Справа № 826/17737/13-а
Суддя: Бєлова Л.В.
Дата ухвалення: 2014-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
1-й інстанції: Бояринцева М.А.
Суддя-доповідач: Бєлова Л.В.
У Х В А Л А

Іменем України

19 березня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого: Бєлової Л.В.

суддів: Гром Л.М.

Міщука М.С.

при секретарі: Корінець Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Солом'янському
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві на постанову
Окружного адміністративного суду
міста Києва від 16 січня 2014 року у справі
за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Вакад" до Державної
податкової інспекції у Солом'янському
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві про визнання
незаконним та скасування податкового
повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

ТОВ "Вакад" звернулося до Окружного
адміністративного суду міста Києва з
позовом про визнання незаконним та
скасування податкового
повідомлення-рішення ДПІ у
Солом'янському районі № від 1
серпня 2013 року.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
16 січня 2014 року позов задоволено.

Не погоджуючись із зазначеною
постановою, відповідачем подано
апеляційну скаргу, в якій просять
скасувати постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
16 січня 2014 року та прийняти нову
постанову, якою у задоволенні позову
відмовити, мотивуючи свої вимоги тим,
що судом порушено норми матеріального
та процесуального права.

Заслухавши в судовому засіданні
суддю-доповідача, пояснення
з'явившихся учасників процесу,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200 КАС України,
суд апеляційної інстанції залишає
скаргу без задоволення, а постанову
суду - без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що
відповідачем проведена документальна
позапланова виїзна перевірка ТОВ
"Вакад" щодо підтвердження
господарських відносин із Товариством
з обмеженою відповідальністю
"Технології ефективності" та Приватним
підприємством "Кваліта" за період з 1
жовтня 2011 року по 31 грудня 2011 року.

За результатами проведеної перевірки
відповідачем складено акт від 23 липня
2013 року № 721/26-58-22-07-17/34713806, яким
встановлено порушення ТОВ "Вакад"
пункту 198.2, пункту 198.3, пункту 198.6 статті
198 Податкового кодексу України, в
результаті чого підприємством
занижено податок на додану вартість на
суму 561 861,60 грн., в тому числі по
періодам: жовтень 2011 року - 73 654,60 грн.,
листопад 2011 року - 50 938 грн., грудень 2011
року - 93 269 грн., січень 2012 року - 82 400
грн., лютий 2012 року - 261 600 грн.

На підставі акту перевірки
відповідачем винесено податкове
повідомлення-рішення № , яким
збільшено ТОВ "Вакад" суму грошового
зобов'язання в розмірі 702 328 грн., з якої:
за основним платежем - 561 862 грн., за
штрафними (фінансовими) санкціями - 140 466
грн. за платежем: податок на додану
вартість, код платежу: 14010100.

Не погоджуючись з винесеним податковим
повідомленням-рішенням позивач
оскаржив його в адміністративному
порядку.

Рішенням Головного управління
Міндоходів у м. Києві від 4 жовтня 2013
року залишено без змін податкове
повідомлення-рішення відповідача від 1
серпня 2013 року № , а первинну
скаргу генерального директора ТОВ
"Вакад" від 8 серпня 2013 року № 251/08
(вхідний від 8 серпня 2013 року № 6428/10) -
без задоволення.

Рішенням Міністерства доходів і зборів
України від 28 жовтня 2013 року залишено
без змін податкове
повідомлення-рішення відповідача від 1
серпня 2013 року № та рішення,
прийняте за результатами розгляду
первинної скарги, а скаргу - без
задоволення.

Відповідач під час проведення
перевірки прийшов до висновку про
неправомірність віднесення до складу
податкового кредиту суми ПДВ по
взаємовідносинам з ТОВ "Технології
ефективності" та ПП "Кваліта", оскільки
правочини вчинені за участю позивача
та його контрагентів не спричинили
настання реальних правових наслідків.

Колегія суддів не приймає доводи
апеляційної скарги про правомірність
прийняття відповідачем спірного
податкового повідомлення-рішення, з
таких підстав.

