Справа № 804/401/14
Суддя: Захарчук Наталія Віталіївна
Дата ухвалення: 2014-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ
18 лютого 2014 р. Справа № 804/401/14
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд у складі:
головуючого суддіЗахарчук Н. В. при
секретаріКузнецов С.М. за участю:
представника позивача представника
відповідача Дербічова І.А. Копань А.В.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Дніпропетровську
адміністративну справу за
адміністративним позовом Публічного
акціонерного товариства "Дніпровський
крохмалопатоковий комбінат" до
Верхньодніпровської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Дніпропетровській області про
визнання недійсними та скасування
податкових повідомлень-рішень, -
10 січня 2014 року позовом Публічне
акціонерне товариство «Дніпровський
крохмалепатоковий комбінат» (далі -
позивач, ПАТ «Дніпровський
крохмалепатоковий комбінат»)
звернулось до Дніпропетровського
окружного адміністративного суду з
адміністративним позовом до
Верхньодніпровської об'єднаної
державної податкової інспекції ГУ
Міндоходів у Дніпропетровській
області (далі - відповідач,
Верхньодніпровська ОДПІ ГУ Міндоходів
у Дніпропетровській області), в якому
просить суд визнати недійсними та
скасувати податкові повідомлення -
рішення

Верхньодніпровської ОДПІ ГУ
Міндоходів у Дніпропетровській
області №, яким зменшено розмір
від'ємного значення суми ПДВ на 8 656, 00
грн. та за № - про донарахування
податку на додану вартість у сумі 126 822,
45 грн., де 84548,30 грн. - основний платіж,
42274,15 грн. - штрафні(фінансові) санкції.

В обґрунтування позовних вимог позивач
пояснив наступне.

У період з 03.12.13 р. по 04.12.13 р. проводилась
документальна позапланова виїзна
перевірка по взаємовідносинах
позивача з ТОВ «Фінансово-промислова
компанія Нафто Газ Сервіс» за період
червень 2013 р.

Про результатами перевірки було
складено акт № 657/04-16-22-01/00383372 від 12.12.2013
p., яким, на думку перевіряючого,
встановлено порушення п. 198.1, п. 198.2, п.
198.6 ст.198 Податкового кодексу України, в
результаті чого занижено податок на
додану вартість у сумі 84 548, 30 грн. та
завищено від'ємне значення у сумі 8 656, 00
грн.

02.01.2013р. позивач отримав податкові
повідомлення-рішення, прийн яті
відповідачем 30.12.2013р., за № - яким
зменшено розмір від'ємного значення
суми ПДВ на 8 656, 00 грн. та за № - про
донарахування податку на додану
вартість у сумі 126 822, 45 грн., де 84548,30 грн.
- основний платіж, 42274,15 грн. -
штрафні(фінансові) санкції.

Публічне акціонерне товариство
«Дніпровський крохмалепатоковий
комбінат» не погоджується з
податковими повідомленнями - рішеннями
Верхньодніпровської об'єднаної
державної податкової інспекції ГУ
Міндоходів у Дніпропетровській
області №, яким зменшено розмір
від'ємного значення суми ПДВ на 8 656, 00
грн. та за № - про донарахування
податку на додану вартість у сумі 126 822,
45 грн., де 84548,30 грн. - основний платіж,
42274,15 грн. - штрафні(фінансові)

санкції.

Представник позивача у судове
засідання з'явився, адміністративний
позов підтримав в повному обсязі та
просив суд задовольнити позовні вимоги
в повному обсязі.

Представник відповідача в судове
засідання з'явився, надав суду письмові
заперечення проти адміністративного
позову та зазначив наступне.

На підставі первинних документів
встановлено, що ТОВ «Фінансово
промислова компанія Нафто Газ Сервіс»
надавало послуги контрагенту ПАТ
«Дніпровський крохмалепатоковий
комбінат» у червні 2013 року на загальну
суму 559225, 80 грн., у т.ч. ПДВ 93204, 30 грн.

Договір підряду №ОГИ - 000202 від 12.04.2013 р.
ТОВ «Фінансово промислова компанія
Нафто Газ Сервіс» в особі директора
Биченко Яківа Миколайовича, який діє на
підставі Статуту ТОВ «Фінансово
промислова компанія Нафто Газ Сервіс»
та «Дніпровський крохмалепатоковий
комбінат».

