Справа № 813/8839/13-а
Суддя: Гулик Андрій Григорович
Дата ухвалення: 2014-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
18 березня 2014 року
справа № 813/8839/13-а
зал судових засідань № 6
Львівський окружний адміністративний
суд в складі:
головуючого судді Гулика А.Г.,
секретар судового засідання Павлишин
представника відповідача Воробець І.Б.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом ОСОБА_1 до Львівської митниці
Міндоходів про визнання протиправним
і скасування наказу, поновлення на
роботі і стягнення заробітної плати за
час вимушеного прогулу,-
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до
Львівської митниці Міндоходів, в якому
просить суд визнати протиправним та
скасувати наказ відповідача №600-0 від
28.10.2013 р. «Про звільнення ОСОБА_1» з
посади старшого інспектора митного
поста "Броди" Львівської митниці;
поновити позивача на посаді
аналогічній посаді старшого
інспектора митного поста "Броди"
Львівської митниці; стягнути з
відповідача заробітну плату за час
Позовні вимоги мотивовані тим, що у
зв'язку з реорганізацією та
скороченням чисельності працівників
Львівської митниці, відповідачем на
підставі наказу від 28.10.2013року №600-о
"Про звільнення ОСОБА_1" звільнено
позивача з посади старшого інспектора
митного поста «Броди» Львівської
митниці відповідно до п.1 ст.40 КЗпП
України. Позивач обґрунтовує
протиправність звільнення тим, що
відповідач в порушення ст.49-2 КЗпП
України під час ознайомлення позивача
з попередженням про наступне
вивільнення працівників не
запропонував йому іншої посади.
Позивач зазначає, що відповідач
порушив вимоги трудового
законодавства щодо пропозиції
працівникові іншої роботи на тому ж
підприємстві, в установі, організації,
а, відтак, вважає оскаржуваний наказ
прийнятим з порушенням норм чинного
законодавства та таким, що підлягає
скасуванню. Позивач зазначає, що він
має право на оплату вимушеного прогулу,
який виник, у зв'язку з протиправним
звільненням його з посади старшого
інспектора митного поста "Броди"
Львівської митниці за період з 28.10.2013р.
до ухвалення рішення у цій справі.
Відповідач подав до суду заперечення
на позовну заяву, в якому просить суд
відмовити у задоволенні позову. Свої
заперечення мотивує тим, що 21.08.2013 року
до Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців внесено запис про
припинення Львівської митниці за
рішенням засновників. При
реорганізації Львівської митниці
відбулося скорочення штатної
чисельності працівників з 1014 до 903 осіб.
Відповідач зазначає, що позивач
попереджався про наступне вивільнення
11.06.2013 року, тобто у встановлений
законом термін. Крім того, зазначає, що
за час проходження служби в митних
органах ОСОБА_1 неодноразово
притягувався до дисциплінарної
відповідальності, позбавлявся премій
та надбавок, тривалий час перебував у
стані тимчасової непрацездатності, а
саме з 05.07.2013р. по 23.10.2013р. Відповідач
вважає, що звільнення позивача
проведене у відповідності до вимог
чинного законодавства, тому просить
суд відмовити у задоволенні позовних
вимог, у зв'язку з їх безпідставністю.

Позивач у судовому засіданні позовні
вимоги підтримав з підстав, наведених у
позовній заяві. Просив позовні вимоги
задовольнити повністю.

Представник відповідача у судовому
засіданні проти задоволення позову
заперечив з підстав, наведених у
письмових запереченнях. Просив суд у
задоволенні позову відмовити повністю.

Заслухавши пояснення позивача та
представника відповідача, дослідивши
подані документи, всебічно і повно
з'ясувавши всі фактичні обставини
справи, на яких ґрунтуються позовні
вимоги та заперечення сторін,
об'єктивно оцінивши докази, які мають
юридичне значення для розгляду справи
і вирішення спору по суті, суд дійшов до
висновку, що позов слід задовольнити
частково, виходячи з такого.

Позивач - ОСОБА_1 перебував на державній
службі в митних органах з 30.05.1989р. року,
про що свідчить запис №6 у трудовій
книжці Серії НОМЕР_1. Присяга
державного службовця прийнята
позивачем 15.06.1995 року.

