Справа № 810/4972/13-а
Суддя: Хрімлі О.Г.
Дата ухвалення: 2014-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
810/4972/13-а Головуючий у 1-й
інстанції: Спиридонова В.О.
Суддя-доповідач: Хрімлі О.Г.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого суддів Хрімлі О.Г.,
Ганечко О.М., Літвіної Н.М.,

розглянувши у порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Ірпінської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Київській
області на постанову Київського
окружного адміністративного суду від 18
жовтня 2013 року у справі за
адміністративним позовом Дочірнього
підприємства «Кюне і Нагель» до
Ірпінської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Київській
області про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И Л А :

Дочірнє підприємство «Кюне і Нагель»
звернулося до Київського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до
Ірпінської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Київській
області про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення форми «Р» №
від 03 вересня 2013 року.

Постановою Київського окружного
адміністративного суду від 18 жовтня 2013
року адміністративний позов
задоволено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням,
відповідач звернувся до суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
скасувати постанову суду першої
інстанції та ухвалити нову, якою у
задоволенні адміністративного позову
відмовити.

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 197 КАС
України, суд апеляційної інстанції
може розглянути справу в порядку
письмового провадження за наявними у
справі матеріалами, якщо справу може
бути вирішено на основі наявних у ній
доказів, у разі відсутності клопотань
від усіх осіб, які беруть участь у
справі, про розгляд справи за їх участю.

Зважаючи на те, що у справі відсутні
клопотання від усіх осіб, які беруть
участь у справі, про розгляд справи за
їх участю, колегія суддів вирішила
справу розглянути у порядку письмового
провадження.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга
необґрунтована та задоволенню не
підлягає.

Як вбачається з матеріалів справи та
вірно встановлено судом першої
інстанції, 15 липня 2013 року податковим
органом на адресу позивача направлено
запит № 105/10/22/4 про надання інформації
та її документального підтвердження, в
якому податковий орган просив надати
йому копії первинних, бухгалтерських
та інших документів, що підтверджують
фінансово-господарські відносини, вид,
обсяг і якість операцій та розрахунків,
що здійснювалися по господарських
відносинах із ПП «Еліс Транс Груп» за
травень 2012 року.

06 серпня 2013 року листом № КН 642/13 на
запит відповідача № 105/10/22/4 від 15 липня
2013 року позивачем направлено
запитувані документи, а саме: договір №
202 FC, рахунки-фактури, акти № ОУ-0000102 від
18 травня 2012 року та № ОУ-0000107 від 22
травня 2012 року, податкові накладні № 32
віл 22 травня 2012 року та № 27 від 18 травня
2012 року.

На підставі наказу № 74 від 06 серпня 2013
року та згідно з пп. 75.1 ст. 75, пп. 78.1.1 п. 78.1
ст. 78, п. 79.1 ст. 79 Податкового кодексу
України посадовою особою відповідача
проведено документальну позапланову
невиїзну перевірку Дочірнього
підприємства «Кюне і Нагель» з питань
дотримання вимог податкового
законодавства щодо нарахування та
сплати податку на додану вартість по
розрахунках з ДП «Еліс Транс Груп» за
період з 01 травня 2012 року по 31 травня 2012
року.

За результатами проведеної перевірки
складено акт № 946/22-4/24596990 від 19 серпня
2013 року, в якому встановлено порушення
позивачем: п.п. 198.2 (з урахуванням п. 187.9
ст. 187), 198.3, 198.6 ст. 198, п. 201.1 ст. 201 ПК
України, у результаті чого, на думку
податкового органу, ДП «Кюне і Нагель»
занижено податкове зобов'язання з
податку на додану вартість, що підлягає
сплаті до бюджету за травень 2012 року на
загальну суму 1 733,33 грн.

На підставі акту перевірки податковим
органом прийнято податкове
повідомлення-рішення форми «Р» №
від 03 вересня 2013 року, яким позивачу
збільшено суму грошового зобов'язання
з податку на додану вартість на суму 2
599,50 грн., у тому числі за основним
платежем - 1 733,00 грн., штрафні (фінансові)
санкції - 866,50 грн.