Також, відповідачем отримано акт від
ДПІ у Подільському районі ГУ
Міндоходів у м. Києві №782/26-56-22-01-05/35961110
від 21.11.2013 року «Про неможливість
проведення зустрічної звірки ТОВ
«Фінансово промислова компанія Нафто
Газ Сервіс» щодо підтвердження
господарських відносин із платниками
податків за період з 01.11.2012 р. по 31.10.2013 р.

Відповідач зазначає, що ПАТ
«Дніпровський крохмалепатоковий
комбінат» діяло без належної обачності
і йому мало бути відомо фактичний та
адміністративно - майновий стан його
контрагента ТОВ «Фінансово промислова
компанія Нафто Газ Сервіс», умови
ведення ним господарської діяльності
та порушення, які ним допускались.

Таким чином діяльність ПАТ
«Дніпровський крохмалепатоковий
комбінат» була спрямована на
здійснення операцій, пов'язаних з
отриманням податкової вигоди
переважно контрагентом - посередником,
який не виконував своїх податкових
зобов'язань та порушував приписи
господарського і цивільного
законодавства, правила податкового
обліку, які визначаються відповідними
нормативними документами, що
регламентують порядок оподаткування в
Україні.

Виходячи з наведеного,
Верхньодніпровська ОДПІ ГУ Міндоходів
у Дніпропетровській області з
вимогами, викладеними у позовній заяві
не згодна, вважає їх необґрунтованими,
незаконними та такими, що не підлягають
задоволенню.

Суд, дослідивши матеріали справи,
вислухавши пояснення представників
позивача та відповідача, розглянувши
подані документи, з'ясувавши фактичні
обставини, на яких ґрунтується позов,
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, дійшов
наступного.

Судом встановлено та матеріалами
справи підтверджено, У період з 03.12.13 р.
по 04.12.13 р. проводилась документальна
позапланова виїзна перевірка по
взаємовідносинах Позивача з ТОВ
«Фінансово-промислова компанія Нафто
Газ Сервіс» за період червень 2013 р.

Про результатами перевірки було
складено акт № 657/04-16-22-01/00383372 від 12.12.2013
p., яким, на думку перевіряючого,
встановлено порушення п. 198.1, п. 198.2, п.
198.6 ст.198 Податкового кодексу України, в
результаті чого занижено податок на
додану вартість у сумі 84 548, 30 грн. та
завищено від'ємне значення у сумі 8 656, 00
грн.

З наведеними у Акті порушеннями
позивач не погодився як з такими, що не
відповідають чинному законодавству та
фактичним обставинам гос подарської
діяльності.

18.12.2013 р. за № 08/1808 позивач надав
відповідачу заперечення на Акт
перевірки.

Заперечення до уваги прийняті не були і
листом № 1668/10/04-16-22-01 від 25.12.2013 р. у
задоволенні вимог, викладених у
запереченні, було від мовлено.

02.01.2013р. позивач отримав податкові
повідомлення-рішення, прийн яті
відповідачем 30.12.2013р., за № - яким
зменшено розмір від'ємного значення
суми ПДВ на 8 656, 00 грн. та за № - про
донарахування податку на додану
вартість у сумі 126 822, 45 грн., де 84548,30грн. -
основний платіж, 42274,15 -
штрафні(фінансові) санкції.

Суд зазначає, що відповідно до ч.2 п.78.4
ст.78 ПКУ право на проведення
документальної позапланової невиїзної
перевірки надається податковому
органу тільки у випадку, якщо платнику
податків до початку проведення
вказаної перевірки вручена під підпис
копія наказу про проведення перевірки.

З матеріалів справи вбачається, що
копія наказу про проведення перевірки
була отримана комбінатом 05.12.2013 р.,
про що свідчить вхідна реєстрація.
Таким чином, відповідачем порушено
норму чинного законодавства щодо
правомірності проведення перевірки, а
саме ч.2 п.78.4 ст.78 ПКУ.

В судовому засіданні було встановлено,
що підтверджувалася представника
сторін, у період з 12.09.2013 р. по 17.09.2013 р.
здійснювалася документальна

позапланова невиїзна перевірка
Публічного акціонерного товариства
«Дніпровський крохмалепатоковий
комбінат» з питань формування
податкового кредиту по контрагенту
«Нафто Газ Сервіс» за червень 2013 року
відповідно до наказу про проведення
перевірки № 169 від 11.09.2013 р.