Суд встановив, що позивача 11.06.2013р.
попереджено про наступне звільнення з
посади старшого інспектора митного
поста "Броди" Львівської митниці
відповідно до п.1 ст.40 КЗпП України.

Згідно з наказом начальника Львівської
митниці Міндоходів від 28.10.2013 року за
№600-о "Про звільнення ОСОБА_1" позивача
звільнено з посади старшого інспектора
митного поста «Броди» Львівської
митниці, у зв'язку з реорганізацією та
скороченням чисельності працівників
Львівської митниці відповідно до
наказу Міністерства доходів і зборів
України від 26.04.2013 року №80 "Про
затвердження чисельності працівників
територіальних органів Міндохдів" та
штатного розпису Львівської митниці
Міндоходів, затвердженого 07.05.2013 року
та введеного в дію наказом Львівської
митниці Міндоходів від 08.05.2013 року №1
"Про введення в дію тимчасової
організаційної структури та
тимчасового штатного розпису
Львівської митниці Міндоходів на 2013
рік".

Спір між сторонами виник щодо
правомірності звільнення позивача з
посади старшого інспектора митного
поста «Броди» Львівської митниці.

Суд, вирішуючи справу по суті, виходить
з наступного.

Відповідно до п.2 ч.2 ст. 17 Кодексу
адміністративного судочинства України
(далі - КАС України) юрисдикція
адміністративних судів поширюється на
спори з приводу прийняття громадян на
публічну службу, її проходження,
звільнення з публічної служби.

Пунктом 15 ч. 1 ст. 3 КАС України
визначено, що публічна служба - це
діяльність на державних політичних
посадах, професійна діяльність суддів,
прокурорів, військова служба,
альтернативна (невійськова) служба,
дипломатична служба, інша державна
служба, служба в органах влади
Автономної Республіки Крим, органах
місцевого самоврядування.

Статтею 43 Конституції України
громадянам гарантується захист від
незаконного звільнення.

Пунктом 1 частини 1 статті 40 КЗпП
України передбачено, що трудовий
договір, укладений на невизначений
строк, а також строковий трудовий
договір до закінчення строку його
чинності можуть бути розірвані
власником або уповноваженим ним
органом лише у випадках змін в
організації виробництва і праці, в тому
числі ліквідації, реорганізації,
банкрутства або перепрофілювання
підприємства, установи, організації,
скорочення чисельності або штату
працівників.

Відповідно до п.19 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 6.11.1992 року
№9 "Про практику розгляду трудових
спорів" (з подальшими змінами) при
розгляді трудових спорів, пов'язаних із
звільненням за п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України
суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у
відповідача мали місце зміни в
організації виробництва і праці,
зокрема, скорочення чисельності штату
працівників, чи додержані власником
або уповноваженим ним органом норми
законодавства, що регулюють звільнення
працівника, які є докази зміни в
організації виробництва і праці, того,
що працівник від переведення на іншу
роботу або власник чи уповноважений
ним орган не мав можливості перевести
працівника за його згодою на іншу
роботу на тому ж підприємстві, в
установі, організації, чи користувався
вивільнений працівник переважним
правом на залишення на роботі та чи
попереджався він за два місяці про
наступне звільнення.

Суд встановив, що постановою Кабінету
Міністрів України від 20.03.2013р. №229 «Про
утворення територіальних органів
Міністерства доходів і зборів»
Львівську митницю реорганізовано
шляхом приєднання до Львівської
митниці Міндоходів. Львівську митницю
Міндоходів визначено правонаступником
Львівської митниці.

Відповідно до передавального акта
активів і пасивів, у т.ч. матеріальних
цінностей та зобов'язань від
Львівської митниці ДМС до Львівської
митниці Міндоходів від 21.08.2013р. остання
прийняла права і обов'язки стосовно
працівників Львівської митниці ДМС,
передбачені п.1 ч.1 ст.40, ст.49-2 КЗпП
України.

Згідно з ч.2 ст.33 Закону України «Про
державну реєстрацію юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців» юридична
особа є такою, що припинилася, з дати
внесення до Єдиного державного реєстру
запису про державну реєстрацію
припинення юридичної особи.

