Справа № 2а-10812/11/1370
Суддя: Блажівська Н.Є.
Дата ухвалення: 2014-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 березня 2014 року м.
Київ К/800/30424/13

Вищий адміністративний суд України в
складі колегії суддів:

головуючої: суддів: Блажівської Н.Є.,
Бухтіярової І.О., Сіроша М.В.,
розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у
Шевченківському районі м. Львова
Львівської області Державної
податкової служби на постанову
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 22 травня 2013
року

у справі № 10812/11/1370

за позовом Державної
податкової інспекції у
Шевченківському районі м. Львова

до ОСОБА_4

про стягнення податку з
власників транспортних засобів,-

В С Т А Н О В И В

Державна податкова інспекція в
Шевченківському районі м. Львова
(надалі також - позивач, ДПІ) звернулася
до суду з адміністративним позовом до
ОСОБА_4 (надалі також - ОСОБА_4,
відповідач) про стягнення податку з
власників транспортних засобів.

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 24 листопада
2011 року позов задоволено повністю.
Стягнуто з ОСОБА_4 до місцевого бюджету
Шевченківського району м. Львова
податок з власників транспортних
засобів та інших самохідних машин і
механізмів в сумі 107600,00 грн.

Постановою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 22 травня 2013
року апеляційну скаргу ОСОБА_4
задоволено. Постанову Львівського
окружного адміністративного суду від 24
листопада 2011 року в справі № 2а-10812/11/1370
скасовано. Прийняти нову постанову,
якою в задоволенні адміністративного
позову Державної податкової інспекції
у Шевченківському районі м. Львова до
ОСОБА_4 про стягнення податку з
власників транспортних засобів
відмовлено.

ДПІ в касаційній скарзі, вказуючи на
допущені судом апеляційної інстанції
порушення норм матеріального та
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення даного спору,
просить скасувати постанову
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 22 травня 2013
року і залишити в силі постанову
Львівського окружного
адміністративного суду від 24 листопада
2011 року.

Відповідач, не погоджуючись із
касаційною скаргою, подав письмові
заперечення, в яких просить судове
рішення залишити без змін, а касаційну
скаргу - без задоволення, з огляду на її
безпідставність та необґрунтованість.

Заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи касаційної скарги
та перевіривши за матеріалами справи
правильність застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі,
колегія суддів звертає увагу на
наступне.

Відповідно до частини 1 статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
перевіряє правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, правової оцінки обставин у
справі і не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, які не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про
податок з власників транспортних
засобів та інших самохідних машин і
механізмів» (втратив чинність згідно з
Податковим кодексом України від 2
грудня 2010 року № 2755-VI) платниками
податку з власників транспортних
засобів та інших самохідних машин і
механізмів є підприємства, установи та
організації, які є юридичними особами,
іноземні юридичні особи (далі -
юридичні особи), а також громадяни
України, іноземні громадяни та особи
без громадянства (далі - фізичні особи),
які здійснюють першу реєстрацію в
Україні, реєстрацію, перереєстрацію
транспортних засобів та/або мають
зареєстровані в Україні згідно з
чинним законодавством власні
транспортні засоби, які відповідно до
статті 2 цього Закону є об'єктами
оподаткування.

Статтею3 цього ж Закону визначено, що
перша реєстрація в Україні - це
реєстрація транспортного засобу в
Україні, яка здійснюється
уповноваженими державними органами
України вперше щодо цього
транспортного засобу.

Відповідно до частини 1 статті 5 цього ж
Закону податок з власників
транспортних засобів та інших
самохідних машин і механізмів
сплачується фізичними особами - перед
проведенням першої реєстрації в
Україні, реєстрацією, перереєстрацією
транспортних засобів, а також перед
технічним оглядом транспортних
засобів щорічно або один раз за два
роки, але не пізніше першого півріччя
року, в якому провадиться технічний
огляд;

Згідно з частиною 6 статті 5 цього ж
Закону фізичні особи - платники податку
зобов'язані пред'являти органам, що
здійснюють першу реєстрацію в Україні,
реєстрацію, перереєстрацію, зняття з
обліку або технічний огляд
транспортних засобів, квитанції або
платіжні доручення про сплату податку
за попередній (у разі здійснення
сплати) та за поточний роки, а платники,
звільнені від сплати цього податку, -
відповідний документ, що дає право на
користування цими пільгами.

Так, судами попередніх інстанцій
встановлено, що на ім'я ОСОБА_4 22 травня
2009 року та 23 травня 2009 року здійснено
першу державну реєстрацію автомобіля
марки RENAULT MIDLINER М 180 1998 року випуску та
автомобіль марки MAN L 2000 1998 року випуску.
Згідно Розрахунку суми податку з
власників транспортних засобів та
інших самохідних машин і механізмів
під час здійснення першої реєстрації
транспортних засобів в Україні, сума
податку, що підлягає сплаті, становить
107600,00 грн. на рік.

