Справа № 805/2684/14
Суддя: Чучко В.М.
Дата ухвалення: 2014-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний
суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 березня 2014 р.
Справа № 805/2684/14

приміщення суду за адресою: 83052,
м.Донецьк, вул. 50-ої Гвардейської
дивізії, 17

Донецький окружний адміністративний
суд у складі головуючого судді Чучка
В.М., розглянувши у порядку письмового
провадження адміністративну справу за
позовом фізичної особи ОСОБА_1 до
Апеляційного суду Донецької області
про визнання неправомірним рішення
щодо відмови у наданні копії судового
рішення, зобов'язання надати копію
судового рішення, та відшкодування
витрат у розмірі 300,00 грн., які пов'язані
із моральним відшкодуванням,
надісланням кореспонденції,
канцелярськими витратами, придбанням
спеціальної літератури для захисту
власних інтересів у суді,-

ВСТАНОВИВ:

26 лютого 2014 року фізична особа ОСОБА_1
(далі - ОСОБА_1, позивач) звернувся до
Донецького окружного
адміністративного суду з позовною
заявою до Апеляційного суду Донецької
області (в подальшому за текстом -
відповідач) про визнання неправомірним
рішення про визнання неправомірним
рішення щодо відмови у наданні копії
судового рішення, зобов'язання надати
копію судового рішення, та
відшкодування витрат у розмірі 300,00
грн., які пов'язані із моральним
відшкодуванням, надісланням
кореспонденції, канцелярськими
витратами, придбанням спеціальної
літератури для захисту власних
інтересів у суді.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
позивач вважає протиправними дії
Апеляційного суду Донецької області в
частині відмови надати йому копію
судового рішення Верховного Суду
України по кримінальній справі за
обвинуваченням ОСОБА_2, згідно якому
останньому замінено міру покарання з
довічного позбавлення волі на 15 років
позбавлення волі. Позивач вважає, що
такими діями відповідача порушуються
норми Кримінально-процесуального
кодексу України, Закону України «Про
доступ до судових рішень», Конституції
України.

У зв'язку з наведеним, позивач просить у
судовому порядку визнати
неправомірним рішення відповідача
щодо відмови у наданні копії судового
рішення, зобов'язати відповідача
надати позивачу копію судового
рішення, та відшкодувати позивачу
витрати у розмірі 300,00 грн.

Позивач надав клопотання, в якому
просив розглянути справу у порядку
письмового провадження (а.с. 5).

Відповідачем позовні вимоги не
визнані, в матеріалах справи наявні
заперечення на позов, у яких зазначено,
що відмова у наданні позивачеві копії
судового рішення Верховного Суду
України по кримінальній справі за
обвинуваченням ОСОБА_2 обґрунтована
тим, що під час розгляду заяви ОСОБА_1
було встановлено, що останній не був
учасником судового процесу у справі за
обвинуваченням ОСОБА_2, вирок у цій
справі безпосередньо не стосується
прав, свобод, інтересів чи обов'язків
ОСОБА_1

Крім того, розгляд кримінальної справи
відносно ОСОБА_2 відбувався у закритому
судовому засіданні, тому видача копій
судових рішень Верховного Суду України
по цій кримінальній справі порушила б
права, свободи і інтереси потерпілих
щодо розголошення відомостей про них.
Таким чином, відповідач просив
відмовити позивачу у задоволенні
позовних вимог.

Представник відповідача у судове
засідання не з'явився, просив розгляд
справи провести у його відсутність (а.с.
23).

Відповідно до ч. 4 ст. 122 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд визнав можливим
розглянути справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами.

Розглянувши подані документи і
матеріали, з'ясувавши фактичні
обставини, на яких ґрунтується позов,
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд встановив
наступне.

Позивач, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, на час
подання позову та розгляду даної
адміністративної справи відбуває
покарання у вигляді довічного
позбавлення волі у Вінницькій установі
виконання покарань УДПтС України у
Вінницькій області (№ 1) за вироком від
16.06.2000 року Верховного суду АР Крим за
порушення ст.ст. 94, 93 п. «а, г, з», 42
Кримінального Кодексу України.

З наявних у справі письмових доказів
судом встановлено, що ОСОБА_1 звернувся
до Верховного Суду України з приводу
надання йому копії судового рішення
Верховного Суду України у кримінальній
справі за обвинуваченням ОСОБА_2, в якій
він не був учасником судового процесу,
але вважає, що це судове рішення
стосується його прав, свобод, інтересів
та обов'язків. Так, цим рішенням ОСОБА_2
було замінено міру покарання з
довічного позбавлення волі на 15 років
позбавлення волі.

