Справа № 521/21007/13-а
Суддя: Мирончук Н. В.
Дата ухвалення: 2014-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2а/521/120/14
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2014 року
м. Одеса

Малиновський районний суд міста Одеси
в складі:

головуючого - судді Мирончук Н.В.

при секретарі - Паламарчук І.В.,

розглянувши адміністративну справу за
позовом ОСОБА_1 до Відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції в Одеській області,
третя особа: Департамент праці та
соціальної політики Одеської міської
ради, про визнання дій протиправними,
скасування постанови та зобов'язання
вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з
зазначеним позовом до Відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції в
Одеській області (далі ДВС), третя
особа: Департамент праці та соціальної
політики Одеської міської ради (далі -
Департамент), про визнання дій
протиправними, скасування постанови та
зобов'язання вчинити певні дії, просив:
поновити йому строк на звернення до
суду з вказаним адміністративним
позовом; визнати протиправними дії
старшого державного виконавця ДВС
Костіна В.В. щодо закінчення
виконавчого провадження з примусового
виконання виконавчого листа №
2а/1519/3952/11, виданого 11.04.2013 р.
Малиновським районним судом м. Одеси
про зобов'язання Департаменту провести
йому виплату разової грошової допомоги
за 2011 рік, яка виплачується інвалідам
війни щорічно до 05 травня в розмірі 5
532,00 грн.; скасувати постанову старшого
державного виконавця ДВС Костіна В.В.
про закінчення виконавчого
провадження від 24.05.2013 р., якою було
закінчено виконавче провадження з
примусового виконання виконавчого
листа № 2а/1519/3952/11, виданого 11.04.2013 р.,
зобов'язати старшого державного
виконавця ДВС Костіна В.В. відновити
виконавче провадження з примусового
виконання виконавчого листа №
2а/1519/3952/11, виданого 11.04.2013 р.

В обгрунтування своїх позовних
вимог ОСОБА_1 вказав, що Постановою
Малиновського районного суду м. Одеси
від 27.07.2011 року було задоволено його
адміністративний позов до
Департаменту, було визнано
неправомірними дії Департаменту та
відповідача було зобов'язано провести
йому виплату разової грошової допомоги
за 2011 рік, яка виплачується інвалідам
війни щорічно до 05 травня, в розмірі 5
532 грн. 00 коп.

Ухвалою Одеського апеляційного
адміністративного суду від 05.03.2013 року
постанова Малиновського районного
суду м. Одеси від 27.07.2011 року залишена
без змін. Згідно вищевказаної
постанови був виданий виконавчий лист
№2а/1519/3952/11 від 11.04.2013 р.

Постановою державного виконавця ДВС
було відкрито виконавче провадження
за виконавчим листом №2а/1519/3952/11 з
виконання постанови Малиновського
районного суду м. Одеси від 27.07.2011 року.

Постановою старшого державного
виконавця ДВС Костіна В.В. про
закінчення виконавчого провадження
від 24.05.2013 р. виконавче провадження з
примусового виконання виконавчого
листа №2а/1519/3952/11, виданого 11.04.2013 р.
було, на думку позивача, безпідставно
та незаконно закінчено, з посиланням на
те, що рішення суду не виконано з
поважних причин і виконання цього
рішення не може бути проведено без
участі боржника.

Вказану постанову позивач отримав лише
09.12.2013 р.

Позивач ОСОБА_1 вважає дії старшого
державного виконавця ДВС Костіна В.В.
щодо закінчення вказаного виконавчого
провадження такими, що суперечать
вимогам закону, а постанова про
закінчення виконавчого провадження
від 24.05.2013 р. такою, що підлягає
скасуванню, а тому звернувся до суду з
позовом за захистом своїх порушених
прав та просив позов задовольнити.

Позивач в судове засідання не
з'явився, надав суду заяву про
підтримання позовних вимог та просив
суд розглянути справу за його
відсутності.

Представники відповідача та
третьої особи в судове засідання не
з'явилися, про дату, час і місце
слухання справи повідомлялися
належним чином. Відповідач поштою
надіслав до суду заперечення, у яких
просив в задоволенні позову відмовити
та розглянути справу без його участі..