За результатами перевірки було
складено Довідку № 257/04-16-22-01/00383372 від
17.09.2013 р. Висновок - «перевіркою
документально підтверджено формування
комбінатом суми податкового кредиту по
господарським операціям проведеним у
червні 2013 р. по контрагенту ТОВ
«Фінансово-промислова компанія Нафто
Газ Сервіс».

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Відповідно до частини 1 статті 3 ГК
України, під господарською діяльністю
розуміється діяльність суб'єктів
господарювання у сфері суспільного
виробництва, спрямована на
виготовлення та реалізацію продукції,
виконання робіт чи надання послуг
вартісного характеру, що мають цінову
визначеність.

Відповідно до статті 18 Закону України
«Про державну реєстрацію юридичних
осіб та фізичних осіб підприємців»,
відомості, які підлягають внесенню до
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців, були
внесені до нього, вважаються
достовірними і можуть бути використані
у спорі з третьою особою, доки до них не
внесено відповідних змін. Якщо
відомості, які підлягають внесенню до
цього реєстру, є недостовірними і були
внесені до нього, то третя особа може
посилатися на них у спорі як на
достовірні, за винятком випадків, коли
вона знала або могла знати про те, що
такі відомості є недостовірними.

Таким чином, до ПАТ «Дніпровський
крохмалепатоковий комбінат» не може
бути застосовано порушення норм
чинного законодавства з боку його
контрагентів, в тому числі,
недостовірність відомостей про них у
Єдиному державному реєстрі юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців, за
умови необізнаності щодо неї.

Відповідно до норм Податкового Кодексу
України ведення податкового обліку
покладено на кожного окремого платника
податку. Такий платник несе самостійну
відповідальність за порушення правил
ведення податкового обліку. Зазначена
відповідальність стосується кожного
окремого платника податку і не може
автоматично поширюватися на третіх
осіб, у тому числі на його контрагентів.

Виходячи з наведеного, порушення,
допущені одним платником податків у
відображенні в податковому обліку
певної господарської операції, за
загальним правилом, не впливають на
права та обов'язки іншого платника
податків.

Статтею 201 ПК України визначено, що
податкова накладна виписується у двох
примірниках у день виникнення
податкових зобов'язань продавця.
Оригінал податкової накладної
видається покупцю, копія залишається у
продавця товарів/послуг.

Для операцій, що оподатковуються, і
операцій, звільнених від
оподаткування, складаються окремі
податкові накладні.

Податкова накладна виписується на
кожне повне або часткове постачання
товарів/послуг, а також на суму коштів,
що надійшли на поточний рахунок як
попередня оплата (аванс).

У разі якщо частка товарів/послуг,
послуг не містить відокремленої
вартості, перелік (номенклатура)
частково поставлених товарів/послуг
зазначається в додатку до податкової
накладної у порядку, встановленому
центральним органом державної
податкової служби, та враховується при
визначенні загальних податкових
зобов'язань.

Статтею198 Податкового кодексу України
передбачено, що податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

- придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

У тексті Акту перевірки немає посилань
на відсутність у ПАТ «Дніпровський
крохмалепатоковий комбінат»
податкових накладних, що підтверджують
факт отримання підприємством товарів
та робіт від контрагента, також немає
зауважень до змісту та оформлення
зазначених накладних.

Відповідно до п. 198.2. статті 198
Податкового кодексу України, датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається дата тієї з подій,
що відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського
рахунку платника податку в оплату
товарів (робіт, послуг);

- дата отримання платником податку
товарів/послуг, підтвержденого
податковою накладною.

Суд зазначає, що Публічне акціонерне
товариство «Дніпровський
крохмалепатоковий комбінат»
своєчасно отримувало від контрагента
податкові накладні на підтвердження
факту надання ними товарів та робіт.
Отримання податкових накладних від
зазначеного підприємства, засвідчує
факт виникнення в ПАТ «Дніпровський
крохмалепатоковий комбінат»
законного права на віднесення сум
податку до податкового кредиту.

