Справа № 823/4070/13-а
Суддя: Троян Н.М.
Дата ухвалення: 2014-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
823/4070/13-а Головуючий
у 1-й інстанції: Гарань С.М.
Суддя-доповідач: Троян Н.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 березня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого судді
- Троян Н.М.,

суддів
- Бужак Н.П., Твердохліб В.А.,

за участю секретаря
- Костюченка М.Є.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві апеляційні скарги
управління Пенсійного фонду України в
місті Черкасах Черкаської області,
відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в місті Черкаси на
постанову Черкаського окружного
адміністративного суду від 20 січня 2014
року за адміністративним позовом
управління Пенсійного фонду України в
місті Черкасах Черкаської області до
відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в місті Черкаси
про визнання неправомірними дій та
стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою Черкаського окружного
адміністративного суду від 20 січня 2014
року адміністративний позов
задоволено частково.

Учасники судового процесу, не
погоджуючись із зазначеною постановою,
подали апеляційну скаргу, в якій,
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, просять суд
скасувати постанову та прийняти нову,
якою позовні вимоги задовольнити в
повному обсязі та відповідно,
відмовити у задоволені позову
повністю.

Згідно до частини четвертої ст. 196
Кодексу адміністративного судочинства
України, неприбуття у судове засідання
сторін або інших осіб, які беруть
участь у справі, належним чином
повідомлених про дату, час і місце
апеляційного розгляду, не перешкоджає
судовому розгляду справи.

Відповідно до частини першої ст. 41
Кодексу адміністративного судочинства
України, у разі неявки у судове
засідання всіх осіб, які беруть участь
у справі, чи якщо відповідно до
положень цього Кодексу розгляд справи
здійснюється за відсутності осіб, які
беруть участь у справі (у тому числі при
розгляді справи в порядку письмового
провадження), фіксування судового
засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача,
розглянувши матеріали справи та
апеляційні скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційні скарги не
підлягають задоволенню, виходячи з
наступного.

Як свідчать обставини справи, в період
з жовтня по листопад 2013 року позивачем
понесені витрати з виплати та доставки
пенсії по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання на загальну
суму 2811 грн 57 коп в тому числі: 1764 грн 02
коп. - витрати на виплату пенсій
громадянам держав-учасниць СНД, які
отримали каліцтво в державах СНД і
переїхали на постійне місце проживання
в Україну; 267 грн 98 коп. - витрати з
виплати пенсії по справах потерпілих, в
яких акт Н-1 про нещасний випадок на
виробництві не відповідає вимогам
законодавства; 300 грн - витрати на
виплату пенсій внаслідок трудового
каліцтва пенсіонеру ОСОБА_2; 486 грн 39
коп. - одноразова допомога на поховання.

Вважаючи, що дані кошти повинні бути
сплачені відділенням виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Черкаси,
позивач звернувсь із відповідним
позовом до суду.

Задовольняючи адміністративний позов
частково, суд першої інстанції виходив
з того, що матеріалами справи
підтверджується достатність підстав
для визнання неправомірними дій
відповідача щодо відмови у прийнятті
до відшкодування суми коштів на
виплату пенсії по інвалідності
громадянам, каліцтво яким заподіяно на
підприємствах, розташованих на
території країн СНД та витрат з виплати
пенсії по справах потерпілих, в яких
акт Н-1 про нещасний випадок на
виробництві не відповідає вимогам
законодавства, сплачених за період з
жовтня по листопад 2013 року в розмірі 2025
грн 18 коп., а також стягнення з нього цих
коштів.

На думку колегії суддів позиція суду
першої інстанції є вірною з огляду на
наступне.

Згідно статті 10 Закону України «Про
пенсійне забезпечення» пенсійне
забезпечення громадян здійснюється
органами Пенсійного фонду України, а
згідно статті 8 Пенсійний фонд, поряд з
іншими надходженнями, формується за
рахунок коштів, що відраховуються
підприємствами на заходи соціального
страхування.

Відповідно до ст.81 Закону України «Про
пенсійне забезпечення» призначення
пенсій і оформлення документів для їх
виплати здійснюється органами
Пенсійного фонду України.

Статті 21, 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» передбачають
обов'язок Фонду соціального
страхування від нещасних випадків
відшкодувати шкоду, заподіяну
працівникові внаслідок ушкодження
його здоров'я або у разі його смерті при
настанні страхового випадку,
виплачуючи йому або особам, які
перебували на його утриманні, пенсію по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання; пенсію у
зв'язку з втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання.