Не погоджуючись з податковим
повідомленням-рішенням та вважаючи
його протиправним, позивач звернувся
до суду з адміністративним позовом.

З матеріалів справи вбачається, що
Дочірнє підприємство «Кюне і Нагель»
зареєстровано в якості юридичної особи
23 січня 1997 року, що підтверджується
Витягом з Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних осіб -
підприємців серії АГ № 341241.

04 січня 2011 року між позивачем та ПП
«Еліс Транс Груп» укладено договір №
КН-202 FC, за умовами якого замовник (ДП
«Кюне і Нагель») доручає, а перевізник
(ПП «Еліс Транс Груп») надає послуги з
виконання перевезень вантажів
автомобільним транспортом по
території України згідно із заявками
замовника.

Згідно з п. 2.2 укладеного договору,
заявка є невід'ємною частиною даного
договору, в якій відображаються
істотні умови кожного конкретного
перевезення.

16 травня 2012 року позивачем сформовано
заявку № 205 227 про виконання
перевезення вантажу автомобільним
транспортом до маршруту Київ-Харків,
транспортними засобами АА6519ІС/АА5978ХР
на суму 5 200,00 грн., у т.ч. ПДВ - 866,67 грн.

Факт виконання перевезення за заявкою
№ 205 227 від 16 травня 2012 року
підтверджується наявними в матеріалах
справи: рахунком-фактури, актом
здачі-прийняття робіт (надання послуг),
податковою накладною,
товарно-транспортною накладною.

Також, 18 травня 2012 року позивачем
сформовано заявку № 205 228 про виконання
перевезення вантажу автомобільним
транспортом до маршруту Київ-Харків,
транспортними засобами АА6520ІС/АА2784ХР
на суму 5 200,00 грн., у т.ч. ПДВ - 866,67 грн.

Факт виконання перевезення за заявкою
№ 205 228 від 18 травня 2012 року
підтверджується наявними в матеріалах
справи: рахунком-фактури, актом
здачі-прийняття робіт (надання послуг),
податковою накладною,
товарно-транспортною накладною.

Розрахунок за надані послуги
підтверджується платіжним дорученням
№ 4394 від 07 липня 2012 року в сумі 10 400,00
грн. з ПДВ.

Як вбачається з матеріалів справи,
Ірпінською ОДПІ ГУ Міндоходів отримано
від ДПІ у Печерському районі ГУ
Міндоходів у м. Києві акт «Про
неможливість проведення зустрічної
звірки ПП «Еліс Транс Груп» щодо
підтвердження господарських відносин
з платниками податків за період з 01
січня 2012 року по 30 листопада 2012 року» №
1663/22.2/34691044 від 15 березня 2013 року, згідно
з висновками якого встановлено
наступні порушення з боку ПП «Еліс
Транс Груп»: ч. 5 ст. 203, ч.ч. 1, 2 ст. 215, ст. 216
ЦК України, товар (послуги) по
правочинах не переданий в порушення
ст.ст. 662, 655 та 656 ЦК України; перевіркою
встановлено відсутність об'єкту
оподаткування при придбанні та продажу
товарів (послуг) за період з 01 січня 2012
року по 30 листопада 2012 року, які
підпадають під визначення пп. 14.1.27 п. 14.1
ст. 14 ПК України; встановлено
відсутність об'єктів оподаткування при
придбанні та продажу товарів (послуг)
за період з 01 січня 2012 року по 30
листопада 2012 року, які підпадають під
визначення ст.ст. 22, 185 ПК України.

У ході перевірки встановлено
відсутність реальної можливості
поставок товарів (робіт, послуг)
Приватному підприємству «Еліс Транс
Груп» від контрагентів-постачальників,
а саме відсутність майна, трудових
ресурсів, виробничо-складських
приміщень тощо.