21.08.2013р. до Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців внесено запис про
припинення Львівської митниці за
рішенням засновників.

При реорганізації Львівської митниці
відбулося скорочення штатної
чисельності працівників з 1014 до 903 осіб,
що підтверджується даними штатних
розписів, а саме штатним розписом
Львівської митниці на 2013 рік (станом на
01.01.2013р.), затвердженим наказом
Львівської митниці від 24.01.2013р. №39
(загальна чисельність працюючих - 1014
осіб), штатним розписом Львівської
митниці Міндоходів на 2013 рік (станом на
11.09.2013р.), затвердженим наказом
Львівської митниці Міндоходів від
22.10.2013р. №237 (загальна чисельність
працюючих - 903 особи).

Відповідно до ст.49-2 КЗпП України про
наступне вивільнення працівників
персонально попереджають не
пізніше,ніж за два місяці.

Суд встановив, що позивача під розписку
попереджено про наступне звільнення із
займаної посади з додержанням строків,
передбачених ст.49-2КЗпП України, про що
свідчить його підпис на листі з
попередженням із зазначенням дати
попередження - 11.06.2013 року.

Частиною 3 статті 49-2 КЗпП України
передбачено, що одночасно з
попередженням про звільнення у зв'язку
із змінами в організації виробництва і
праці власник або уповноважений ним
орган пропонує працівникові іншу
роботу на тому ж підприємстві, в
установі, організації. При відсутності
роботи за відповідною професією чи
спеціальністю, а також у разі відмови
працівника від переведення на іншу
роботу на тому ж підприємстві, в
установі, організації, продовжується у
наведеній нормі, працівник, за своїм
розсудом, звертається за допомогою до
державної служби зайнятості або
працевлаштовується самостійно.

Зі змісту попередження про наступне
звільнення ОСОБА_1 від 11.06.2013р. випливає,
що при здійсненні попередження про
звільнення у зв'язку із змінами в
організації виробництва відповідач не
запропонував позивачу іншої роботи на
тому ж підприємстві, в установі,
організації. Тобто, роботодавцем не
дотримано вимог ч.3 ст.49-2 КЗпП України в
частині надання пропозиції працівнику
іншої роботи. Вказаний факт
представником відповідача у судовому
засіданні не заперечувався.

Частиною 2 ст.40 КЗпП України
передбачено, що звільнення з підстави,
передбаченої у частині 1 цієї статті,
допускається, якщо неможливо перевести
працівника, за його згодою, на іншу
роботу.

Суд встановив, що станом на 28.10.2013р. -
день звільнення позивача з посади у
Львівській митниці Міндоходів було 37
вакантних посад, зокрема, посада
старшого державного інспектора
митного поста «Броди», що
підтверджується службовою запискою
Львівської митниці Міндоходів «Про
надання інформації» від 10.12.2013р. №4/40-ЕП.

За результатами розгляду листа
Львівської митниці Міндоходів від
09.09.2013р. №4/253905 Міністерство доходів і
зборів України погодило оголошення
конкурсу на заміщення вакантних посад
державних службовців у Львівській
митниці Міндоходів, зокрема, посади
старшого державного інспектора
митного поста «Броди», що
підтверджується листом від 18.10.2013р.
№21610/7/99-99-24-04-17.

Таким чином, суд встановив, що станом на
час звільнення ОСОБА_1 із займаної
посади старшого інспектора митного
поста "Броди" Львівської митниці у
зв'язку з реорганізацією та
скороченням чисельності працівників
Львівської митниці, у відповідача були
наявні вакантні посади, зокрема, посада
старшого державного інспектора
митного поста «Броди» Львівської
митниці Міндоходів.

Щодо доводів представника відповідача
про те, що позивачу не пропонувались
вакантні посади у зв'язку з тим, що він
не пройшов перевірку знань, то такі
судом не беруться до уваги, виходячи з
наступного.

Відповідно до наказу Львівської
митниці від 03.07.2013р. №66 з метою
перевірки професійних знань та
визначення рівня кваліфікації
посадових осіб Львівської митниці
05.07.2013р. проводився контроль знань
особового складу митниці у вигляді
заліку. Серед посадових осіб
Львівської митниці ДМС України, які
складають залік, відповідно до списку,
затвердженого наказом Львівської
митниці від 03.07.2013р. №66, є ОСОБА_1.