Збір та акумулювання страхових внесків
здійснює Фонд соціального страхування
від нещасних випадків на виробництві
та професійних захворювань відповідно
до статті 46 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» та статей 1, 2 Закону
України «Про страхові тарифи на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності».

Частиною 2 статті 24 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» від 23 вересня 1999 року
№ 1105-XIV (надалі Закон № 1105-XIV) закріплене
аналогічне правило якщо після
призначення застрахованій особі
матеріальної допомоги чи надання
соціальних послуг між ФСС і
страховиками з інших видів соціального
страхування виникають спори щодо
понесених витрат, виплата здійснюється
страховиком, до якого звернувся
застрахований. При цьому страховик, до
якого звернувся застрахований, має
право звернутися до відповідного
страховика з інших видів соціального
страхування щодо відшкодування
понесених ним витрат. Сфера дії цього
Закону поширюється на категорію осіб,
щодо відшкодування витрат на виплату
пенсій щодо якої виник спір.

Статтею 16 Закону № 1105-XIV визначено, що
безпосереднє управління Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України здійснюють його
правління та виконавча дирекція. За
змістом статті 18 зазначеного Закону
виконавча дирекція Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України є постійно діючим
виконавчим органом правління Фонду,
проводить свою діяльність від імені
Фонду у межах та в порядку, що
визначаються його статутом і
Положенням про виконавчу дирекцію
Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України,
організовує та забезпечує виконання
рішень правління Фонду, робочими
органами виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України є, зокрема, її
відділення в районах і містах
обласного значення. Робочі органи
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України є юридичними
особами, мають самостійні кошториси,
печатку із зображенням Державного
Герба України та своїм найменуванням.

Таким чином, суд першої інстанції
зробив вірний висновок, що витрати,
понесені Пенсійним фондом України у
зв'язку з виплатою пенсій, підлягають
відшкодуванню Фондом соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві.

Аналогічна правова позиція викладена в
постанові Верховного Суду України від
04.06.2013 у справі № 21-150а13.

Також, на думку судової колегії, вірним
є висновок суду першої інстанції щодо
необхідності задоволення позовних
вимог в частині відшкодування пенсії,
виплачену управлінням Пенсійного
фонду України пенсіонеру ОСОБА_3 за
жовтень-листопад 2013 року, на загальну
суму 267 грн 98 коп., призначену по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, в зв'язку з тим, що акт про
нещасний випадок за формою Н- не
відповідає вимогам законодавства, адже
за відсутності доказів оскарження
зазначеного акту в судовому порядку,
визнання акту недійсними чи його
скасування, а також доказів визнання
неправомірними дій позивача щодо
призначення пенсії по інвалідності
пенсіонеру ОСОБА_3, а відтак, дії
відповідача щодо невідшкодування
позивачеві пенсії, виплаченої за
жовтень-листопад 2013 року в розмірі 267
грн 98 коп., є неправомірними, а тому
виплачена сума пенсії має бути
відшкодована.

Водночас, що стосується вимог, у
задоволенні яких судом першої
інстанції відмовлено, колегія суддів
вважає за необхідне зазначити
наступне.

Як свідчать обставини справи,
відповідачем не враховані суми витрат
на виплату допомоги на поховання в
розмірі 486 грн 39 коп. по ОСОБА_4 (за
жовтень 2013 року) та ОСОБА_5 (за листопад
2013 року), в зв'язку з тим, що смерть
потерпілих не пов'язана із страховим
випадком.

Така позиція відповідача
регламентується, зокрема статтею 21
Закону № 1105-XIV, якою визначені
соціальні послуги та виплати, які
здійснюються та відшкодовуються
Фондом.

Так, у разі настання страхового випадку
Фонд у встановленому законом порядку
повинен, зокрема, своєчасно та в
повному обсязі відшкодовувати шкоду,
заподіяну працівникові внаслідок
ушкодження його здоров'я або в разі
його смерті, виплачувати відповідні
кошти йому або особам, які перебували
на його утриманні; організовувати
поховання померлого, відшкодовувати
вартість пов'язаних з цим ритуальних
послуг відповідно до місцевих умов.

Частиною восьмої статті 34 Закону №
1105-XIV у разі смерті потерпілого від
нещасного випадку або професійного
захворювання витрати на його поховання
несе Фонд згідно з порядком, визначеним
Кабінетом Міністрів України.