Окрім цього, суд зазначає, що
твердження відповідача, що операції з
придбання робіт (товарів, послуг),
відображені у податковій звітності ПАТ
«Дніпровський крохмалепатоковий
комбінат», нібито не мали ніякого
юридичного змісту та нереальні, не
відповідає дійсності, встановленим
фактам, та наданим документам, оскільки
вищевказані договори укладені з
дотриманням усіх вимог, передбачених
Цивільним законодавством (статті 203 ЦК
України), з додержанням обов'язкових
умов дійсності правочину, з
волевиявленням сторін, зміст цих
договорів не суперечить актам
цивільного законодавства, договори
мають печатки підприємств та підписи
уповноважених осіб, сторін за
договором, які мають необхідний ' об'єм
цивільної право-дієздатності, тому у
будь - якому випадку такі договори
створюють реальне настання правових
наслідків, обумовлені ними. Укладені
договори не можуть порушувати
публічний порядок, оскільки, згідно із
частиною першою статті 228 Цивільного
Кодексу України, порушення
публічного порядку це порушення
конституційних прав і свобод людини і
громадянина, знищення, пошкодження
майна фізичної, юридичної осіб,
держави.

Суд також звертає увагу на те, що
невиконання контрагентом позивача
свого зобов'язання по сплаті податку до
бюджету тягне відповідальність та
негативні наслідки саме щодо цього
платника. Зазначена обставина не є
підставою для позбавлення позивача
права на відшкодування податку на
додану вартість у разі, якщо останній
виконав усі передбачені законом умови
щодо отримання такого відшкодування та
має всі документальні підтвердження
розміру свого податкового кредиту.

Факт порушення вищезазначеними
контрагентами позивача своїх
податкових зобов'язань може бути
підставою для висновку про
необґрунтованість заявлених платником
податку вимог про надання податкової
вигоди - відшкодування ПДВ з державного
бюджету, якщо податковий орган доведе,
зокрема, що платник податку діяв без
належної обачності й обережності і
йому мало бути відомо про порушення,
які допускали його контрагенти, або що
діяльність платника податку
спрямована на здійснення операцій,
пов'язаних з податковою вигодою,
переважно з контрагентами, які не
виконують своїх податкових
зобов'язань, зокрема й у випадках, коли
такі операції здійснюються через
посередників.

Вказаних обставин не було доведено
відповідачем в Акті перевірки, позивач
не знав та не міг взнати, що також не
доведено відповідними доказами, про те
що його контрагент здійснює будь-які
порушення податкового законодавства.

Отже, у даному випадку відповідачем не
доказано ні факту здійснення
вищезазначеними контрагентами
позивача та/чи їхніми постачальниками
діяльності, пов'язаної з незаконним
втриманням бюджетного відшкодування
ПДВ, ні факту залучення Позивача до
такої діяльності.

Таким чином, будь-які дії третіх
юридичних осіб, які не є безпосередніми
постачальниками товарів (робіт, послуг)
позивача (тобто не є контрагентами
позивача), не впливають на
правомірність формування позивача
податкового кредиту. Можлива несплата
контрагентами контрагентів до бюджету
ПДВ по проведеним оподатковуваним
господарським операціям не може
впливати на результати
фінансово-господарської діяльності
Позивача і не може бути підставою для
притягнення останнього до
відповідальності, оскільки статтею 61
Конституції України встановлено, що
юридична відповідальність особи має
індивідуальний характер.

Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені ч. ч.
1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України, а саме: зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства; особа, яка вчиняє
правочин, повинна мати необхідний
обсяг цивільної дієздатності;
волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі; правочин має
вчинятися у формі, встановленій
законом; правочин має бути спрямований
на реальне настання правових
наслідків, що обумовлені ним; правочин,
що вчиняється батьками
(усиновлювачами), не може суперечити
правам та інтересам їхніх малолітніх,
неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України
недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин).

ЦК України встановлює, що нікчемними є
правочини: у разі недодержання вимоги
закону про нотаріальне посвідчення
одностороннього правочину (ч. 1 ст. 219, ч.
1 ст. 220 ЦК України); у разі відсутності
схвалення правочину який вчинено
малолітньою особою за межами її
цивільної дієздатності (ч. 2 ст. 221 ЦК
України); правочин, вчинений без
дозволу органу опіки та піклування (ч.
1ст. 224 ЦК України); у разі відсутності
схвалення опікуном, правочину, який
вчинено недієздатною фізичною особою
(ч. 1 ст. 226 ЦК України); а також в інших
випадках передбачених ч. 1 ст. 27, ч. 3 ст.
121, ч. 6 ст. 126, ч. 3 ст. 247, ч. 1 ст. 249, ч. 2 ст. 547,
ч. 3 ст. 586, ч. 3 ст. 614, ч. 6 ст. 633, ч. 2 ст. 661, ч.
4 ст. 698, ч. 3 ст. 719, ч. 4 ст. 720, ч. 1 ст. 739 та
іншими статтями ЦК України.

