал 2012 року в сумі 44975,00 грн.;
п.198.3 статті 198 ПК України - занижено та
підлягає сплаті до бюджету податок на
додану вартість по взаємовідносинам з
ТОВ "Генбудінвест" (податковий номер
37318658) на суму 42833,00 грн., в тому числі за
липень 2012 року в сумі 42833,00 грн.

На підставі акту перевірки податковим
органом винесені податкові
повідомлення-рішення від 20.05.2013 року №
, та збільшено суму грошового
зобов'язання за платежем - податок на
прибуток приватних підприємств на
суму 56218,75 грн., в тому числі штрафні
санкції - 11243,75 грн.; № , у зв'язку з
чим позивачу збільшено суму грошового
зобов'язання за платежем - податок на
додану вартість із вироблених в
Україні товарів (робіт, послуг) на суму
53541,25 грн., в тому числі штрафні санкції -
10708,25 грн. (а.с. 9-10)

Не погодившись із податковими
повідомленнями - рішеннями від 20.05.2013
року № та № , позивач
скористався правом адміністративного
оскарження, подавши відповідні скарги.

За результатами розгляду скарг
податкові повідомлення-рішення були
залишені без змін, а скарга - без
задоволення.

Не погодившись із податковими
повідомленнями - рішеннями від 20.05.2013
року № та № , позивач
звернувся із зазначеним позовом до
суду.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з того, що
відповідачем не доведено факт
порушення позивачем зазначених вище
норм податкового законодавства.
Фактичні обставини справи об'єктивно
засвідчують здійснення господарських
операцій між позивачем та його
контрагентами, тому суд першої
інстанції дійшов висновку, що
оскаржувані податкові
повідомлення-рішення, прийняті
податковим органом, є необґрунтованими
та такими, що не відповідають вимогам
законодавства, через що позовні вимоги
про скасування податкових
повідомлень-рішень підлягають
задоволенню в повному обсязі.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції з
наступних підстав.

Підставою для донарахування
позивачеві грошового зобов'язання з
податку на додану вартість та податку
на прибуток слугували відображені в
акті перевірки від 30.04.2013 року №
1767/2220/38160321 посилання податкового
органу на акт ДПІ у Дзержинському
районі м. Харкова від 28.03.13р. №273/2240/37318658
про неможливість проведення
зустрічної звірки ТОВ «Генбудінвест»
щодо документального підтвердження
господарських відносин із платниками
податків, їх реальності та повноти
відображення в обліку за 2012 рік, яким,
зокрема, встановлено, що підприємство
має стан 9 - «направлено повідомлення
про відсутність за місцезнаходженням»,
основні фонди та транспортні засоби у
ТОВ «Генбудінвест» відсутні, звіти за
формою 1ДФ протягом 2012 року та
інформацію про наявність ліцензій та
дозволів на провадження господарської
діяльності до податкової інспекції
товариством не подавались. Позивач, за
період що перевірявся, мав
взаємовідносини з ТОВ «Генбудінвест» в
межах договорів: №28/05- 2012 від 28.05.2012 про
поточний ремонт частки даху загальною
площею 500 кв. м.; №16/06- 2012 від 16.06.2012 про
слюсарно - зварювальні роботи по
виготовленню 4 веранд; №17/05- 2012 від
17.05.2012 про зварювання каркасу ХМ ККЛ- 5;
№18/05- 2012 від 18.05.2012 про зварювання
трубопроводу. Пунктом 1.3 зазначених
договорів передбачено, що замовник
забезпечує виконавця всім необхідним
для виконання роботи матеріалом. Проте
позивачем не надано документів, які
підтверджують передачу матеріалів. З
огляду на вказану обставину неможливо
встановити факт передачі матеріалу
який був використаний та документи, що
засвідчують його передачу від
замовника до виконавця. Крім того, в
договорах відсутня інформація щодо
адреси об'єкта, за якою ТОВ
«Генбудінвест» зобов'язується
виконати замовлені роботи.З огляду на
зазначене, податковий орган дійшов
висновку, що господарська діяльність
контрагента позивача має ознаки
нереальності здійснення.