Порядок проведення витрат на поховання
у разі смерті потерпілого від
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання,
затверджений постановою Кабінету
Міністрів України від 11 липня 2001 року №
826. Зазначений порядок регулює питання
відшкодування Фондом таких витрат
страхувальнику або сім'ї
застрахованого, чи іншій особі, яка
здійснювала поховання потерпілого, на
організацію поховання та пов'язаних з
цим ритуальних послуг. Витрати на
поховання провадяться у разі смерті
потерпілого, що настала за обставин, за
яких настає страховий випадок
державного соціального страхування
громадян від нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання, перелік яких наведено
Кабінетом Міністрів України (пункт 2
цього Порядку). Організація поховання
працівника, який загинув на
виробництві або помер у лікарні під час
лікування отриманої на виробництві
травми, проводиться страхувальником
(пункт 5 зазначеного Порядку).

Відповідно до абз. 2 частини дев'ятої
статті 34 Закону № 1105-XIV, у разі смерті
потерпілого, який одержував страхові
виплати і не працював, розмір
відшкодування шкоди особам, зазначеним
у статті 33 цього Закону, визначається
виходячи із суми щомісячних страхових
виплат і пенсії, які одержував
потерпілий на день його смерті, з
відповідним коригуванням щомісячних
страхових виплат згідно із статтею 29
цього Закону. Причинний зв'язок смерті
потерпілого з одержаним каліцтвом або
іншим ушкодженням здоров'я має
підтверджуватися висновками
відповідних медичних закладів.

Підсумовуючи наведене, суд апеляційної
інстанції приходить до переконання, що
відповідач зобов'язаний
відшкодовувати виплачені іншими
страховиками суми допомоги на
поховання лише тих осіб, які померли
від нещасного випадку на виробництві
або професійного захворювання, тобто
за умови наявності причинного зв'язку
їх смерті з одержаним каліцтвом або
іншим ушкодженням здоров'я. А тому,
позовна вимоги про стягнення витрат на
виплату допомоги на поховання, не
підлягає задоволенню.

В даному випадку, слід зауважити те, що
аналогічна правова позиція викладена в
постанові Верховного Суду України від
23.05.2011 у справі № 21-48а11.

Окрім цього, вірним є висновок суду
першої інстанції, що стаття 2 Закону №
1105-XIV не містить норм щодо
розповсюдження цього Закону на осіб,
право на відшкодування заподіяної
шкоди яким передбачено законодавством
країн СНД.

Статтею 4 Закону № 1105 встановлено, що
законодавство про страхування від
нещасного випадку складається із Основ
законодавства України про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, цього Закону,
Кодексу законів про працю України,
Закону України «Про охорону праці» та
інших нормативно-правових актів. Якщо
міжнародним договором України, згода
на обов'язковість якого надана
Верховною Радою України, встановлено
інші норми, ніж ті, що передбачені
законодавством про страхування від
нещасного випадку, то застосовуються
норми міжнародного договору.

Відповідно до ст. 5 Закону № 1105-XIV одним
із основних принципів страхування від
нещасних випадків є надання державних
гарантій реалізації своїх прав
застрахованими громадянами, а
відповідно до статті 6 цього Закону
застрахованою особою є фізична особа,
на користь якої здійснюється
страхування, а саме: працівник.

Разом з тим, нормами Закону № 1105 не
передбачено, що застрахованою особою є
працівник підприємства, що знаходиться
на території іншої країни, зокрема на
території країн СНД. Також не
передбачена ця норма міжнародною
угодою, укладеною з Російською
Федерацією.

Отже, враховуючи те, що нещасний
випадок із ОСОБА_2 стався в 2008 року в м.
Новоросійську Російської Федерації
при виконанні робіт по будівництву
мостів, колегія суддів погоджується з
позицією суду першої інстанції, що
виплачена йому пенсія у сумі 300 грн за
жовтень-листопад 2013 року відшкодуванню
не підлягає.

Згідно до частини першої ст. 159 Кодексу
адміністративного судочинства
України, судове рішення повинно бути
законним та обґрунтованим.

Відповідно до статті 200 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову або ухвалу
суду - без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом
першої інстанції відповідно до норм
матеріального права, при дотриманні
норм процесуального права, на підставі
повно і всебічно з'ясованих обставин в
справі, підтвердженими доказами, а
доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують, суд апеляційної
інстанції підстав для його скасування
не вбачає.

Керуючись ст.ст. 41, 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254
КАС України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги управління
Пенсійного фонду України в місті
Черкасах Черкаської області та
відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в місті Черкаси -
залишити без задоволення, а постанову
Черкаського окружного
адміністративного суду від 20 січня 2014
року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена до
Вищого адміністративного суду України
в порядку та строки, передбачені ст. 212
КАС України.

Головуючий суддя:
Н.М. Троян

Судді:
Н.П. Бужак,

В.А. Твердохліб

.

Головуючий суддя
Троян Н.М.

Судді:
Бужак Н.П.

Твердохліб В.А.