Справа № 2а-3808/09/1770
Суддя: Кочан В.М.
Дата ухвалення: 2014-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 березня 2014 року м.
Київ К/800/32828/13

Вищий адміністративний суд України у
складі: суддя-доповідач Кочан В.М.,
судді Винокуров К.С. , Ліпський Д.В. ,
розглянувши в попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу
Рівненського обласного відділення
Фонду соціального захисту інвалідів на
постанову Львівського апеляційного
адміністративного суду від 23.05.2013р. у
справі за позовом Рівненського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів до ТОВ
"Селищанський гранітний кар'єр" про
стягнення
адміністративно-господарських
санкцій,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2009 року Рівненське обласне
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів звернулось до суду з позовом
до ТОВ "Селищанський гранітний кар'єр" з
вимогами про стягнення
адміністративно-господарських
санкцій.

Постановою Рівненського окружного
адміністративного суду від 03.11.2009р.
позов задоволено. Стягнуто з ТОВ
«Селищанський гранітний кар'єр» на
користь Рівненського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів
адміністративно-господарську санкцію
у розмірі 55801,12 грн. за недотримання
нормативу робочих місць для
працевлаштування інвалідів у 2007 році
та пеню в сумі 6824, 34 грн.

Постановою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 23.05.2013р.
скасовано постанову суду першої
інстанції та ухвалено нове рішення,
яким в позові відмовлено.

У касаційній скарзі представник
Рівненського обласного відділення
Фонду соціального захисту інвалідів,
посилаючись на порушення норм
матеріального і процесуального права,
допущені судом апеляційної інстанції,
просить постанову суду апеляційної
інстанції скасувати та залишити в силі
постанову суду першої інстанції.

Судом апеляційної інстанції
встановлено, що 28.02.2008р. ТОВ
«Селищанський гранітний кар'єр» подало
до Рівненського обласного відділення
Фонду соціального захисту інвалідів
звіт (форми №10-ПІ) про зайнятість та
працевлаштування інвалідів.
Середньооблікова чисельність
працюючих за 2007 році в Товаристві з
обмеженою відповідальністю
«Селищанський гранітний кар'єр»
фактично складала 360 працівників, з них
середньооблікова кількість штатних
працівників, яким відповідно до
чинного законодавства встановлена
інвалідність - 10 працівників. Згідно
приписів ст. 19 Закону «Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні» норматив для
працевлаштування відповідачем повинен
складати 14 працівників, а оскільки
даний норматив не був відповідачем
виконаний, Рівненське обласне
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів звернулось в суд з позовом з
вимогою про стягнення
адміністративно-господарської санкції
у розмірі 55801,12 грн. та пені в розмірі 6824,
34 грн. за порушення терміну сплати цієї
санкції.

За змістом ст. 19 Закону України
від 21.03.1991р. № 875-ХІІ «Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні» (далі - Закон № 875-ХІІ) для
підприємств, установ, організацій
встановлюється норматив робочих місць
для забезпечення працевлаштування
інвалідів.

Частиною 1 ст. 20 зазначеного
Закону встановлено, що підприємства,
установи, організації, у тому числі
підприємства, організації громадських
організацій інвалідів, фізичні особи,
які використовують найману працю, де
середньооблікова чисельність
працюючих інвалідів менша, ніж
установлено нормативом, передбаченим
ст. 19 цього Закону, щороку сплачують
відповідним відділенням Фонду
адміністративно-господарські санкції,
сума яких визначається в розмірі
середньої річної заробітної плати на
відповідному підприємстві, установі,
організації, у тому числі підприємстві,
організації громадських організацій
інвалідів, фізичної особи, яка
використовує найману працю, за кожне
робоче місце, призначене для
працевлаштування інваліда і не зайняте
інвалідом.

Адміністративно-господарські
санкції за незайняті інвалідами робочі
місця не є податком, збором
(обов'язковим платежем), обов'язкова
сплата яких передбачена Конституцією
України та Законом України від 25.06.1991р.
№ 1251-XII «Про систему оподаткування», а є
заходом впливу на правопорушника у
сфері господарювання у зв'язку зі
скоєнням правопорушення.

Разом із тим, відповідно до ч. 1 ст.
218 Господарського кодексу України
підставою господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин є вчинене ним
правопорушення у сфері господарювання.

Частиною другою наведеної статті
передбачено, що учасник господарських
відносин відповідає, зокрема, за
порушення правил здійснення
господарської діяльності, якщо не
доведе, що він ужив усіх залежних від
нього заходів для недопущення
господарського правопорушення.

Згідно зі ст. 18 Закону № 875-ХІІ
працевлаштування інвалідів
здійснюється центральним органом
виконавчої влади з питань праці та
соціальної політики, органами
місцевого самоврядування,
громадськими організаціями інвалідів.
Законом України від 23.02.2006р. № 3483-IV «Про
внесення змін до деяких законів
України щодо реалізації інвалідами
права на трудову зайнятість» зазначену
статтю було викладено в іншій редакції,
а Закон № 875-ХІІ доповнено ст. 18-1, за
змістом якої пошук підходящої роботи
для інваліда здійснює державна служба
зайнятості.

Таким чином, обов'язок
підприємства зі створення робочих
місць для інвалідів не супроводжується
його обов'язком займатися пошуком
інвалідів для працевлаштування.

З урахуванням вищенаведеного, суд
апеляційної інстанції, скасовуючи
рішення суду першої інстанції, дійшов
обґрунтованого висновку про
безпідставність стягнення
адміністративно-господарських санкцій
з відповідача, оскільки останній
подавав до служби зайнятості звіти про
наявність вакантних місць (форма № 3-ПН)
для працевлаштування інвалідів, а тому
в діях відповідача відсутній склад
правопорушення та на нього не може бути
покладена відповідальність за
ненаправлення уповноваженими органами
необхідної кількості інвалідів для
працевлаштування.

Аналогічна правова позиція висловлена
Верховним Судом України у постановах
від 20.06.2011р. (справі № 21-60а11) та від
16.04.2013р. (справа №21-81а13).

Доводи касаційної скарги висновків
суду апеляційної інстанції не
спростовують.

Відповідно до ч. 3 ст. 220-1 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу і залишає рішення без
змін, якщо відсутні підстави для
скасування судового рішення.

Суд апеляційної інстанції повно і
всебічно встановив обставини справи,
надав їм належну юридичну оцінку,
правильно застосував норми
матеріального і процесуального права,
тому відсутні підстави для скасування
або зміни прийнятого ним рішення.

Керуючись ст.ст. 220, 220-1, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Рівненського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів
відхилити, а постанову Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 23.05.2013р. залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та оскарженню не
підлягає, крім випадків, встановлених
статтями 235-237 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Суддя-доповідач
Кочан В.М.

судді

Винокуров К.С.

Ліпський Д.В.