Відповідно до п.п. 14.1.181 п.14.1 ст. 14
Податкового кодексу України
податковий кредит - це сума, на яку
платник податку на додану вартість має
право зменшити податкове зобов'язання
звітного (податкового) періоду,
визначена згідно з розділом V цього
Кодексу.

Пунктом 198.1 ст.198 Податкового кодексу
України передбачено, що право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає, зокрема, у разі
здійснення операцій з придбання або
виготовлення товарів ( у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг.

Згідно п. 198.2 ст. 198 Податкового кодексу
України датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається: дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; або
дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Пунктом 198.3 статті 198 Податкового
кодексу України визначено, що
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи із договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін, та
складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку протягом такого звітного
періоду у зв'язку з придбанням або
виготовленням товарів та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Згідно п. 201.1, п. 201.4 ст. 201 Податкового
кодексу України платник податку
зобов'язаний надати покупцю
(отримувачу) податкову накладну в
момент виникнення податкових
зобов'язань продавця, яка є підставою
для нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту.
Податкова накладна виписується у двох
примірниках у день виникнення
податкових зобов'язань продавця.
Оригінал податкової накладної
видається покупцю, копія залишається у
продавця товарів/послуг.

Приписами п. 198.6 ст. 198 Податкового
кодексу України забороняється
включення до складу податкового
кредиту сум податку, не підтверджених
належним чином оформленими
податковими накладними. У разі, якщо на
момент перевірки платника податку
органом державної податкової служби
суми податку, які попередньо віднесені
до податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
пунктом документами, платник податку
несе відповідальність відповідно до
закону.

Таким чином, підставою для формування
податкового кредиту є наявність у
платника податку - покупця належно
оформленої податкової накладної, а
також фактичне виконання
господарської операції, за наслідками
якої у платника ПДВ виникає право на
податковий кредит.

Щодо визначення позивачеві зобов'язань
з податку на прибуток колегія суддів
зазначає наступне.

Відповідно до п. 134.1 ст. 134 Податкового
кодексу України об'єктом оподаткування
податком на прибуток є прибуток із
джерелом походження з України та за її
межами, який визначається шляхом
зменшення суми доходів звітного
періоду, визначених згідно зі статтями
135 - 137 цього Кодексу, на собівартість
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг та суму інших витрат
звітного податкового періоду,
визначених згідно зі статтями 138 - 143
цього Кодексу, з урахуванням правил,
встановлених статтею 152 цього Кодексу.

Таким чином, показник валових витрат
безпосередньо впливає на об'єкт
оподаткування.

Відповідно до п. 138.1. ст. 138 Податкового
кодексу України витрати, що
враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування, складаються із: витрат
операційної діяльності, які
визначаються згідно з пунктами 138.4,
138.6-138.9, підпунктами 138.10.2-138.10.4 пункту
138.10, пунктом 138.11 цієї статті; інших
витрат, визначених згідно з пунктом 138.5,
підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10,
пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом
140.1 статті 140 і статтею 141 цього
Кодексу; крім витрат, визначених у
пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139
цього Кодексу.

Витрати операційної діяльності
включають, зокрема, собівартість
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг та інші витрати
беруться для визначення об'єкта
оподаткування з урахуванням пунктів
138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2-140.5
статті 140, статей 142 і 143 та інших статей
цього Кодексу, які прямо визначають
особливості формування витрат
платника податку (138.1.1 ст. 138
Податкового кодексу України).

За змістом п.п.138.1.1 п.138.1 ст.138
Податкового кодексу України витрати
операційної діяльності включають,
зокрема, собівартість реалізованих
товарів, виконаних робіт, наданих
послуг та інші витрати беруться для
визначення об'єкта оподаткування з
урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї
статті, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140,
статей 142 і 143 та інших статей цього
Кодексу, які прямо визначають
особливості формування витрат
платника податку.