Суд першої інстанції, задовольняючи
позов виходив з того, що позивачем
правомірно віднесено до складу
податкового кредиту суми ПДВ по
взаємовідносинам з Приватним
підприємством "Кваліта" та Товариством
з обмеженою відповідальністю
"Технології ефективності".

Пунктом 198.1. статті 198 Податкового
кодексу України встановлено право
суб'єкта підприємницької діяльності на
віднесення сум сплаченого податку на
додану вартість до податкового кредиту
у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів
(у тому числі в разі їх ввезення на
митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих
нерезидентом на митній території
України, та в разі отримання послуг,
місцем постачання яких є митна
територія України;

г) ввезення необоротних активів на
митну територію України за договорами
оперативного або фінансового лізингу.

Відповідно до п. 198.3 ст. 198 ПК
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до ст. 39 цього
Кодексу, та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою п. 193.1
ст. 193 цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду, зокрема, у зв'язку з
придбанням або виготовленням товарів
(у т.ч. при їх імпорті) та послуг з метою
їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Пунктом 198.6 ст. 198 ПК визначено, що не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними або оформлені з порушенням
вимог чи не підтверджені митними
деклараціями (іншими подібними
документами згідно з п. 201.11 ст. 201 цього
Кодексу).

Відповідно до п. 201.1 ст. 201 ПК платник
податку зобов'язаний надати покупцю
(отримувачу) на його вимогу підписану
уповноваженою платником особою та
скріплену печаткою (за наявності)
податкову накладну, яка, як встановлено
п. 201.10 цієї ж статті, є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 9. Закону України
"Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні"підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій.

Первинні облікові документи можуть
бути складені на паперових носіях і
повинні мати такі обов'язкові
реквізити: назву документа (форми); дату
і місце складання; назву підприємства,
від імені якого складено документ;
зміст та обсяг господарської операції,
одиницю виміру господарської операції;
посади осіб, відповідальних за
здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Судом першої інстанції встановлено, що
1 серпня 2011 року ТОВ "Вакад", як покупцем,
та ПП "Кваліта", як постачальником,
укладено договір № 0108-1, за умовами
якого постачальник зобов'язується
протягом дії даного договору передати
покупцеві товар, а покупець
зобов'язаний прийняти товар і оплатити
його на умовах, установлених даним
договором. Пунктом 1.2 договору
визначено, що конкретні обсяги
поставок формуються на підставі заявок
покупця й вказуються в специфікаціях,
оформлених у вигляді додатків, що є
невід'ємною частиною договору.

Між сторонами договору підписані
специфікації № 1 від 1 серпня 2011 року, №
2 від 1 вересня 2011 року, № 3 від 1 жовтня
2011 року, № 4 від 1 листопада 2011 року,
якими погоджено асортимент, ціну та
загальну кількість товару, що
поставляється за договором від 1 грудня
2011 року № 0108-1.

ПП "Кваліта" виписало ТОВ "Вакад"
рахунки-фактури від 14 жовтня 2011 року №
266, від 25 жовтня 2011 року № 267 та від 1
листопада 2011 року № 4.

Замовлений товар поставлений ПП
"Кваліта" позивачу, згідно видаткових
накладних № 266 від 14 жовтня 2011 року, № 267
від 25 жовтня 2011 року, № 4 від 1 листопада
2011 року.

На підтвердження перевезення товару
позивачем надано товарно-транспортні
накладні № 135 від 14 жовтня 2011 року, № 143
від 25 жовтня 2011 року, № 151 від 1
листопада 2011 року, згідно яких
перевезення товару здійснювало
Товариство з обмеженою
відповідальністю "ЕК "Транссервіс",
пункт навантаження - м. Київ, вул.
Алма-Атинська, 8, пункт розвантаження -
м. Київ, вул. Гарматна, 2.

На виконання умов договору Приватне
підприємство "Кваліта" виписало на
користь позивача податкові накладні.