З аналізу вище викладених норм ЦК
України вбачається, що недійсним є
правочин, якщо його недійсність
встановлена законом (нікчемний
правочин). У цьому разі визнання такого
правочину недійсним судом не
вимагається. Це означає, що правочин є
нікчемним, якщо це прямо обумовлено в
Законі. Проте, статтею 204 ЦК України
встановлено презумпцію правомірності
цивільних правочинів, згідно з якою
правочин є правомірним, якщо його
недійсність прямо не встановлено
законом або якщо правочин не визнано
судом недійсним. Тобто, зі змісту цієї
норми випливає, що підстави
недійсності правочинів можуть бути
передбачені виключно законами.
Правочин може бути визнано недійсним
тільки на підставі і за наслідками,
передбаченими законом. Також нормами
ЦК України передбачено, що правочин,
який порушує публічний порядок, є
нікчемним.

Посилання на статті 203 та 215 ЦКУ можуть
бути використані лише при визнанні
правочинів недійсними в судовому
порядку.

Інших підстав визнання правочину
нікчемним діюче законодавство не
передбачає.

Укладені між сторонами договори не
визнавалися недійсними в судовому
порядку, а твердження відповідача про
нікчемність цих правочинів не
приймається до уваги судом, оскільки не
є безспірним. Позивач вважає такі
договори укладеними у відповідності до
вимог чинного законодавства та такими,
що спрямовані на реальне настання
правових наслідків.

Таким чином, сама по собі несплата
податку продавцем (у тому числі у разі
ухилення від сплати) при фактичному
здійсненні господарської операції не
впливає на податковий кредит покупця.

Податкові органи не можуть
нараховувати податок на додану
вартість та накладати штрафні санкції
на покупця при несплаті цього податку
продавцем, оскільки чинне
законодавство не встановлює підстав
для такого нарахування та накладання
штрафних санкції, воно лише передбачає
обов'язок платника податку надати
покупцю податкову накладну.

Якщо контрагент не виконав свого
зобов'язання по сплаті податку до
бюджету, то це тягне відповідальність
та негативні наслідки саме щодо цієї
особи. Зазначена обставина не є
підставою для позбавлення платника
податку права на включення суми
податку на додану вартість у
податковий кредит у разі, якщо останній
виконав усі передбачені законом умови
та має всі документальні підтвердження
розміру свого податкового кредиту.

Аналізуючи наведені норми, можна
зробити висновок, що відповідно до
презумпції правомірності правочину
всі укладені між сторонами правочини є
чинними, якщо їх не недійсність прямо
не встановлена законом (нікчемні
правочини). В усіх інших випадках
питання про недійсність правочину має
бути встановлено судом на підставі
заяви зацікавленої особи після повного
та всебічного розгляду питання про
недійсність такого Про недійсність
правочини ухвалюється судове рішення.

Суд звертає увагу на те, що відповідач,
зробивши висновок у акті №
657/04-16-22-01/00383372 від 12.12.2013 p. про
нікчемність правочину, не міг
керуватися лише припущеннями щодо
фіктивності (нікчемності) укладеного
позивачем договору, його позиція про
те, що цей правочин очевидно суперечить
інтересам держави, не підкріплена
належними доказами, а саме: рішеннями
суду про визнання його таким або
вироком суду про визнання вини
посадових осіб позивача щодо ухилення
від сплати податків, що набрали
законної сили.

Таким чином, у ході проведення
перевірки не спростовано належними та
допустимими доказами факту реальності
господарської операції та вчиненого
правочину між Позивачем та «Нафто Газ
Сервіс», не доведено заниження податку
на додану вартість на суму 84548,30грн. грн.
та завищення від'ємного значення у сумі
8 656, 00 грн.