Згідно з абз. 1 п. 138.2 ст. 138 Податкового
кодексу України витрати, які
враховуються для визначення об'єкта
оподаткування, визнаються на підставі
первинних документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

До складу прямих матеріальних витрат
включається вартість сировини та
основних матеріалів, що утворюють
основу виготовленого товару, виконаної
роботи, наданої послуги, придбаних
напівфабрикатів та комплектувальних
виробів, допоміжних та інших
матеріалів, які можуть бути
безпосередньо віднесені до
конкретного об'єкта витрат. (138.8.1 ст. 138
Податкового кодексу України).

Таким чином, податковий кредит для
цілей визначення об'єкта оподаткування
податком на додану вартість та валові
витрати для цілей визначення об'єкта
оподаткування податком на прибуток
мають бути підтверджені належним чином
складеними первинними документами, які
складені в разі фактичного здійснення
господарської операції, що стала
підставою для формування податкового
обліку платника податку. Правильність
відображення в податковому обліку
господарських операцій відповідно до
їх реального змісту повинна
здійснюватись виключно на підставі
норм податкового законодавства. А
відтак, якщо певна господарська
операція не відбулася чи відбулася не
за тим її змістом, який відображено в
укладених платником податків
договорах, то це є підставою для
застосування відповідних наслідків у
податковому обліку.

З матеріалів справи убачається, що між
позивачем - ТОВ "МГХ" (замовник) та ТОВ
"Генбудінвест" (виконавець) укладено
договір про виконання роботи № 17/05-2012
від 17.05.2012 року, відповідно до умов
якого виконавець зобов'язується
виконати за завданням замовника роботу
зі зварювання каркасу ХМ ККЛ-5 в
кількості 62 одиниці у строк з 17.05.2012
року до 30.06.2012 року, а замовник
зобов'язується прийняти та оплатити
виконану роботу (а.с. 73-74).

Згідно з п.1.3 зазначеного договору
замовник забезпечує виконавця всім
необхідним для виконання роботи
матеріалом.

Відповідно до умов виконання п.1.3 цього
договору, ТОВ "Генбудінвест" листами
повідомляло позивача про необхідність
надати матеріали згідно з переліком
(а.с. 78-79), а директором ТОВ "МГХ" видано
наказ 22/05-12 від 22.05.2012 року про видачу зі
складу зазначених у листах матеріалів
(а.с. 80).

ТОВ "Генбудінвест" виписало ТОВ "МГХ"
податкову накладну від 16.06.2012 року № 100
(а.с. 77).

Факт виконання робіт за вищезазначеним
договором підтверджується актами
здачі-прийняття робіт (надання послуг)
(а.с. 75-76).

Зазначені у договорі № 17/05-2012 роботи
проводились на об'єкті позивача.

Оскільки роботи проводились на об'єкті
позивача, матеріали, необхідні для
виконання роботи, також знаходились на
складі у позивача, у транспортуванні
не було необхідності.

З матеріалів справи вбачається, що ТОВ
"МГХ" має в оренді нежитлове приміщення,
яке знаходиться на 1 поверсі приміщення
дослідного виробництва за адресою: м.
Харків, пр-т 50-річчя ВЛКСМ, 56, загальною
площею 1270 кв.м. (а.с. 64-68).

Відповідно до п.п. 6.2.4 п. 6.2 розділу 6
зазначеного договору орендар
зобов'язаний проводити поточний ремонт
об'єкта оренди власними силами та за
власний рахунок.

14.05.2012 року директором, начальником
виробництва та директором по
матеріально-технічному забезпеченню
ТОВ "МГХ" складено дефектний акт 1/05-12
(а.с. 86), відповідно до якого
встановлено неналежний стан 500 кв.м.
покрівельного покриття цеху,
розташованого за адресою: м. Харків,
пр-т 50-річчя ВЛКСМ, 56, яке знаходиться в
оренді у позивача.