На підставі викладеного, податковий
орган дійшов висновку про те, що
позивачем порушено ст. 228 ЦК України
щодо укладення правочину, який
суперечить моральним засадам
суспільства та порушує публічний
порядок, а, отже, є нікчемним, оскільки
ПП «Еліс Транс Груп» здійснювало
діяльність, спрямовану на здійснення
операцій, пов'язаних з наданням
податкової вигоди третім особам.

Перевіряючи обґрунтованість позовних
вимог та їх відповідність чинному
законодавству, колегія суддів виходить
з наступного.

Відповідно до пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК
України, податковий кредит - сума, на
яку платник податку на додану вартість
має право зменшити податкове
зобов'язання звітного (податкового)
періоду, визначена згідно з розділом V
цього Кодексу.

За змістом пп. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 ПК України,
господарська діяльність - діяльність
особи, що пов'язана з виробництвом
(виготовленням) та/або реалізацією
товарів, виконанням робіт, наданням
послуг, спрямована на отримання доходу
і проводиться такою особою самостійно
та/або через свої відокремлені
підрозділи, а також через будь-яку іншу
особу, що діє на користь першої особи,
зокрема за договорами комісії,
доручення та агентськими договорами.

Згідно з п. 198.1 ст. 198 Податкового
кодексу України, право на віднесення
сум податку до податкового кредиту
виникає у разі здійснення операцій з: а)
придбання або виготовлення товарів (у
тому числі в разі їх ввезення на митну
територію України) та послуг; б)
придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності); в)
отримання послуг, наданих нерезидентом
на митній території України, та в разі
отримання послуг, місцем постачання
яких є митна територія України; г)
ввезення необоротних активів на митну
територію України за договорами
оперативного або фінансового лізингу.

Відповідно до п. 198.2 ст. 198 ПК України,
датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається: дата
тієї події, що відбулася раніше: дата
списання коштів з банківського рахунка
платника податку на оплату
товарів/послуг; дата отримання
платником податку товарів/послуг, що
підтверджено податковою накладною.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 ПК України, не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу.

Згідно з п. 201.6 ст. 201 ПК України,
податкова накладна є податковим
документом і одночасно відображається
у податкових зобов'язаннях і реєстрі
виданих податкових накладних продавця
та реєстрі отриманих податкових
накладних покупця.

Органи державної податкової служби за
даними реєстрів виданих та отриманих
податкових накладних, наданих в
електронному вигляді, повідомляють
платника податку про наявність у
такому реєстрі розбіжностей з даними
контрагентів. При цьому платник
податку протягом 10 днів після
отримання такого повідомлення має
право уточнити податкові зобов'язання
без застосування штрафних санкцій,
передбачених розділом II цього Кодексу.

Згідно з п. 201.1 ст. 201 ПК України, платник
податку зобов'язаний надати покупцю
(отримувачу) на його вимогу підписану
уповноваженою платником особою та
скріплену печаткою податкову накладну,
у якій зазначаються в окремих рядках: а)
порядковий номер податкової накладної;
б) дата виписування податкової
накладної; в) повна або скорочена назва,
зазначена у статутних документах
юридичної особи або прізвище, ім'я та по
батькові фізичної особи,
зареєстрованої як платник податку на
додану вартість, - продавця
товарів/послуг; г) податковий номер
платника податку (продавця та покупця);
ґ) місцезнаходження юридичної особи -
продавця або податкова адреса фізичної
особи - продавця, зареєстрованої як
платник податку; д) повна або скорочена
назва, зазначена у статутних
документах юридичної особи або
прізвище, ім'я та по батькові фізичної
особи, зареєстрованої як платник
податку на додану вартість, - покупця
(отримувача) товарів/послуг; е) опис
(номенклатура) товарів/послуг та їх
кількість, обсяг; є) ціна постачання без
урахування податку; ж) ставка податку
та відповідна сума податку в цифровому
значенні; з) загальна сума коштів, що
підлягають сплаті з урахуванням
податку.