Суд встановив, що на час складання
заліку 05.07.2013р. позивач перебував у
відпустці, у зв'язку з тимчасовою
непрацездатністю у період з 05.07.2013р. по
20.07.2013р., що підтверджується табелем
обліку робочого часу за липень 2013р. та
листком тимчасової непрацездатності
серії АВХ №189360 від 05.07.2013р. Як випливає
з листів тимчасової непрацездатності
серії АВХ №189590 від 14.08.2013р., серії АГД
№091006 від 14.08.2013р., серії АГД №091175 від
20.09.2013р. позивач звільнений від роботи у
зв'язку з тимчасовою непрацездатністю
на період з 29.07.2013р. по 23.10.2013р. включно.

Крім того, суд встановив, порушення
відповідачем порядку ведення обліку
робочого часу позивача, яке полягає у
невідповідності даних табеля обліку
робочого часу позивача за липень 2013
року даним листів тимчасової
непрацездатності серії АВХ №189590 від
14.08.2013р., серії АГД №091006 від 14.08.2013р.,
серії АГД №091175 від 20.09.2013р. Так,
відповідно до табелів обліку робочого
часу за липень - жовтень 2013 року позивач
перебував на роботі з 22.07.2013р. по
31.07.2013р., хоча відповідно до листка
тимчасової непрацездатності серія АВХ
№189590 від 14.08.2013р. ОСОБА_1 звільнений від
роботи з 29.07.2013р. Крім того, в табелі
обліку робочого часу позивача за
жовтень 2013року зазначено, що позивач
приступив до роботи 28.10.2013р., хоча
відповідно до листка тимчасової
непрацездатності серія АГД №091175
позивачу слід приступити до роботи з
24.10.2013р. Проте, вказане порушення не
впливає на вирішення цього спору.

Суд бере до уваги, що у час, коли позивач
перебував на роботі (з 22.07.2013р. по
26.07.2013р.), відповідач не пропонував йому
пройти перевірку знань у вигляді
заліку чи в інший спосіб.

З огляду на наведене, суд дійшов
висновку, що відповідач не пропонував
позивачу вакантної посади старшого
інспектора митного поста "Броди"
Львівської митниці Міндоходів, чим
порушив вимоги п.1 ч.1 ст.40, ч.3 ст.49-2 КЗпП
України.

Щодо посилань представника
відповідача на неодноразове
притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної
відповідальності, позбавлення його
премії, тривалий час перебування у
відпустці, у зв'язку з тимчасовою
непрацездатністю, як на підставу
відсутності у позивача переважного
права на залишення на роботі, то такі
судом не беруться до уваги з наступних
підстав.

Суд встановив, що до ОСОБА_1
застосовувались дисциплінарні
стягнення, а саме: наказом 13.10.2003р. №186К
«Про позбавлення премії працівників
митниці», наказом від 13.10.2003р. «Про
позбавлення премії», наказом №94-к від
21.02.2011р. «Про притягнення до
дисциплінарної відповідальності»,
наказом №323-к від 28.11.2005р. «Про
притягнення до відповідальності
ОСОБА_1», наказом №311-к від 23.11.2005р. «Про
застосування дисциплінарного
стягнення».

Згідно з приписами норми ч.1 ст.151 КЗпП
України, якщо протягом року з дня
накладення дисциплінарного стягнення
працівника не буде піддано новому
дисциплінарному стягненню, то він
вважається таким, що не мав
дисциплінарного стягнення.

З урахуванням наведеного,
дисциплінарні стягнення, які
застосовувались до позивача є
погашеними, а останній вважається
таким, що не мав дисциплінарних
стягнень.

Суд не бере до уваги наказ Державної
митної служби від 14.03.2012р. №516К «Про
припинення перебування на державній
службі», оскільки цей наказ скасовано в
судовому порядку, а позивача поновлено
на посаді згідно з наказом №850-к від
01.06.2013р., що підтверджується
відповідним записом у трудовій книжці
Серії НОМЕР_1.