16.05.2013 року позивачем винесено наказ №
16/05-12, відповідно до якого необхідно
знайти підрядну організацію для
проведення ремонту дефектного
покрівельного покриття в кількості 500
кв.м. орендованого цеху за адресою: м.
Харків, пр-т 50-річчя ВЛКСМ, 56 (а.с.85).

Так, 28.05.2012 року між ТОВ "МГХ" та ТОВ
"Генбудінвест" укладено договір про
виконання роботи № 28/05-2012, відповідно
до умов якого виконавець
зобов'язується виконати за завданням
замовника поточний ремонт частки даху
загальною площею 500 кв.м. у строк з 28.05.2012
року до 30.06.2012 року з матеріалу
виконавця, а замовник зобов'язується
прийняти та оплатити виконану роботу
(а.с. 81-82).

Відповідно до п.1.3 договору № 28/05-2012
замовник забезпечує виконавця лише
необхідним для виконання роботи місцем
проведення робіт за адресою: пр. 50-річчя
ВЛКСМ, 56.

ТОВ "Генбудінвест" виписало позивачу
податкову накладну від 30.06.2013 року № 125
(а.с. 84).

Факт виконання умов договору
підтверджується актом здачі-прийняття
робіт (надання послуг) (а.с. 83), довідкою
про вартість виконаних будівельних
робіт та витрати (а.с. 87), актом
приймання виконаних будівельних робіт
(а.с. 88-89), відомістю ресурсів (а.с. 90-91),
розрахунками (а.с. 92-94), локальним
кошторисом (а.с. 95-96).

Ремонтні роботи проводились на об'єкті
позивача з матеріалів ТОВ
"Генбудінвест", тому транспортування
здійснювалось ТОВ "Генбудінвест".

14.06.2012 року між ТОВ "МГХ" (підрядник) та
ПрАТ "Науково-виробниче підприємство
по системам автоматизованого
управління" (замовник) укладено
договір підряду № 14/06-2012, відповідно до
умов якого замовник доручає, а
підрядник приймає на себе зобов'язання
на виконання слюсарно-зварювальних
робіт по виготовленню 4 веранд к
домівкам на Б/В "Чайка" (а.с. 97).

З метою виконання зобов'язань за
зазначеним договором ТОВ "МГХ"
(замовник) уклало договір від 16.06.2012
року про виконання роботи № 16/06-2012 з ТОВ
"Генбудінвест" (виконавець), відповідно
до умов якого виконавець
зобов'язується виконати за завданням
замовника слюсарно-зварювальні роботи
по виготовленню 4 веранд у строк з 16.06.2012
року до 30.06.2012 року з матеріалу
виконавця, а замовник зобов'язується
прийняти та оплатити виконану роботу
(а.с. 101-102).

ТОВ "Генбудінвест" виписало ТОВ "МГХ"
податкову накладну від 26.06.2012 року № 102
(а.с. 103).

Факт виконання умов договору
підтверджується актом здачі-прийняття
робіт (надання послуг) (а.с. 104),
локальним кошторисом (а.с. 105-109),
договірною ціною (а.с. 110), довідкою про
вартість виконаних будівельних робіт
та витрати (а.с. 111), актом приймання
виконаних будівельних робіт (а.с. 112-116),
відомістю ресурсів (а.с. 117-118),
розрахунками (а.с. 119-123).

Транспортування по зазначеному
договору здійснювалось за рахунок
виконавця.

Розрахунки по вище договорам
проводились у безготівковій формі, що
підтверджується платіжними
дорученнями (а.с. 131-139).