Розглянувши справу в межах заявлених
позовних вимог, дослідивши матеріали
справи та надані с торонами письмові
докази, оцінивши докази відповідно до
вимог ст.ст.69-72 КАС України, за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді у судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, суд прийшов до такого.

Згідно із частиною 1 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

Статтею 19 Конституції України
встановлено, що правовий порядок в
Україні ґрунтується на засадах,
відповідно до яких ніхто не може бути
примушений робити те, що не передбачено
законодавством. Органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією
та Законами України.

Відповідно до вимог Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд при вирішенні справи
керується принципом законності,
відповідно до якого вирішує справи
відповідно до Конституції та законів
України, а також міжнародних договорів,
згода на обов'язковість яких надана
Верховною Радою України та застосовує
інші нормативно-правові акти, прийняті
відповідним органом на підставі, у
межах повноважень та у спосіб,
передбачені Конституцією та
законами України та принципом рівності
усіх учасників адміністративного
процесу перед законом і судом,
відповідно до якого усі учасники
адміністративного процесу є рівними
перед законом і судом.

Частиною 1 статті 181 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що учасники виконавчого
провадження (крім державного
виконавця) та особи, які залучаються до
проведення виконавчих дій, мають право
звернутися до адміністративного суду
із позовною заявою, якщо вважають, що
рішенням, дією або бездіяльністю
державного виконавця чи іншої
посадової особи державної виконавчої
служби порушено їхні права, свободи чи
інтереси, а також якщо законом не
встановлено інший порядок судового
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності таких осіб.

Відповідачем у справах з приводу
рішень, дій або бездіяльності
державного виконавця чи іншої
посадової особи державної виконавчої
служби є відповідний орган державної
виконавчої служби (частина 3 статті 181
Кодексу адміністративного судочинства
України).

В судовому засіданні встановлено, що
постановою Малиновського районного
суду м. Одеси від 27.07.2011 року було
задоволено адміністративний позов
ОСОБА_1 до Департаменту праці та
соціальної політики Одеської міської
ради про визнання дій неправомірними
та зобов'язання вчинити певні дії та
було визнано неправомірними дії
Департаменту праці та соціальної
політики Одеської міської ради та
відповідача було зобов'язано провести
виплату ОСОБА_1 разової грошової
допомоги за 2011 рік, яка виплачується
інвалідам війни щорічно до 05 травня, в
розмірі 5 532 грн. 00 коп.

Ухвалою Одеського апеляційного
адміністративного суду від 05.03.2013 року
апеляційна скарга Департаменту праці
та соціальної політики Одеської
міської ради була залишена без
задоволення, постанова Малиновського
районного суду м. Одеси від 27.07.2011 року -
без змін.

Вказані судові рішення набрали
законної сили.

Відповідно до ст. 14 КАС України,
постанови та ухвали суду в
адміністративних справах, що набрали
законної сили, є обов'язковими до
виконання на всій території України.
Невиконання судових рішень тягне за
собою відповідальність, встановлену
законом.

Умови і порядок виконання рішень судів
та інших органів (посадових осіб), що
відповідно до закону підлягають
примусовому виконанню у разі
невиконання їх у добровільному
порядку, визначені Законом України
від 21.04.1999 № 606-ХІV "Про виконавче
провадження".

11.04.2013 року ОСОБА_1 був виданий
виконавчий лист на виконання постанови
Малиновського районного суду м. Одеси
від 27.07.2011 року.

На підставі виконавчого листа,
виданого Малиновським районним судом
м. Одеси, 11.04.2013 року виконавчою службою
було відкрито виконавче провадження з
виконання вищевказаної постанови суду
від 27.07.2011 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України
"Про виконавче провадження", примусове
виконання рішень державною виконавчою
службою здійснюється на підставі
виконавчих документів, визначених цим
Законом.