Листом Верховного Суду України від
15.07.2013 року № 5-576 сі 13 ОСОБА_1 роз'яснено,
що оскільки матеріали кримінальних
справ щодо осіб, зазначених у заяві,
відсутні у Верховному Суді України, то
вирішити порушене у заяві питання не є
можливим. (а.с. 10).

В подальшому позивач звернувся до
Апеляційного суду Донецької області із
заявою від 01.07.2013 року, в якій просив
надати йому копію судового рішення
Верховного Суду України від 31.07.2009 року
по справі 5-47п09 стосовно ОСОБА_2, який
був засуджений вироком Донецького
обласного суду від 17.04.2001 року (а.с. 6).

Як зазначив у цій заяві позивач, для
захисту його прав і свобод у судовому
порядку йому необхідно надати вказане
судове рішення Верховного Суду
України, яке є прикладом застосування
міри покарання за ст. 93 Кримінального
кодексу України (в редакції 1960 року) за
період з 29.12.1999 року по 04.04.2000 року.

Листом Апеляційного суду Донецької
області від 08.07.2013 року № 22653/к-28/01 арх.
ОСОБА_1 було відмовлено у задоволені
його заяви про надання копії рішення
Верховного Суду України відносно
засудженого Донецьким обласним судом
ОСОБА_2 (а.с. 7).

Відмова обґрунтована тим, що
перевіркою доводів у заяві ОСОБА_1
встановлено, що останній не був
учасником судового процесу у справі за
обвинуваченням ОСОБА_2, а також вирок у
цій справі безпосередньо не стосується
прав, свобод, інтересів чи обов'язків
ОСОБА_1

Крім того, відповідачем зазначено, що
розгляд кримінальної справи відносно
ОСОБА_2 відбувався у закритому судовому
засіданні, і його було засуджено за
ст.ст. 93 пп. «а», «е», 142 ч. 3, 206 ч. 3, 193 ч. 3, а
також ст. 117 ч. 1, ст. 118 ч. 2 Кримінального
кодексу України (в редакції 1960 року), а
саме: зґвалтування, задоволення
статевої пристрасті неприродним
способом, а тому видача копій судових
рішень Верховного Суду України по
даній кримінальній справі порушила б
права, свободи і інтереси потерпілих
щодо розголошення відомостей про них
(а.с. 22-23).

До матеріалів справи позивачем також
надано копію ухвали Верховного Суду
України від 30.10.2009 року у відношенні
засудженого ОСОБА_4, надану Апеляційним
судом Луганської області.

З цієї ухвали Верховного Суду України
від 30.10.2009 року вбачається, що вирок
Луганського обласного суду від 23.10.2000
року щодо засудження ОСОБА_4 до
довічного позбавлення волі змінено, та
призначено йому покарання у виді
позбавлення волі на строк 15 років з
конфіскацією всього майна, яке є його
власністю (а.с. 12-15).

Відповідно до ст. 6 Конституції України
державна влада в Україні здійснюється
на засадах її поділу на законодавчу,
виконавчу та судову. Органи
законодавчої, виконавчої та судової
влади здійснюють свої повноваження у
встановлених цією Конституцією межах і
відповідно до законів України.

Законом України від 22.12.2005 року № 3262-IV
«Про доступ до судових рішень» (надалі -
Закон № 3262) регулюються відносини щодо
забезпечення доступу до судових рішень
(рішень, судових наказів, постанов,
вироків, ухвал), ухвалених судами
загальної юрисдикції, та ведення
Єдиного державного реєстру судових
рішень.

Про відкритість судових рішень
визначено у статті 2 цього Закону, а
саме:

1) кожен має право на доступ до судових
рішень у порядку, визначеному цим
Законом. Це право забезпечується
офіційним оприлюдненням судових
рішень на офіційному веб-порталі
судової влади України в порядку,
встановленому цим Законом;

2) судові рішення можуть
опубліковуватися в друкованих
виданнях, поширюватися в електронній
формі з дотриманням вимог цього Закону.

3) особам, які беруть (брали) участь у
справі, забезпечується доступ до
судових рішень у їхній справі в
порядку, встановленому процесуальним
законом.