Частинами другою та третьою ст. 9 Закону
України "Про бухгалтерський облік і
фінансову звітність в Україні"
передбачено, що підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, що
фіксують факт здійснення
господарської операції. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення. Для контролю й
упорядкування оброблених даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.
Первинні і зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати
обов'язкові реквізити: назву документа;
дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого
складається документ; зміст і обсяг
господарської операції; одиницю виміру
господарської операції; посади осіб,
відповідальних за здійснення
господарської операції і правильність
її оформлення; особистий підпис або
інші дані, що мають можливість
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Щодо доводів податкового органу
стосовно не підтвердження позивачем
оплати за договорами про виконання
робіт, оскільки платіжні доручення не
мають обов'язкових реквізитів та
надані позивачем документи не містять
дат складання та інформації щодо осіб,
що складали документи, колегія суддів
зазначає наступне.

З матеріалів справи убачається, що
дефектний акт, довідки вартості
виконаних робіт мають необхідні
реквізити, а розрахунки №5, №6, №1-2,
локальний кошторис, та відомість
ресурсів до договорів несуть в собі
проміжну інформацію відносно
загально-виробничих та
адміністративних витрат та не є
обов'язковими для складання та не
впливають на виникнення права на
відображення податкового кредиту та
валових витрат.

Крім того, з матеріалів справи
убачається, що платіжні доручення,
приєднані до матеріалів справи,
підписані керівником ТОВ "МГК" та
скріплені печаткою підприємства, а
також мають відмітки про проведення їх
банківською установою.

Первинні документи за своєю формою та
змістом відповідають вимогам чинного
законодавства, наявності недоліків
(дефектів форми, змісту або походження),
які б згідно з п. 201.1, п. 201.4, п. 201.8 ст. 201
Податкового кодексу України, ч.2 ст.9
Закону України "Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність", п.2.4
Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку (затверджено
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995р. №88, зареєстровано в
Міністерстві юстиції України 05.06.1995р.
за №168/704; далі за текстом - Положення)
спричиняли втрату означеною накладною
юридичного статусу первинного
документу, судом не виявлено.

На час видачі податкових накладних ТОВ
"Генбудінвест" було зареєстровано в
установленому законом порядку,
знаходилося на обліку в податковому
органі, мало статус платників ПДВ,
свідоцтво платника ПДВ не було
анульовано на момент укладання та
виконання угод, докази що спростовують
ці обставини відповідачем до суду не
надано. (а.с. 124, 125-127)

З огляду на вищевикладене, колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції, що позивач мав право
на формування витрат по операціях з
ТОВ "Генбудінвест" за перевіряємий
період, адже вказані витрати
підтверджені первинними
бухгалтерськими документами,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, мають всі
обов'язкові реквізити, які визначені
діючим законодавством, є в наявності у
позивача та свідчать про те, що
отримані позивачем товари, послуги
(роботи) були використані в
господарській діяльності.

Згідно ст. 61 Конституції України, норми
якої є нормами прямої дії, юридична
відповідальність особи має
індивідуальний характер. У разі
невиконання контрагентами покупця
своїх обов'язків перед податковими
органами та бюджетом, такі дії тягнуть
відповідальність та негативні
наслідки саме щодо цих осіб. Зазначена
обставина не є підставою для
позбавлення платника податку, в даному
випадку позивача, права на включення
сплачених сум до складу податкового
кредиту, якщо останній виконав усі
передбачені законом умови щодо
отримання такого права та має всі
документальні підтвердження їх
розміру.

Водночас, якщо особа не виконує своїх
зобов'язань по сплаті податку до
бюджету або вчиняє будь-які інші
протиправні дії, то це тягне
відповідальність та негативні
наслідки саме щодо цієї особи.
Зазначені обставини не є підставою для
позбавлення платника податку на додану
вартість права на податковий кредит у
разі, якщо останній виконав усі
передбачені законом умови щодо його
формування та має всі документальні
підтвердження його розміру. Висування
будь-яких інших умов для формування
податкового кредиту, ніж ті, що прямо
передбачені законом, не може вважатись
правомірним.