Згідно з п. 201.10 ст. 201 ПК України,
податкова накладна видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту.

При здійсненні операцій з постачання
товарів/послуг платник податку -
продавець товарів/послуг зобов'язаний
надати покупцю податкову накладну та
зареєструвати її в Єдиному реєстрі
податкових накладних.

Підтвердженням продавцю про прийняття
його податкової накладної та/або
розрахунку коригування до Єдиного
реєстру податкових накладних є
квитанція в електронному вигляді у
текстовому форматі, яка надсилається
протягом операційного дня.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні», первинний
документ - документ, який містить
відомості про господарську операцію та
підтверджує її здійснення;
господарською операцією є дія або
подія, яка викликає зміни в структурі
активів та зобов'язань, власному
капіталі підприємства.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про
бухгалтерській облік та фінансову
звітність в Україні», підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Згідно з пп. 2.15 п. 2 Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24 травня 1995 року № 88, зареєстровано
в Міністерстві юстиції України 05
червня 1995 року за № 168/704, визначено, що
первинні документи підлягають
обов'язковій перевірці працівниками,
які ведуть бухгалтерський облік, за
формою і змістом, тобто перевіряється
наявність у документі обов'язкових
реквізитів та відповідність
господарської операції діючому
законодавству, логічна ув'язка окремих
показників.

При вирішенні даної справи, колегія
суддів враховує також правову позицію
Вищого адміністративного суду України,
висловлену ним в Інформаційному листі
від 20 липня 2010 року № 1112/11/13-10,
відповідно до якого процесуальна
діяльність суду із встановлення
обґрунтованості права платника
податку на податковий кредит та/або
бюджетне відшкодування з податку на
додану вартість повинна включати такі
етапи: 1) встановлення факту здійснення
господарської операції; 2) встановлення
спеціальної податкової
правосуб'єктності учасників
господарської операції; 3) встановлення
зв'язку між фактом придбання товарів
(послуг), спорудженням основних фондів,
імпортом товарів (послуг) і
господарською діяльністю платника
податку; 4) встановлення дотримання
платником податку спеціальних вимог
щодо документального підтвердження
сум податкового кредиту та/або
бюджетного відшкодування з податку на
додану вартість; 5) встановлення факту
надмірної сплати податку на додану
вартість у ціні товарів (послуг), що
придбані платником податку.

Як зазначено в Інформаційному листі
Вищого адміністративного суду України
від 02 червня 2011 року № 742/11/13-11, витрати
для цілей визначення об'єкта
оподаткування податком на прибуток, а
також податковий кредит для цілей
визначення об'єкта оподаткування
податком на додану вартість мають бути
фактично здійснені і підтверджені
належним чином складеними первинними
документами, що відображають
реальність господарської операції, яка
є підставою для формування податкового
обліку платника податків.

Також, з огляду на принцип персональної
відповідальності платника податку
право на податковий кредит не може
ставитись у пряму залежність від
додержання податкової дисципліни
третіми особами. Тобто якщо контрагент
не виконав свого зобов'язання щодо
сплати податку до бюджету, це тягне
відповідальність та негативні
наслідки саме щодо цієї особи, а тому
сама по собі несплата податку
продавцем (у тому числі внаслідок
ухилення від сплати) не може бути
підставою для відмови у праві платника
податку на податковий кредит за
наявності факту здійснення
господарської операції.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів зазначає, що позивачем було
дотримано вимоги щодо документального
підтвердження спірних сум податкового
кредиту, а, отже, і правомірність
відображення їх у податковій
звітності.

З приводу висновків податкового органу
в акті перевірки щодо нікчемності
правочинів колегія суддів зазначає, що
навіть за наявності ознак нікчемності
правочину податкові органи мають право
лише звертатися до судів з позовами про
стягнення в дохід держави коштів,
отриманих по правочинах, здійснених з
метою, що свідомо суперечить інтересам
держави і суспільства, посилаючись на
їх нікчемність.