4) особи, які не беруть (не брали) участі
у справі, мають право ознайомитися з
судовим рішенням у повному обсязі, якщо
воно безпосередньо стосується їхніх
прав, свобод, інтересів чи обов'язків, у
порядку, передбаченому цим Законом.

У частині першій статті 7 Закону № 3262
зазначено, що не можуть бути
розголошені відомості в текстах
судових рішень, відкритих для
загального доступу, зокрема: у текстах
судових рішень, що відкриті для
загального доступу через оприлюднення
на офіційному веб-порталі судової
влади або офіційне опублікування, не
можуть бути розголошені відомості, що
дають можливість ідентифікувати
фізичну особу. Такі відомості
замінюються літерними або цифровими
позначеннями.

Згідно частини другої цієї правової
норми до відомостей, зазначених у
частині першій цієї статті, належать: 1)
імена (ім'я, по батькові, прізвище)
фізичних осіб; 2) місце проживання або
перебування фізичних осіб із
зазначенням адреси, номери телефонів
чи інших засобів зв'язку, адреси
електронної пошти, ідентифікаційні
номери (коди); 3) реєстраційні номери
транспортних засобів; 4) інша
інформація, що дає можливість
ідентифікувати фізичну особу.

Частина четверта статті 7 Закону № 3262
передбачає, що у текстах судових
рішень, відкритих для загального
доступу відповідно до цього Закону, не
можуть бути розголошені відомості, для
забезпечення нерозголошення яких було
прийнято рішення про розгляд справи в
закритому судовому засіданні.

Отже законодавством встановлена
заборона розголошення відомостей за
якими можна ідентифікувати особу,
зокрема: ім'я, по батькові, прізвище,
адреси, інша інформація, а також
встановлена заборона на розголошення
будь-яких інших відомостей у разі
розгляду справи в закритому судовому
засіданні.

Як зазначив відповідач, кримінальна
справа відносно ОСОБА_2 розглядалася у
закритому судовому засіданні, щоб
уникнути розголошення відомостей
стосовно потерпілих, оскільки це могло
б порушити їх права, свободи і інтереси,
тому як у цій справі розглядалися
злочини, у тому числі, за такими
статтями Кримінального кодексу
України (в редакції 1960 року) як 117 ч.1
(зґвалтування) та 118 ч. 2 (задоволення
статевої пристрасті неприродним
способом).

За таких обставин, суд не приймає у
якості доказу протиправності дій
відповідача наведений позивачем інший
факт надання апеляційним судом
Луганської області судового рішення
Верховного Суду України на аналогічний
запит осудженого ОСОБА_5, оскільки така
кримінальна справа (за обвинуваченням
ОСОБА_4 по ст. 140 (крадіжка), ст. 142
(розбій), ст. 93 (умисне вбивство при
обтяжуючих обставинах) Кримінального
кодексу України) не є подібною
кримінальній справі за обвинуваченням
ОСОБА_2, та по ній не приймалося рішення
суду про розгляд справи в закритому
судовому засіданні.

У відповідності до частини першої
статті 9 Закону № 3262 особа, яка не бере
(не брала) участі у справі, якщо судове
рішення безпосередньо стосується її
прав, свобод, інтересів чи обов'язків,
може звернутися до апарату
відповідного суду з письмовою заявою
про: 1) надання можливості ознайомитися
із судовим рішенням; 2) надання
можливості виготовити в приміщенні
суду копії судового рішення за
допомогою власних технічних засобів; 3)
виготовлення копії судового рішення
апаратом суду.

При цьому, другою частиною наведеної
статті прямо встановлено, що у заяві
особа повинна обґрунтувати, чому вона
вважає, що судове рішення
безпосередньо стосується її прав,
свобод, інтересів чи обов'язків.

Суд також не приймає посилання
позивача на те, що відповідачем, у
зв'язку з відмовою надати позивачу
зазначені судові рішення, порушено
вимоги першої частини статті 27
Кримінально-процесуального кодексу
України. Так, ця норма визначає
гласність і відкритість судового
провадження та його повне фіксування
технічними засобами, а не обов'язок
суду надавати вироки всім особам, які
звертаються до суду з запитом, за умови,
що такі особи не довели факт впливу
вироку на їх права.