Щодо позбавлення ОСОБА_1 у 2002р. та 2003р.
премії, суд додатково також зазначає,
що таке позбавлення не є видом
дисциплінарного стягнення у розумінні
ст.147 КЗпП України.

Згідно з довідкою до акта огляду МСЕК
серії 10 ААБ №143671 від 25.10.2013р. позивачу
рекомендована праця в кабінетних
умовах, обмеження фізичних та
психоемоційних навантажень.

Суд встановив, що позивач перебував
лікарняному у період з 05.07.2013р. по
20.07.2013р., з 29.07.2013р. по 23.10.2013р. що
підтверджується листками тимчасової
непрацездатності серії АВХ №189360, серії
АВХ №189590 від 14.08.2013р., серії АГД №091006
від 14.08.2013р., серії АГД від 091175 від
20.09.2013р.

Суд зазначає, що тривале перебування
позивача у відпустці у зв'язку з
тимчасовою непрацездатністю могло би
братись до уваги при скороченні
чисельності чи штату працівників у
зв'язку із змінами в організації
виробництва і праці для визначення
працівників з більш високою
кваліфікацією і продуктивністю праці,
тобто при наявності кількох
працівників, які при скороченні
чисельності штату претендують на
заняття однієї посади. Проте, зважаючи
на наявність у відповідача вакантних
посад, для заміщення яких оголошено
конкурс, суд вважає, що тривале
перебування позивача у відпустці у
зв'язку з тимчасовою непрацездатністю
не може бути підставою для припинення
трудового договору з працівником
відповідно до п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України.

Відповідач обґрунтовує необхідність
звільнення ОСОБА_1 з посади старшого
інспектора митного поста "Броди"
Львівської митниці тим, що вказана
робота протипоказана позивачу за
станом здоров'я. Згідно зі службовою
запискою Львівської митниці
Міндоходів від 19.12.2013р. №3.2/34-861-ЕП у
відповідача немає посад, робота на яких
не передбачає фізичних та
психоемоційних навантажень.

Оцінюючи вказану обставину суд
зазначає, що з наказу відповідача №600-0
від 28.10.2013 р. «Про звільнення ОСОБА_1»
випливає, що позивача звільнено з
посади старшого інспектора митного
поста "Броди" Львівської митниці на
підставі п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України (зміни
в організації виробництва і праці,
скорочення чисельності або штату
працівників). Суд звертає увагу, що
виявлення невідповідності працівника
займаній посаді або виконуваній роботі
внаслідок стану здоров'я, який
перешкоджає продовженню даної роботи,
є підставою для звільнення працівника
відповідно до п.2 ч.1 ст.40 КЗпП України.
Проте, позивача звільнено з посади за
іншою підставою, а тому доводи
відповідача про необхідність
звільнення ОСОБА_1 з посади старшого
інспектора митного поста "Броди"
Львівської митниці у зв'язку з тим, що
вказана робота протипоказана позивачу
за станом здоров'я є такими, що не
заслуговують на увагу.

З огляду на наведене, суд дійшов
висновку, що оскаржуваний наказ №600-0
від 28.10.2013 р. «Про звільнення ОСОБА_1»
прийнятий відповідачем не на підставі
та не у спосіб, визначені законами
України, необґрунтовано, тобто без
урахування усіх обставин, що мають
значення для прийняття рішення, а,
відтак, є протиправним та підлягає
скасуванню.

У відповідності до положень ч.1 ст.235
КЗпП України, у разі звільнення без
законної підстави або незаконного
переведення на іншу роботу працівник
повинен бути поновлений на попередній
роботі органом, який розглядає
трудовий спір.

Розглядаючи питання про поновлення
позивача на роботі, суд взяв до уваги
позицію Верховного Суду України,
викладену у абзаці другому п.19
Постанови Пленуму Верховного Суду
України "Про практику розгляду судами
трудових спорів" від 6 листопада 1992 року
№9, згідно з якою працівник, який був
незаконно звільнений до реорганізації,
поновлюється на роботі в тому
підприємстві, де збереглося його
попереднє місце роботи.