Ця позиція узгоджується із практикою
Європейського Суду з прав людини. Так, у
справі "БУЛВЕС" АД проти Болгарії"
(заява № 3991/03) Європейський Суд з прав
людини у своєму рішенні від 22 січня 2009
року зазначив, що платник податку не
повинен нести наслідків невиконання
постачальником його зобов'язань зі
сплати податку і в результаті
сплачувати ПДВ другий раз, а також
сплачувати пеню. На думку
Європейського Суду з прав людини, такі
вимоги стали надмірним тягарем для
платника податку, що порушило
справедливий баланс, який повинен
підтримуватися між вимогами
суспільного інтересу та вимогами
захисту права власності.

Податковим органом ані до суду першої
інстанції, ані до суду апеляційної
інстанції не надано доказів, які б
свідчили про відсутність реального
характеру господарських операцій між
ТОВ "Генбудінвест" та позивачем і які б
підтверджували висновки акту
перевірки від 30.04.2013 року № 1767/2220/38160321
про вчинення позивачем дій, які
руйнують систему оподаткування в
України та об'єктивно приводять до
порушення інтересів держави та
суспільства в цілому.

Під час розгляду справи, не
встановлено фактів, які свідчили б про
те, що зміст укладених договорів не
відповідає діючому законодавству
України, дійсним намірам сторін та що
ці наміри спрямовані на порушення
конституційних прав і свобод людини і
громадянина, знищення, пошкодження
майна фізичної або юридичної особи,
держави, Автономної Республіки Крим,
територіальної громади, незаконне
заволодіння ним.

Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 70
Кодексу адміністративного судочинства
України, обставини, які за законом
повинні бути підтверджені певними
засобами доказування, не можуть
підтверджуватися ніякими іншими
засобами доказування, крім випадків,
коли щодо таких обставин не виникає
спору.

Предметом доказування у відповідній
категорії справ є реальність
господарських операцій, що є підставою
для виникнення права на податковий
кредит та/або бюджетне відшкодування;
добросовісність дій платника податку,
яка полягає у відповідності вчинених
ним дій, а також реальність усіх даних,
наведених у документах, що надають
право на податковий кредит та/або
бюджетне відшкодування.

Колегія суддів зазначає, що в силу
закону отримання податковим органом
акту перевірки, довідки зустрічної
звірки або акту про неможливість
проведення зустрічної звірки, в яких
викладені висновки про наявність ознак
фіктивної господарської діяльності,
відсутність факту реального вчинення
господарських операцій, вчинення
контрагентом платника податків
нікчемного правочину або відображення
в звітності показників господарських
операцій, які фактично не відбулись, не
звільняє такий податковий орган від
виконання обов'язку по самостійному
встановленню та доведенню факту
вчинення платником податків порушення
закону, акт перевірки контрагента або
акт про неможливість проведення
зустрічної звірки тощо, не має
преюдиціального значення при розгляді
справи судом та не є документом, що
достовірно та безсумнівно
підтверджують обставини фактичної
дійсності.

Таким чином, зазначені відповідачем в
акті перевірки обставини не є
підставою для позбавлення платника
податку права на формування валових
витрат та податковий кредит з ПДВ у
випадку, коли останній виконав усі
передбачені законом умови стосовно
отримання такого права та має
необхідні документальні підтвердження
розміру свого податкового кредиту.
Адже, Податковий кодекс України не
ставить право платника ПДВ на
податковий кредит в залежність від дій
або бездіяльності його контрагентів чи
відсутності їх за місцезнаходженням,
так само відсутності у контрагентів
основних фондів, кваліфікованого
персоналу тощо. І в разі порушення
контрагентом податкової дисципліни
відповідальність та негативні
наслідки мають настати саме для цієї
особи, оскільки позивач та його
контрагент є окремими суб'єктами
господарювання зі статусом юридичної
особи, окремими платниками податку на
додану вартість, кожен з яких має свої
межі юридичної відповідальності, яка є
індивідуальною, виходячи з вимог ст.
61 Конституції України.

