Справа № 2а-927/10/2470
Суддя: Загороднюк А.Г.
Дата ухвалення: 2014-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 2а-927/10/2470

Головуючий у 1-й інстанції: Спіжавка Г.Г.

Суддя-доповідач: Загороднюк А.Г.

12 березня 2014 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді: Загороднюка А.Г.

суддів: Драчук Т. О. Полотнянка Ю.П.

за участю секретаря судового
засідання: Копійчук О.В.,

представника відповідачів (апелянта) -
ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу Державної
виконавчої служби України на постанову
Чернівецького окружного
адміністративного суду від 18 жовтня 2013
року у справі за адміністративним
позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7 до Міністерство юстиції
України, відділу примусового виконання
рішень департаменту Державної
виконавчої служби, головного
державного виконавця Євтушенко
Наталії Сергіївни про визнання
неправомірними дій , -

В С Т А Н О В И В :

до Чернівецького окружного
адміністративного суду звернулись
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 з
позовом про визнання постанови від 19
січня 2010 року ВП № 16739394 про відмову у
відкритті провадження нечинною,
визнання дій головного виконавця
ОСОБА_8 неправомірними.

18 жовтня 2013 року Чернівецький окружний
адміністративний суду позов
задоволено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням,
Державна виконавча служба України
подала апеляційну скаргу, у якій
просить скасувати рішення суду І
інстанції та прийняти нову постанову,
якою відмовити у задоволенні позову.

Позивачі у судове засідання не
з'явились, про час та місце розгляду
справи повідомленні вчасно та належним
чином.

Представник відповідачів у судовому
засіданні підтримав доводи викладені у
апеляційній скарзі та просив суд її
задовольнити.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши суддю-доповідача,
представника відповідачів,
перевіривши правильність застосування
судом першої інстанції норм чинного
законодавства, колегія суддів
апеляційної інстанції, переглядаючи
судове рішення у даній справі в межах
апеляційної скарги у відповідності до
частини 1 статті 195 КАС України, дійшла
висновку, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, виходячи з
наступних підстав.

Як встановлено судом І інстанції,
Чернівецьким окружним
адміністративним судом 02 жовтня 2009
року видано виконавчий лист у
адміністративній справі №2а-518/09/2470,
відповідно до якого прокуратуру
Чернівецької області зобов'язано
прийняти рішення за заявою позивачів
від 24 квітня 2009 року в порядку ст.97 КПК
України.

Позивачі звернулися з даним виконавчим
документом та заявою від 07 грудня
2009року до відповідача для відкриття
провадження по виконанню судового
рішення в справі 2а-518/09/2470. Постановою
від 19 січня 2010 року державним
виконавцем відмовлено у відкритті
виконавчого провадження. Підставами
для відмови зазначено, що боржником у
виконавчому документі є прокуратура
Чернівецької області, проте стягувач
просить відкрити виконавче
провадження відносно прокурора
Чернівецької області, тобто посадової
особи, виконання відносно якого не
підвідомче відділу примусового
виконання рішень Департаменту
державної виконавчої служби
Міністерства юстиції України. Крім
того, якщо судове рішення ухвалене на
користь декількох позивачів,
відповідно до кількості позивачів, суд
має право видати кілька виконавчих
листів, точно зазначивши, яку частину
судового рішення треба виконати за
кожним виконавчим документом.

Суд І інстанції, задовольняючи позов,
виходив з того, що розбіжність в назві
боржника, допущена у заяві стягувачем
не може визнаватись підставою для
відмови у відкритті виконавчого
провадження. Крім того, судом І
інстанції зазначено, що суд має право, а
не зобов'язаний видати кілька
виконавчих листів. Необхідність видачі
кількох виконавчих листів виникає
тоді, коли потрібно зазначити, яку
частину судового рішення треба
виконати за кожним виконавчим листом.
Оскільки, в даному випадку, такої
необхідності не було (вимоги позивачів
задоволено в рівній мірі), відсутність
виконавчих листів відповідно до
кількості стягувачів (позивачів) не є
підставою для відмови у відкритті
виконавчого провадження.

Колегія суду погоджується з висновком
суду з огляду на наступні обставини.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України
"Про виконавче провадження" № 606-XIV (в
редакції від 27 листопада 2009 року)
державний виконавець зобов'язаний
вживати заходів примусового виконання
рішень, встановлених цим Законом,
неупереджено, своєчасно, повно вчиняти
виконавчі дії.