З аналізу штатного розпису Львівської
митниці Міндоходів на 2013 рік (станом на
11.09.2013р.), затвердженого наказом
Львівської митниці Міндоходів від
22.10.2013р. №237, витпливає, що у відповідача
збереглося попереднє місце роботи
позивача, а саме передбачено 2 посади
старшого державного інспектора
митного поста «Броди» Львівської
митниці Міндоходів.

При цьому, суд звертає увагу на те, що
оскільки, позивача звільнений з посади
старшого інспектора митного поста
«Броди» Львівської митниці без
наявності для цього законних підстав,
то позивач повинен бути поновлений на
роботі на раніше займаній посаді. Зміна
назви цієї посади у зв'язку з
реорганізацією Львівської митниці ДМС
на Львівську митницю Міндоходів не
впливає на гарантоване право позивача
на працю і не може бути підставою для
висновків про неможливість роботи
позивача на посаді старшого державного
інспектора митного поста «Броди»
Львівської митниці Міндоходів.

За таких обставин, суд дійшов висновку,
що позивач підлягає поновленню на
посаді старшого державного інспектора
митного поста «Броди» Львівської
митниці Міндоходів, оскільки, в цьому
випадку, має місце правонаступництво, а
у правонаступника збереглось
попереднє місце роботи ОСОБА_1 при
цьому ОСОБА_1 підлягає поновленню з
29.10.2013р., так як день звільнення
вважається останнім робочим днем.

Щодо розміру середнього заробітку за
час вимушеного прогулу, який підлягає
виплаті позивачу, суд зазначає таке.

Згідно з ч.2 ст.235 КЗпП України, при
винесенні рішення про поновлення на
роботі орган, який розглядає трудовий
спір, одночасно приймає рішення про
виплату працівникові середнього
заробітку за час вимушеного прогулу
або різниці в заробітку за час
виконання нижчеоплачуваної роботи, але
не більш як за один рік.

Відповідно до частини 1 статті 27 Закону
України «Про оплату праці» порядок
обчислення середньої заробітної плати
працівника у випадках, передбачених
законодавством, встановлюється
Кабінетом Міністрів України.

Таким нормативно-правовим актом є
постанова Кабінету Міністрів України
від 08.02.1995 року N 100 «Про затвердження
порядку обчислення середньої
заробітної плати». Вказаною постановою
визначено, що середньомісячна
заробітна плата за час вимушеного
прогулу працівника обчислюється
виходячи з виплат за останні два
календарні місяці роботи, що передують
події, з якою пов'язана виплата, тобто,
що передують дню звільнення працівника
з роботи.

Відповідно до п. 8 розділу 4 Порядку
обчислення середньої заробітної плати,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 8 лютого 1995 року
№100, нарахування виплат, що
обчислюються із середньої заробітної
плати за останні два місяці роботи,
провадяться шляхом множення
середньоденного (годинного) заробітку
на число робочих днів/годин, а у
випадках, передбачених чинним
законодавством, календарних днів, які
мають бути оплачені за середнім
заробітком. Середньоденна (годинна)
заробітна плата визначається діленням
заробітної плати за фактично
відпрацьовані протягом двох місяців
робочі (календарні) дні на число
відпрацьованих робочих днів (годин), а у
випадках, передбачених чинним
законодавством, - на число календарних
днів за цей період.

Згідно з ч. 2 п. 2 Порядку обчислення
середньої заробітної плати,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 08 лютого 1995 року
№ 100, обчислення середньої заробітної
плати для оплати часу щорічної
відпустки, додаткових відпусток у
зв'язку з навчанням, творчої відпустки,
додаткової відпустки працівникам, які
мають дітей, або для виплати
компенсації за невикористані
відпустки провадиться виходячи з
виплат за останні 12 календарних
місяців роботи, що передують місяцю
надання відпустки або виплати
компенсації за невикористані
відпустки. У всіх інших випадках
збереження середньої заробітної плати
і середньомісячна заробітна плата
обчислюється виходячи зз виплат за
останні 2 календарні місяці роботи, що
передують події, з якою пов'язана
відповідна виплата. Якщо протягом
останніх двох календарних місяців
працівник не працював, середня
заробітна плата обчислюється, виходячи
з виплат за попередні два місяці
роботи.