За ч. 1 ст. 27 Кримінально-процесуального
кодексу України учасники судового
провадження, а також особи, які не брали
участі у кримінальному провадженні,
якщо суд вирішив питання про їхні
права, свободи, інтереси чи обов'язки,
не можуть бути обмежені у праві на
отримання в суді як усної, так і
письмової інформації щодо результатів
судового розгляду та у праві на
ознайомлення з процесуальними
рішеннями й отримання їх копій. Ніхто
не може бути обмежений у праві на
отримання в суді інформації про дату,
час і місце судового розгляду та про
ухвалені в ньому судові рішення, крім
випадків, установлених законом.

Отже законодавством чітко визначено
коло осіб, які можуть бути ознайомлені
з матеріалами справи, у тому числі:
процесуальними рішеннями, та які мають
право на отримання копій цих рішень:
учасники судового провадження, а також
особи, які не брали участі у
кримінальному провадженні, якщо суд
вирішив питання про їхні права,
свободи, інтереси чи обов'язки.

З урахуванням наведеного, позивач не
довів суду, яким чином на його права,
свободи чи інтереси може вплинути саме
зазначене вище судове рішення
Верховного Суду України відносно
ОСОБА_2

Відповідно частини 7 статті 9 Закону №
3262 у наданні доступу до судового
рішення належить відмовити, якщо: 1) до
суду звернулася особа, яка не має
процесуальної дієздатності, або особа
від імені заінтересованої особи за
відсутності відповідних повноважень; 2)
матеріали справи передані до іншого
суду чи на зберігання до державної
архівної установи; 3) судове рішення
безпосередньо не стосується прав,
свобод, інтересів чи обов'язків цієї
особи.

З огляду на викладене та аналіз
наведених норм, суд дійшов висновку, що
доводи позивача про неправомірність
дій відповідача щодо відмови у наданні
судового рішення Верховного Суду
України по кримінальній справі за
обвинуваченням ОСОБА_2 є
необґрунтованими, а отже позовні
вимоги задоволенню не підлягають,
оскільки:

- вирок по ОСОБА_2 не може бути
наданий позивачеві (у повному обсязі,
як того просить останній), оскільки
постановлений в закритому судовому
засіданні;

- позивач не довів, яким чином на
його права, свободи чи інтереси може
вплинути саме зазначене вище судове
рішення Верховного Суду України
відносно ОСОБА_2.

З огляду на наведене, вимоги зі
стягнення грошових коштів також
задоволенню не підлягають, оскільки
судом у ході розгляду справи не
встановлено ознаків протиправності
дій та рішень відповідача.

Відповідно до положень ст. 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Нормами ч. 3 ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
визначено, що у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони: на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Доказів, які б довели неправомірність
дій відповідача, позивач суду не надав,
а отже позовні вимоги не підлягають
задоволенню у спосіб захисту права,
визначений позивачем.

Оскільки у задоволенні позовних вимог
позивача, звільненого від сплати
судових витрат, відмовлено у повному
обсязі, а також за відсутності
документально підтверджених судових
витрат відповідача, пов'язаних із
залученням свідків та проведенням
судових експертиз, судові витрати
(судовий збір) з Державного бюджету
України не компенсуються.

Керуючись ст. ст. 71, 86, 94, ст. 105, 122, 158 - 163
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд,-

П О С Т А Н О В
И В:

У задоволенні позову фізичної особи
ОСОБА_1 до Апеляційного суду Донецької
області про визнання неправомірним
рішення щодо відмови у наданні копії
судового рішення, зобов'язання надати
копію судового рішення, та
відшкодування витрат у розмірі 300,00
грн., які пов'язані із моральним
відшкодуванням, надісланням
кореспонденції, канцелярськими
витратами, придбанням спеціальної
літератури для захисту власних
інтересів у суді - відмовити повністю.

Постанову виготовлено у нарадчій
кімнаті 20 березня 2014 року.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строків подання
апеляційної скарги, якщо вона не була
подана у встановлені строки. У разі
подання апеляційної скарги постанова,
якщо її не скасовано, набирає законної
сили після закінчення апеляційного
розгляду справи.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Донецького
апеляційного адміністративного суду
через Донецькій окружний
адміністративний суд шляхом подачі в
10-денний строк з дня проголошення
постанови апеляційної скарги.

В разі складення постанови у повному
обсязі відповідно до статті 160 Кодексу
адміністративного судочинства України
апеляційна скарга подається протягом
десяти днів з дня отримання копії
постанови, з подачею копій апеляційної
скарги відповідно до кількості осіб,
які беруть участь у справі.

Суддя
Чучко В.М.