В силу ст.18 Закону України "Про державну
реєстрацію юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців", якщо відомості, які
підлягають внесенню до Єдиного
державного реєстру, були внесені до
нього, то такі відомості вважаються
достовірними і можуть бути використані
в спорі з третьою особою, доки до них не
внесено відповідних змін.

При цьому, чинне законодавство не
покладає на платника податків
обов'язку перевіряти безпосереднього
контрагента на предмет виконання ним
вимог податкового законодавства та
його безпосередню наявність за
місцезнаходженням перед тим, як
відносити відповідні суми витрат до
валових витрат та суми податку на
додану вартість до податкового
кредиту.

Крім того, неправомірність дій
податкового органу щодо проведення
звірки за результатами якої складено
акт від 28.03.13р. №273/2240/37318658 відносно
контрагента позивача - ТОВ
"Генбудінвест" встановлено судовими
рішеннями, які набрали законної сили,
наявними в матеріалах справи. (а.с. 37-47,
48-58)

Ці обставини відповідно до ч.1 ст. 72 КАС
України мають преюдиціальне значення
при розгляді цієї справи.

Враховуючи викладене, колегія суддів
дійшла висновку про те, що господарські
операції між позивачем та його
контрагентом мали реальний характер,
діяльність позивача була спрямована на
отримання економічної вигоди від
підприємницької діяльності,
підприємства ознак фіктивності на час
здійснення господарської операції не
мали, що зумовлює хибність висновків
податкового органу.

За таких обставин, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що позивачем правомірно
віднесено до складу валових витрат
вартість придбаного товару та послуг
від контрагентів та сформовано
податковий кредит на підставі
виписаних контрагентами податкових
накладних, отриманих в ході виконання
господарських операцій, підтверджених
належними первинними документами, що
ґрунтується на вимогах Податкового
кодексу України, а отже донарахування
податку на прибуток та податку на
додану вартість є необґрунтованим.

В зв'язку з тим, що податковий орган не
мав належних підстав для збільшення
суми грошового зобов'язання з податку
на додану вартість та податку на
прибуток, то згідно положень
Податкового кодексу України
відповідач також не мав правових
підстав для визначення позивачу
штрафних (фінансових) санкцій.

З огляду на викладене, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції щодо скасування податкових
повідомлень-рішень Державної
податкової інспекції у Московському
районі м. Харкова Харківської області
Державної податкової служби від 20.05.2013
року № та № .

Відповідно до ст. 159 Кодексу
адміністративного судочинства
України, судове рішення повинно бути
законним та обґрунтованим. Законним є
рішення, ухвалене судом відповідно до
норм матеріального права при
дотриманні норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Колегія суддів вважає, що постанова
Харківського окружного
адміністративного суду від 16.12.2013 року
відповідає вимогам ст. 159 КАС України, а
тому відсутні підстави для її
скасування та задоволення апеляційних
вимог апелянта - відповідача у справі.

Відповідно до ст. 200 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

На підставі викладеного, колегія
суддів, погоджуючись з висновками суду
першої інстанції, вважає, що суд дійшов
вичерпних юридичних висновків щодо
встановлення обставин справи і
правильно застосував до спірних
правовідносин сторін норми
матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених
вище підстав, висновків суду не
спростовують.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, п.1 ч.1 ст. 198,
ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Московському
районі м.Харкова Головного управління
Міндоходів у Харківській області
залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 16.12.2013р. по
справі № 820/10812/13-а залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
у касаційному порядку протягом
двадцяти днів з дня складання ухвали у
повному обсязі шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Курило Л.В.Судді
Русанова В.Б. Присяжнюк О.В. Повний
текст ухвали виготовлений 11.03.2014 р.