19 серпня 2011 року ДПІ проведено
перевірку щодо сплати податку з
власників транспортних засобів та
інших самохідних машин і механізмів, за
результатами якої складено довідку №
20720/17-010 та зафіксовано факт несплати
відповідачем податку з власників
транспортних засобів та інших
самохідних машин і механізмів в сумі
107600,00 грн.

Разом з тим, згідно обставин
встановлених судом апеляційної
інстанції із заявою до Львівського
ВРЕР УДАІ про проведення державної
реєстрації автомобілів відповідач не
звертався і такої не підписував. Крім
того він не подавав жодних документів,
що посвідчують його особу (паспорт
громадянина України чи будь-які інші
документи). При цьому відповідач не
вчиняв жодних дій, пов'язаних з
придбанням чи реєстрацією
транспортних засобів.

Наведені вище обставини
підтверджуються, зокрема, постановою
старшого слідчого СУ ГУМВС України у
Львівській області від 3 листопада 2012
року, якою відповідача визнано
потерпілим в кримінальній справі №
181-0062, яка порушена за ознаками злочину,
передбаченого частиною 4 статті 190,
частинами 1, 3 статті 358 Кримінального
кодексу України та виділена із
кримінальної справи № 181-0311, порушеної
щодо службових осіб Львівського ВРЕР
УДАІ ГУМВС України у Львівській
області за фактом зловживання
службовим становищем та перевищенням
службових повноважень за ознаками
злочинів передбачених частиною 3
статті 364, частиною 1 статті 365
Кримінального кодексу України.

Згідно вказаної постанови транспортні
засоби зареєстровані на ім'я
відповідача незаконно, з вини
невстановлених слідством осіб,
внаслідок чого йому заподіяно моральну
та матеріальну шкоду.

Також в матеріалах справи наявний
висновок у кримінальній справі № 181-0290
про обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні
злочинів передбачених частиною 3
статті 164, частини 1 статті 365
Кримінального кодексу України, з якого
слідує, що проти вказаної особи
порушено кримінальну справу за фактом
проведення реєстрації у Львівському
ВРЕР УДАІ ГУМВС України у Львівській
області вказаних автомобілів на ім'я
відповідача.

На підставі доказів, що були досліджені
судами попередніх інстанцій та оцінка
яким надана з дотриманням положень
статті 86 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд апеляційної
інстанції зробив правильний висновок
про те, що відповідач не виступав
платником податку з власників
транспортних засобів та інших
самохідних машин і механізмів, адже
вказаних транспортних засобів, на
підставі реєстрації яких йому
донараховано суму податку з власників
транспортних засобів, в органах ВРЕР не
реєстрував, а рішення про його
реєстрацію прийняте Львівським ВРЕР
УДАІ без його відома, з порушенням при
цьому встановленого законом порядку
такої реєстрації.

Суд акцентує увагу на практиці
Європейського суду з прав людини. Так, у
пункті 110 рішення від 23 липня 2002 року у
справі «Компанія «Вестберґа таксі
Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції» Суд
визначив, що «…адміністративні суди,
які розглядають скарги заявників
стосовно рішень податкового
управління, мають повну юрисдикцію у
цих справах та повноваження скасувати
оскаржені рішення. Справи мають бути
розглянуті на підставі поданих
доказів, а довести наявність підстав,
передбачених відповідними законами,
для призначення податкових штрафів має
саме податкове управління.».

В той же час, позивачем під час розгляду
адміністративної справи не наведено
об'єктивних доводів щодо наявності в
діях позивача ознак неправомірності,
як і не доведено правомірності
донарахування йому суми податку з
власників транспортних засобів.

Доводи касаційної скарги висновків
суду апеляційної інстанції не
спростовують і не дають підстав для
висновку, що судами при розгляді справи
неправильно застосовано норми
матеріального права, які регулюють
спірні правовідносини, чи порушено
норми процесуального права. Таким
чином, ухвалене по справі рішення суду
апеляційної інстанції є законним і
обґрунтованими, а зазначена в
касаційній скарзі позиція позивача не
знаходить свого підтвердження
матеріалами справи та не ґрунтується
на положеннях чинного законодавства.

Відповідно до частини 1 статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

За таких обставин, суд, перевіривши у
межах касаційної скарги правильність
застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
приходить до висновку, що касаційну
скаргу необхідно відхилити, а
оскаржуване рішення слід залишити без
змін.

Керуючись статтями 220, 2201, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд -

У Х В А Л И В

Касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у Шевченківському районі м.
Львова Львівської області Державної
податкової служби відхилити, а
постанову Львівського апеляційного
адміністративного суду від 22 травня 2013
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення копій
особам, що беруть участь у справі та
може бути переглянута Верховним Судом
України з підстав, у порядку та в
строки, встановлені статтями 236 - 238, 2391
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Головуюча:
Н. Є. Блажівська

Судді:
І.О. Бухтіярова

М.В. Сірош