Жодним законом не передбачено право
органу державної податкової служби
самостійно, в позасудовому порядку,
визнавати нікчемними правочини і дані,
вказані платником податків в
податкових деклараціях.

Аналогічна правова позиція викладена в
постанові Вищого адміністративного
суду України від 14 листопада 2012 року у
справі № К/9991/50772/12.

Крім того, твердження відповідача про
нікчемність укладених позивачем з
контрагентами правочинів є
необґрунтованими належними засобами
доказування припущеннями, оскільки
позиція податкового органу щодо
суперечності спірних угод інтересам
держави не підкріплена належними
доказами чи відповідними судовими
рішеннями.

Аналогічна правова позиція викладена в
постанові Вищого адміністративного
суду України від 08 січня 2013 року у
справі № К/9991/34364/12.

Згідно з ч. 4 ст. 72 КАС України, вирок
суду в кримінальній справі або
постанова суду у справі про
адміністративний проступок, які
набрали законної сили, є обов'язковими
для адміністративного суду, що
розглядає справу про правові наслідки
дій чи бездіяльності особи, щодо якої
ухвалений вирок або постанова суду,
лише в питаннях, чи мало місце діяння та
чи вчинене воно цією особою.

Тому колегія суддів не бере до уваги
посилання відповідача на акт про
неможливість проведення зустрічної
звірки контрагента позивача, оскільки
такий документ не є належним та
допустимим доказом у розумінні КАС
України порушення позивачем
податкового законодавства, та не
підтверджує протиправності дій
позивача щодо формування суми
податкового кредиту з податку на
додану вартість.

Проаналізувавши наведені законодавчі
норми, повно та всебічно дослідивши
матеріали справи, колегія суддів
вважає, що відповідачем неправомірно
винесено податкове
повідомлення-рішення форми «Р» №
від 03 вересня 2013 року, оскільки сума
податкового кредиту підтверджуються
відповідними первинними документами,
оформленими у відповідності до
наведених законодавчих вимог, та які
відображають реальність господарських
операцій, які є підставою для
формування податкового обліку
платника податків.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, в адміністративних справах
про протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Колегія суддів вважає, що відповідачем
не надано достатньо доказів
правомірності дій з прийняття
оскаржуваного податкового
повідомлення-рішення, що
підтверджується наявними в матеріалах
справи документами та наведеними
законодавчими нормами.

З огляду на припис наведеної норми
процесуального права при розгляді
судом спору щодо правомірності рішення
органу державної податкової служби,
яким платнику податків донараховані
податкові зобов'язання, презумується
добросовісність платника податків,
якщо зазначеним органом не доведено
інше.

Аналогічна правова позиція викладена в
ухвалі Вищого адміністративного суду
України від 24 жовтня 2013 року у справі №
К/9991/12143/11, ухвалі Вищого
адміністративного суду України від 20
травня 2013 року у справі № К/9991/39355/12.

З огляду на вищевикладене, колегія
суддів вважає, що позовні вимоги
Дочірнього підприємства «Кюне і
Нагель» до Ірпінської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Київській області про визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення є
обґрунтованими та засновані на нормах
права.

Доводи апелянта спростовуються
вищенаведеним, матеріалами справи та
не відповідають вимогам чинного
законодавства.

Згідно зі ст.ст. 198 ч. 1 п. 1, 200 КАС України,
суд апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову суду без змін, якщо визнає, що
суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

На підставі вищевикладеного, колегія
суддів дійшла висновку про те, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 160, 197, 198, 200, 205, 206, 212, 254
КАС України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Ірпінської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Київській області -
залишити без задоволення, постанову
Київського окружного
адміністративного суду від 18 жовтня 2013
року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена протягом двадцяти
днів після набрання нею законної сили
шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя
О.Г. Хрімлі

Судді
О.М. Ганечко

Н.М. Літвіна

Головуючий суддя
Хрімлі О.Г.

Судді:
Ганечко О.М.

Літвіна Н. М.