Між ТОВ "Вакад" та ПП "Кваліта" підписані
акти приймання-передачі
товарно-матеріальних цінностей.

На підтвердження оплати поставленого
товару позивачем надано платіжні
доручення.

1 грудня 2011 року між ТОВ "Вакад", як
покупцем, та ТОВ "Технології
ефективності", як постачальником,
укладено договір № 0112-1, за умовами
якого постачальник зобов'язується
протягом дії даного договору передати
покупцеві товар, а покупець
зобов'язаний прийняти товар і оплатити
його на умовах, установлених даним
договором. Пунктом 1.2 договору
визначено, що конкретні обсяги
поставок формуються на підставі заявок
покупця й вказуються в специфікаціях,
оформлених у вигляді додатків, що є
невід'ємною частиною договору.

Між сторонами договору підписані
специфікації, якими погоджено
асортимент, ціну та загальну кількість
товару, що поставляється за договором
від 1 грудня 2011 року № 0112-1.

ТОВ "Технології ефективності" виписало
ТОВ "Вакад" рахунки-фактури.

Замовлений товар поставлений
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Технології
ефективності" позивачу, згідно
видаткових накладних.

На підтвердження перевезення товару
позивачем надано товарно-транспортні
накладні, згідно яких перевезення
товару здійснював фізична
особа-підприємець, пункт навантаження -
м.Київ, вул. Промислова, 4, пункт
розвантаження - м. Київ, вул. Гарматна, 2.

На виконання умов договору ТОВ
"Технології ефективності" виписало на
користь позивача податкові накладні.

Між ТОВ "Вакад" та ТОВ "Технології
ефективності" підписані акти
приймання-передачі
товарно-матеріальних цінностей.

На підтвердження оплати поставленого
товару позивачем надано платіжні
доручення.

Таким чином, ПП "Кваліта" та ТОВ
"Технології ефективності" виконані
зобов'язання згідно укладених
договорів, що підтверджується
відповідними первинними документами.

Придбаний у ПП "Кваліта" та ТОВ
"Технології ефективності" товар в
подальшому був реалізований позивачем
іншим підприємствам, що підтверджують
надані договори, рахунки-фактури,
видаткові накладні, податкові
накладні, довіреності на отримання
товарно-матеріальних цінностей та акти
приймання-передачі
товарно-матеріальних цінностей.

Всі зазначені вище документи підписані
та скріплені печатками сторін та мають
всі реквізити відповідно до чинного
законодавства України.

Доказів того, що первинні документи
підписані неуповноваженими особами
відповідачем не надано, а судом першої
інстанції не встановлено.

На підтвердження орендування
нежитлового приміщення за адресою: м.
Київ, вул. Гарматна, 2 позивачем надано
копію договору оренди нерухомого
майна, що належить до державної
власності від 30 січня 2009 року № 4204,
укладеного між Регіональним
відділенням Фонду державного майна
України по м. Києву та ТОВ "Вакад".

На момент вчинення господарських
правовідносин між позивачем та
контрагентами і на момент фактичного
виконання даних господарських
відносин, контрагенти позивача, як
юридичні особи були внесені в Єдиний
державний реєстр юридичних осіб та
фізичних осіб підприємців та
зареєстровані платниками податку на
додану вартість, тому були зобов'язані
нараховувати ПДВ та згідно з п. 201.4 ст.
201 ПК виписувати податкові накладні,
які згідно з п. 201.10 ст. 201 ПК є законною
підставою для формування податкового
кредиту.

За таких обставин є правильними
висновки суду першої інстанції, що
позивачем надано первинні документи,
що стосуються господарських операцій
за участю ПП "Кваліта" та ТОВ
"Технології ефективності", які фактично
підтверджують реальне здійснення
господарських операцій і досягнення
позивачем законної мети їх здійснення.