З огляду на вищевикладене, суд вважає,
що висновки Верхньодніпровської
об'єднаної державної податкової
інспекції ГУ Міндоходів у
Дніпропетровській області зроблені
без належного дослідження документів
первинного бухгалтерського та
податкового обліку позивача, а факти,
викладені в зазначеному Акті не можуть
бути належними доказами наявності
порушень позивачем вимог статей 203, 215,
228 Цивільного кодексу України відносно
того, що угоди з контрагентами не
спрямовані на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ними
та є підставою для невизнання таких
угод недійсними.

На думку суду, у разі, коли податковий
орган за відсутності відповідного
судового рішення приймає податкове
повідомлення-рішення з підстав
нікчемності оспорюваного правочину,
законність такого податкового
повідомлення-рішення має бути
перевірена з урахуванням інших підстав
для нарахування податкових зобов'язань
або зменшення податкового кредиту -
зокрема, встановлення відсутності
реального здійснення оподатковуваних
операцій, не оформлення або неповного
оформлення первинних документів,
внесення до них недостовірних
відомостей, тобто вирішити питання
щодо наявності інших самостійних та
достатніх підстав для прийняття такого
податкового повідомлення-рішення.

Поряд з цим, у разі посилання
відповідачем на нікчемність угод у
зв'язку із порушенням ними публічного
порядку, такі обставини мають бути
доведеними.

Зокрема, доведенню підлягають
обставини спрямування правочину на
порушення конституційних прав і свобод
людини і громадянина та/або знищення,
пошкодження майна фізичної або
юридичної особи, держави,
територіальної громади, незаконне
заволодіння ним. У разі встановлення
таких обставин податкові органи мають
вживати заходів до встановлення винних
осіб та притягнення їх до кримінальної
відповідальності, або повідомлення
компетентних органів про виявлені
правопорушення.

В розглянутій справі суд не встановив
ознак нікчемності правочинів,
укладених позивачем із вищевказаними
контрагентами при здійсненні операцій
по поставці будівельних матеріалів.

Обґрунтування відповідача щодо
нікчемності правочинів не є підставою
для визнання таких правочинів
нікчемними, оскільки відповідачем не
доведено, на підставі якої саме статті
Цивільного кодексу України правочини,
вчинені між позивачем та його
контрагентом є нікчемним.

З огляду на викладене, суд дійшов
висновку про повне задоволення
позовних вимог.

Відповідно до статті 94 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд присуджує судові витрати позивачу
згідно задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 158-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов Публічного
акціонерного товариства «Дніпровський
крохмалепатоковий комбінат» до
Верхньодніпровської об'єднаної
державної податкової інспекції ГУ
Міндоходів у Дніпропетровській
області про визнання протиправними та
скасування податкових повідомлень -
рішень - задовольнити повністю.

Визнати недійсними та скасувати
податкові повідомлення - рішення

Верхньодніпровської ОДПІ ГУ
Міндоходів у Дніпропетровській
області №, яким зменшено розмір
від'ємного значення суми ПДВ на 8 656, 00
грн. та за № - про донарахування
податку на додану вартість у сумі 126 822,
45 грн., де 84548,30 грн. - основний платіж,
42274,15 грн. - штрафні(фінансові) санкції.

Присудити з Державного бюджету України
на користь Публічного акціонерного
товариства «Дніпровський
крохмалепатоковий комбінат» судові
витрати в розмірі 270,96 грн.

Постанова суду може бути оскаржена до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду шляхом подання
апеляційної скарги через
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд з одночасним
направленням копії апеляційної скарги
особою, яка її подає, до суду
апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі складення постанови у повному
обсязі, а також прийняття постанови у
письмовому провадженні апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови.

У разі якщо справа розглядалась судом
за місцезнаходженням суб'єкта владних
повноважень і він не був присутній у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, але
його було повідомлено про можливість
отримання копії постанови суду
безпосередньо у суді, то десятиденний
строк на апеляційне оскарження
постанови суду обчислюється з
наступного дня після закінчення
п'ятиденного строку з моменту
отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Постанова суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги якщо таку скаргу не
було подано. У разі подання апеляційної
скарги судове рішення, якщо його не
скасовано, набирає законної сили після
повернення апеляційної скарги, відмови
у відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складено
24 лютого 2014 року

Суддя Н.В. Захарчук