Виконавче провадження - це сукупність
дій органів і посадових осіб,
визначених у цьому Законі, що
спрямовані на примусове виконання
рішень судів та інших органів
(посадових осіб), які провадяться на
підставах, в межах повноважень та у
спосіб, визначених цим Законом, іншими
нормативно-правовими актами,
прийнятими відповідно до цього Закону
та інших законів, а також рішеннями, що
відповідно до цього Закону
підлягають примусовому виконанню
(стаття 1 Закону України "Про виконавче
провадження").

Відповідно до ст..6 Закону України «Про
виконавче провадження» від 21.04.1999 року,
державний виконавець зобов'язаний
використовувати надані йому права,
відповідно до закону і не допускати у
своїй діяльності порушення прав і
законних інтересів фізичних і
юридичних осіб.

Згідно із ст. 11 Закону України "Про
виконавче провадження", державний
виконавець зобов'язаний вживати
заходів примусового виконання рішень,
встановлених цим Законом,
неупереджено, своєчасно, повно вчиняти
виконавчі дії.

Стаття 11 Закону України "Про виконавче
провадження" визначає права та
обов'язки державних виконавців при
примусовому виконанні рішень,
встановлених цим Законом, а статтею 12
Закону України "Про виконавче
провадження" встановлено гарантії
прав громадян і юридичних осіб у
виконавчому провадженні, державний
виконавець зобов'язаний
використовувати надані йому права у
точній відповідності із законом і не
допускати у своїй діяльності порушення
прав та законних інтересів громадян і
юридичних осіб.

Вирішуючи адміністративну справу по
суті заявлених позовних вимог, суд
виходить з такого.

З матеріалів справи вбачається, що
24.05.2013 р. старшим державним виконавцем
ДВС Костіна В.В. була винесена
постанова про закінчення виконавчого
провадження, на підставі п.11 ч.1 ст. 49
Закону України «Про виконавче
провадження».

Позивач просить про поновлення йому,
позивачу - ОСОБА_1 строку звернення до
суду з адміністративним позовом до
Відділу примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції в
Одеській області, третя особа:
Департамент праці та соціальної
політики Одеської міської ради, про
визнання дій протиправними, скасування
постанови про закінчення виконавчого
провадження та зобов'язання вчинити
певні дії.

Відносно зазначеної вимоги про
поновлення сроку, суд зазначає
наступне.

Згідно ч. 1 ст. 99 КАС України,
адміністративний позов може
бути подано в межах строку
звернення до адміністративного суду,
встановленого цим Кодексом або
іншими законами.

Державним виконавцем ДВС Костіна В.В.
була винесена постанова про закінчення
виконавчого провадження - 24.05.2013 р.

Частиною 2 ст. 181 КАС України
встановлено, що позовну заяву може бути
подано до суду у десятиденний строк
з дня, коли особа дізналася, або
повинна була дізнатися про порушення
її прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 71 КАС України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких грунтуються її
вимоги та заперечення.

Проте, частиною 2 статті 71 КАС України
встановлено, що в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень, обов'язок щодо
доказування правомірності свого
рішення, дії чи бездіяльності,
покладається на відповідача.

Відповідачем не надано суду доказів
своєчасного вручення позивачу
постанови від 24.05.2013 року - ВП №37570142 про
закінчення виконавчого провадження по
примусовому виконанню виконавчого
листа від 11.04.2013р. № 2а/1519/3952/11.

Позивачем суду надано докази того, що
копія оскаржуваної постанови ним була
отримана простою поштовою
кореспонденцією - 09.12.2013 р..

З позовом до суду позивач звернувся
-16.12.2013 року.

Отже, строк звернення до суду з
адміністративним позовом, позивачем
не було порушено.

Пунктом 11 ч.1 ст. 49 Закону України «Про
виконавче провадження» передбачено, що
виконавче провадження підлягає
закінченню, у разі повернення
виконавчого документа до суду чи
іншого органу (посадової особи), який
його видав, у випадку, передбаченому
частиною третьою статті 75 цього Закону.