З акту перевірки вбачається, що
висновки податкового органу щодо
неправомірності віднесення до складу
податкового кредиту суми ПДВ по
взаємовідносинам з ТОВ "Кваліта" та ТОВ
"Технології ефективності" ґрунтуються
на висновках актів Державної
податкової інспекції у
Дніпровському районі м. Києва
Державної податкової служби від 5
грудня 2012 року № 5661/22-173/36240256 про
неможливість проведення зустрічної
звірки ПП "Кваліта" з питань
правильності нарахування податкових
зобов'язань та податкового кредиту по
податку на додану вартість під час
взаємовідносин із платниками податків
за листопад 2011 року та від 4 вересня 2012
року № 66/22-521/36602244 про неможливість
проведення зустрічної звірки ТОВ
"Технології ефективності" з питань
взаємовідносин з ТОВ "АТП "Велес" за
період з 1 грудня 2011 року по 31 грудня 2011
року.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції про
те, що неможливість проведення
зустрічної перевірки контрагента не є
імперативною ознакою протиправності
її діяльності та не може розцінюватися
як беззаперечне свідчення фіктивності
усіх господарських операцій,
здійснюваних такою особою.

Законодавство України, не ставить в
залежність виникнення у платника
податку на додану вартість права на
податковий кредит від дотримання вимог
податкового законодавства іншим
суб'єктом господарювання.

Відповідно до ч.2 ст.8 КАС України суд
застосовує принципи верховенства
права з урахуванням судової практики
Європейського Суду з прав людини.

Вищевказана позиція узгоджується із
практикою Європейського Суду з прав
людини. Так, у справі "БУЛВЕС" АД проти
Болгарії" (заява №3991/03) Європейський
Суд з прав людини у своєму рішенні від 22
січня 2009 року зазначив, що платник
податку не повинен нести наслідків
невиконання постачальником його
зобов'язань зі сплати податку і в
результаті сплачувати ПДВ другий раз, а
також сплачувати пеню. На думку Суду,
такі вимоги стали надмірним тягарем
для платника податку, що порушило
справедливий баланс, який повинен
підтримуватися між вимогами
суспільного інтересу та вимогами
захисту права власності.

За вказаних обставин суд першої
інстанцій дійшов обґрунтованого
висновку щодо неправомірності
прийняття ДПІ у Солом'янському районі
податкового повідомлення-рішення №
від 1 серпня 2013 року, оскільки
позивачем виконано усі необхідні
умови, передбачені податковим
законодавством, які надають йому
правові підстави для нарахування
податкового кредиту, а висновки
податкового органу про вчинення
платником податків порушень
податкового законодавства, щодо
неправомірності формування
податкового кредиту з податку на
додану вартість по взаєморозрахунках з
вказаними контрагентами за період, що
перевірявся, є необґрунтованими та
суперечать матеріалам справи.

Відповідно до ч.1 ст.71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч.2 ст.71 Кодексу
адміністративного судочинства України
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідно до ч.1 ст.9 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд при вирішенні справи керується
принципом законності, відповідно до
якого органи державної влади, органи
місцевого самоврядування, їхні
посадові і службові особи зобов'язані
діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Відповідачем як суб'єктом владних
повноважень не доведено правомірності
прийнятого ним рішення.

Враховуючи викладене, колегія суддів
приходить до висновку, що постанова
Окружного адміністративного суду
міста Києва від 16 січня 2014 року
відповідає нормам матеріального та
процесуального права, доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновків суду першої інстанції,
викладених у зазначеній постанові, у
зв'язку з чим підстав для її скасування
не вбачається.

Керуючись ст. ст. 160, 198, 200, 205, 206 КАС
України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Солом'янському
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві на постанову
Окружного адміністративного суду
міста Києва від 16 січня 2014 року -
залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 16 січня 2014 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення.

Ухвалу може бути оскаржено в
касаційному поряд ку безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
шляхом подання касаційної скарги
протягом двадцяти днів піс ля набрання
ухвалою законної сили.

Ухвалу складено в повному обсязі -
20.03.2014 р.

Головуючий суддя Л.В. Бєлова Судді:Л.М.
Гром, М.С. Міщук

Головуючий суддя
Бєлова Л.В.

Судді:
Гром Л.М.

Міщук М.С.