Частиною 1 ст. 24 Закону № 606-XIV
передбачено, що державний виконавець
зобов'язаний прийняти до виконання
виконавчий документ і відкрити
виконавче провадження, якщо не
закінчився строк пред'явлення
виконавчого документа до виконання і
цей документ відповідає вимогам,
передбаченим цим Законом, та
пред'явлений до виконання до органу
державної виконавчої служби за
належним місцем виконання рішення.

Вимоги до виконавчого документа
встановлені статтею 19 Закону № 606-XIV, а
саме: назва документа, дата видачі та
найменування органу, посадової особи,
що видали документ; дата і номер
рішення, за яким видано виконавчий
документ; найменування (для юридичних
осіб) або ім'я (прізвище, ім'я та по
батькові за його наявності для
фізичних осіб) стягувача і боржника,
їх місцезнаходження (для юридичних
осіб) або місце проживання чи
перебування (для фізичних осіб),
ідентифікаційний код суб'єкта
господарської діяльності стягувача
та боржника за його наявності (для
юридичних осіб), індивідуальний
ідентифікаційний номер стягувача та
боржника за його наявності (для
фізичних осіб - платників податків), а
також інші відомості, якщо вони відомі
суду чи іншому органу, що видав
виконавчий документ, які
ідентифікують стягувача та боржника
чи можуть сприяти примусовому
виконанню, такі як дата і місце
народження боржника та його місце
роботи (для фізичних осіб),
місцезнаходження майна боржника
тощо; резолютивна частина рішення; дата
набрання чинності рішенням; строк
пред'явлення виконавчого документа до
виконання.

Статтею 26 Закону № 606-XIV чітко
закріплено перелік підстав, за яких
державний виконавець відмовляє у
відкритті виконавчого провадження,
зокрема: пропуску встановленого строку
пред'явлення документів до виконання;
неподання виконавчого документа,
зазначеного у статті 3 цього Закону;
якщо рішення, на підставі якого
видано виконавчий документ, не
набрало законної сили, крім випадків,
коли воно у встановленому законом
порядку допущено до негайного
виконання; пред'явлення виконавчого
документа до органу державної
виконавчої служби не за місцем або
підвідомчістю виконання рішення; якщо
не закінчилася відстрочка виконання
рішення, надана судом, яким
постановлено рішення; у разі
невідповідності виконавчого
документа вимогам, передбаченим
статтею 19 цього Закону; наявності
інших обставин, передбачених законом,
які виключають здійснення виконавчого
провадження.

Крім того, Законом № 606-XIV (в редакції
чинній на момент винесення постанови
про відмову у відкритті виконавчого
провадження) не передбачено і не
встановлено вимоги до заяви стягувача
або його представника про примусове
виконання рішення, що свідчить про те,
що вона складається в довільній формі.

Таким чином, колегія суду вважає, що у
виконавчому документі чітко зазначено
назву боржника і виконанню підлягає
виконавчий документ, а не заява.

Крім того, колегія суду погоджується з
висновком суду І інстанції з приводу
того, що в силу ст. 258 КАС України суд
має право , а не зобов'язаний видати
кілька виконавчих листів. В даному
випадку, такої необхідності не було
(вимоги позивачів задоволено в рівній
мірі), тому державний виконавець
передчасно прийняв рішення щодо
відмови у відкритті виконавчого
провадження.

Частиною 1 ст. 181 КАС України
передбачено, що учасники виконавчого
провадження (крім державного
виконавця) та особи, які залучаються до
проведення виконавчих дій, мають право
звернутися до адміністративного суду
із позовною заявою, якщо вважають, що
рішенням, дією або бездіяльністю
державного виконавця чи іншої
посадової особи державної виконавчої
служби порушено їхні права, свободи чи
інтереси, а також якщо законом не
встановлено інший порядок судового
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності таких осіб.

Доводи апелянта, викладені в
апеляційній скарзі є не
обґрунтованими, у зв'язку з чим, колегія
суддів приходить до висновку про
відмову в задоволенні апеляційної
скарги відповідача та залишення в силі
постанови Чернівецького окружного
адміністративного суду від 18 жовтня 2013
року.

Згідно з ч. 2 ст. 159 КАС України, законним
є рішення, ухвалене судом відповідно до
норм матеріального права при
дотриманні норм адміністративного
процесуального права.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.198, ст.200 КАС
України, суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову суду - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206,
212, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу Державної
виконавчої служби України залишити
без задоволення, а постанову
Чернівецького окружного
адміністративного суду від 18 жовтня 2013
року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку
згідно ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі
18 березня 2014 року .

Головуючий
Загороднюк А.Г.

Судді
Драчук Т. О.

Полотнянко Ю.П.