В обгрунтування постанови від 24.05.2013
року - ВП №37570142 про закінчення
виконавчого провадження, державний
виконавець посилається на те, що від
боржника надійшли пояснення щодо
неможливості виконання вимог
виконавчого листа №2а/1519/3952/11 від 11.04.2013
р., в яких пояснено, що у зв'язку з
обмеженістю фінансових ресурсів
Державним бюджетом України на 2013 рік,
видатки на забезпечення в повному
обсязі соціальних гарантій, відповідно
до окремих статей Законів та на
виконання судових рішень за програмами
соціального захисту громадян
Міністерству соціальної політики
України не передбачено. У разі
виділення бюджетних призначень на
виконання рішень судів після внесення
змін до Закону України «Про Державний
бюджет України на 2013 рік»,
Міністерством буде проведено розподіл
виділених коштів між управлінням.

На думку державного виконавця,
вищевказане є поважною причиною
невиконання рішення суду, а тому
рішення суду не виконано з поважних
причин і виконання цього рішення не
може бути проведено без участі
боржника.

Тобто, старший державний виконавець
Відділу примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції в
Одеській області Костіна В.В.
обґрунтовує свою постанову
відсутністю фінансування вказаних
виплат згідно вимог Закону України
«Про Державний бюджет України на 2013
рік» та неможливістю виконання рішення
без участі боржника.

Аналізуючи зазначені вище обставини в
їх сукупності, суд приходить до
висновку, що державним виконавцем
помилково трактуються вимоги Закону
України «Про виконавче провадження», а
саме: п.8 ч.1 ст. 49 Закону, відповідно до
якого виконавче провадження підлягає
закінченню після фактичного виконання
в повному обсязі рішення згідно з
виконавчим документом.

Суд не може погодитися з висновками
старшого державного виконавця Костіна
В.В. про неможливість виконання
судового рішення. Відсутність
фінансування не є підставою для
закінчення виконавчого провадження та
винесення відповідної постанови.

Згідно до ст. 129 Конституції України,
основними засадами судочинства є
обов'язковість рішень.

Відповідно до ст. 255 КАС України,
постанова, яка набрала законної сили, є
обов'язковою для осіб, які беруть
участь у справі, для їхніх
правонаступників, а також для всіх
органів, підприємств, установ та
організацій, посадових та службових
осіб, інших фізичних осіб і підлягає
виконанню на всій території України.

Згідно вимог ст. 2 Закону України «Про
виконавче провадження» від 21.04.1999 року,
примусове виконання рішень
покладається на державну виконавчу
службу, яка входить до системи органів
Міністерства юстиції України.
Примусове виконання рішень здійснюють
державні виконавці, визначені Законом
України "Про державну виконавчу
службу".

Статтею 4 Закону України «Про державну
виконавчу службу» від 24.03.1998 року
зазначено, що державний виконавець є
представником влади і здійснює
примусове виконання судових рішень,
постановлених іменем України, та
рішень інших органів (посадових осіб),
виконання яких покладено на державну
виконавчу службу у порядку,
передбаченому законом.

Згідно вимог ст. 5 Закону України «Про
виконавче провадження» від 21.04.1999 року,
державний виконавець зобов'язаний
вживати заходів примусового виконання
рішень, встановлених цим законом,
неупереджено, своєчасно, повно вчиняти
виконавчі дії.

Статтею 11 Закону України «Про
виконавче провадження» передбачені
права та обов'язки державного
виконавця, у тому числі і право
накладати арешт на майно, кошти та інші
цінності боржника.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про
виконавче провадження» від 21.04.1999 року
державний виконавець зобов'язаний
використовувати надані йому права,
відповідно до закону і не допускати у
своїй діяльності порушення прав та
законних інтересів фізичних і
юридичних осіб.

Оцінюючи вказані обставини, суд вважає,
що підстави для закінчення виконавчого
провадження з примусового виконання
виконавчого листа №2а/1519/3952/11, виданого
11.04.2013 р. Малиновським районним судом м.
Одеси, відсутні.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що позовна вимога щодо скасування
постанови від 24.05.2013 року ВП №37570142 про
закінчення виконавчого провадження по
примусовому виконанню виконавчого
листа від 11.04.2013р. № 2а/1519/3952/11, є
обґрунтованою та такою, що підлягає
задоволенню.