Суд звертає увагу, що позовні вимоги
позивача про стягнення з відповідача
середньої заробітної плати за час
вимушеного прогулу з 28.10.2013р. до
ухвалення рішення у цій справі
підлягають задоволенню частково,
оскільки день звільнення позивача
28.10.2013р. є останнім робочим днем. Тому,
тривалість вимушеного прогулу
позивача, який утворився внаслідок
винесення протиправного наказу
відповідача №600-0 від 28.10.2013 р. «Про
звільнення ОСОБА_1», слід обраховувати
з 29.10.2013р. по 18.03.2013р., що становить 100
робочих днів.

Як вбачається з довідки Львівської
митниці Міндоходів №5/13-335
середньоденна заробітна плата
позивача становить 150,76грн. з
врахуванням обов'язкових платежів та
податків.

З огляду на наведене, середній
заробіток позивача за час вимушеного
прогулу становить 15076грн. (150,76х100) з
врахуванням обов'язкових податків і
платежів.

Суд вважає, що рішення в частині
виплати заробітної плати за час
вимушеного прогулу у межах суми
стягнення за один місяць слід
допустити до негайного виконання, так
як відповідно до п.п. 2, 3 ч. 1 ст. 256 КАС
України, постанови суду про
присудження виплати заробітної плати,
іншого грошового утримання у
відносинах публічної служби - у межах
суми стягнення за один місяць та про
поновлення на посаді у відносинах
публічної служби підлягають негайному
виконанню. З огляду на наведене, з
відповідача слід стягнути суму
середнього заробітку позивача за один
місяць в розмірі 3165,92грн. з урахуванням
обов'язкових платежів та податків.

Таким чином, із урахуванням
встановлених обставин у справі та
доказів якими вони обґрунтовуються,
суд вважає, що позовні вимоги є
обґрунтованими та підлягають
задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України та ч.3 ст.2 КАС України органи
державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Згідно з вимогами ст. 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідно до ст. 86 КАС України суд
оцінює докази, які є у справі, за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні.

Виходячи з заявлених позовних вимог,
системного аналізу положень чинного
законодавства України та матеріалів
справи, враховуючи вищевикладене суд
дійшов висновку, що позовні вимоги
підлягають задоволенню повністю.

У відповідності до норм ст. 94 КАС
України судові витрати стягненню зі
сторін не підлягають.

Керуючись ст.ст. 7-11, 14, 69-71, 86, 87, 94, 159, 160-163
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити
частково.

2. Визнати протиправним та скасувати
наказ Львівської митниці Міндоходів
№600-0 від 28.10.2013р. про звільнення ОСОБА_1
з посади старшого інспектора митного
поста «Броди» Львівської митниці.

3. Поновити ОСОБА_1 на посаді старшого
державного інспектора митного поста
«Броди» Львівської митниці Міндоходів
з 29.10.2013р. Постанову суду в частині
поновлення ОСОБА_1 допустити до
негайного виконання.

4. Стягнути з Львівської митниці
Міндоходів на користь ОСОБА_1 середній
заробіток за період з 29.10.2013р. по 18.03.2014р.
в розмірі 15076 (п'ятнадцять тисяч
сімдесят шість)грн. 00коп. з проведенням
необхідних відрахувань відповідно до
чинного законодавства. Постанову суду
в частині стягнення середнього
заробітку за один місяць в розмірі 3165
(три тисячі сто шістдесят п'ять) грн.
92коп. з проведенням необхідних
відрахувань відповідно до чинного
законодавства допустити до негайного
виконання.

5. В задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

6. Судові витрати стягненню зі сторін не
підлягають.

Постанова суду першої інстанції
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
встановленого Кодексом
адміністративного судочинства
України, якщо таку скаргу не було
подано.

Апеляційна скарга подається до
Львівського апеляційного
адміністративного суду через
Львівський окружний адміністративний
суд. Апеляційна скарга на постанову
суду першої інстанції подається
протягом десяти днів з дня її
проголошення. У разі застосування
судом ч. 3 ст. 160 Кодексу
адміністративного судочинства
України, а також прийняття постанови у
письмовому провадженні апеляційна
скарга подається протягом 10 днів з дня
отримання копії постанови.

Повний текст постанови суду складений
і підписаний 20.03.2014р.

Суддя
А.Г.Гулик