Щодо позовної вимоги про визнання
протиправними дій старшого державного
виконавця відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції в Одеській області
по закінченню виконавчого провадження
по примусовому виконанню виконавчого
листа від 11.04.2013р. № 2а/1519/3952/11, то суд
вважає за необхідне зазначити
наступне.

Вчинення дій суб'єктом владних
повноважень є способом реалізації
наданої суб'єкту владних повноважень
компетенції. Здійснення дії являє
собою процес реалізації наданих
законом функцій суб'єкту владних
повноважень. Самі по собі дії не
тягнуть за собою будь-яких правових
наслідків для особи. Правові наслідки
для позивача несуть акти
індивідуальної дії - постанови про
зупинення виконавчого провадження.
Саме вони мають вплив на його права та
інтереси. Виходячи із завдань Кодексу
адміністративного судочинства
України, як то захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства,
судовий захист права може бути
здійснений лише за умови наявності
порушення для фізичної особи прав (чи
інтересів).

З огляду на вищевикладене, суд
зазначає, що вимоги позивача в цій
частині не підлягають задоволенню
через відсутність порушення прав діями
відповідача, а обраний позивачем
спосіб захисту в цій частині, не
відповідає об'єкту порушеного права.

Стосовно вимоги позивача про
зобов'язання відповідача поновити
виконавче провадження, суд вважає за
необхідне зазначити таке.

Відповідно до статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

Відповідно до частини 2 статті 11
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд розглядає адміністративні
справи не інакше як за позовною заявою,
поданою відповідно до цього Кодексу, і
не може виходити за межі позовних
вимог.

Суд може вийти за межі позовних вимог
тільки в разі, якщо це необхідно для
повного захисту прав, свобод та
інтересів сторін чи третіх осіб, про
захист яких вони просять.

Скасування у судовому порядку
постанови про закінчення виконавчого
провадження по примусовому виконанню
виконавчого листа від 11.04.2013р. №
2а/1519/3952/11, автоматично обумовлює
обов'язок відповідача за Законом №
606-ХІV, відновити виконавче
провадження по виконанню в примусовому
порядку виконавчого листа, виданого
Малиновським районним судом м. Одеси
та провести дії, спрямовані на
виконання рішення суду.

Отже, вимога позивача про зобов'язання
поновити виконавче провадження,
заявлена позивачем передчасно, а тому,
суд не вбачає підстав для її
задоволення.

Зважаючи на обставини справи,
враховуючи положення статті 124
Конституції України щодо
обов'язковості до виконання на всій
території України судових рішень,
ухвалених судами іменем України, суд
вважає за необхідне скасувати
постанову Відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції в Одеській області
від 24.05.2013 року - ВП №37570142 про
закінчення виконавчого провадження по
примусовому виконанню виконавчого
листа від 11.04.2013р. № 2а/1519/3952/11, оскільки
саме такий спосіб захисту порушених
прав позивача відповідає об'єкту
порушеного права і, на думку суду, у
спірних правовідносинах є достатнім та
необхідним.

Питання по судових витратах не
вирішується, оскільки позивач
звільнений від їх сплати у
встановленому порядку, а ст. 94 Кодексу
адміністративного судочинства України
не передбачено їх стягнення у даних
випадках.

Керуючись ст. ст. 11, 71, 94, 159-163,
181 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Скасувати постанову старшого
державного виконавця Відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції в
Одеській області Костіни В.В. про
закінчення виконавчого провадження
від 24.05.2013 р., якою було закінчено
виконавче провадження з примусового
виконання виконавчого листа №
2а/1519/3952/11, виданого 11.04.2013 р.
Малиновським районним судом м. Одеси
про зобов'язання Департаменту праці та
соціальної політики Одеської міської
ради провести виплату ОСОБА_1 разової
грошової допомоги за 2011 рік, яка
виплачується інвалідам війни щорічно
до 05 травня в розмірі 5 532,00 грн.

В іншій частині позовних вимог -
відмовити.

Постанова суду першої інстанції
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
встановленого Кодексом
адміністративного судочинства
України, якщо таку скаргу не було
подано.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 КАС України, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні, апеляційна скарга
подається протягом десятиднів з дня
отримання копії постанови.

Суддя

Н.В.Мирончук