Справа № 1521/5393/12
Суддя: Маслій В.І.
Дата ухвалення: 2014-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"18" березня 2014 р. м. Київ
К/800/61679/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

Головуючого: Маслія В.І.
(суддя-доповідач)

Суддів: Розваляєвої Т.С.,

Стрелець Т.Г.

при секретарі: Зубенко Д.В.

за участю представника позивача -
ОСОБА_2, представника 3-х осіб - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
касаційною скаргою ОСОБА_4, ОСОБА_6 на
постанову Овідіопольського районного
суду Одеської області від 11 лютого 2013
року та ухвалу Одеського апеляційного
адміністративного суду від 19 листопада
2013 року в справі за позовом ОСОБА_7 до
Таїровської селищної ради
Овідіопольського району Одеської
області, треті особи ОСОБА_4, ОСОБА_6, про
визнання нечинним рішення,

в с т а н о в и л а:

У червні 2012 року ОСОБА_7 звернулась до
Овідіопольського районного суду
Одеської області з позовом до
Таїровської селищної ради
Овідіопольського району Одеської
області про визнання нечинним рішення
13 сесії Таїровської селищної ради
Овідіопольського району Одеської
області від 16 вересня 2004 року № 446-VI
«Про затвердження проекту
землеустрою» щодо відведення у
власність громадян земельних ділянок
загальною площею 17,2423 га для
будівництва і обслуговування жилих
будинків, господарських будівель і
споруд (присадибних ділянок),
розташованих в межах населеного пункту
жилмасиву «Червоний хутір» селища
Мізікевича Овідіопольського району
Одеської області, передачу у власність
громадян земельних ділянок для
вказаних цілей» в частині затвердження
проекту землеустрою щодо відведення у
власність громадян земельних ділянок -
стосовно ділянки АДРЕСА_1 - та передання
у власність зазначеним рішенням
вказаної земельної ділянки.

Постановою Овідіопольського районного
суду Одеської області від 11.02.2013 року,
залишеною без змін ухвалою Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 19.11.2013 року, позовні вимоги
задоволено: визнано нечинним рішення
ХІІІ сесії Таїровської селищної ради
Овідіопольського району Одеської
області № 446-IV від 16.09.2004 року «Про
затвердження проекту землеустрою щодо
відведення у власність громадян
земельних ділянок загальною площею
17,2423 га для будівництва і
обслуговування жилих будинків,
господарських будівель і споруд
(присадибних ділянок), розташованих в
межах населеного пункту жилмасиву
«Червоний хутір» селища Мізікевича
Овідіопольського району Одеської
області та передачу у власність
громадянам земельних ділянок для
вказаних цілей» - в частині
затвердження проекту землеустрою щодо
відведення і передачі у власність
громадянки ОСОБА_4 земельної ділянки
АДРЕСА_1.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_4,
ОСОБА_6 з посиланням на порушення
судами норм матеріального і
процесуального права, просили
скасувати оскаржувані судові рішення
та ухвалити нове рішення, яким у
задоволенні позову відмовити.

Заперечуючи проти касаційної скарги,
ОСОБА_7 просила відмовити в задоволенні
касаційної скарги, постанову
Овідіопольського районного суду
Одеської області від 11.02.2013 року та
ухвалу Одеського апеляційного
адміністративного суду від 19.11.2013 року
залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді Вищого
адміністративного суду України
стосовно обставин, необхідних для
прийняття рішення судом касаційної
інстанції, перевіривши і обговоривши
доводи касаційної скарги, правильність
правової оцінки обставин справи та
застосування судами першої та
апеляційної інстанції норм
матеріального і процесуального права,
колегія суддів вважає, що скарга не
підлягає задоволенню.

Судами встанволено, що на підставі
договору купівлі-продажу від 25 квітня
2003 року ОСОБА_9 продала, а ОСОБА_7
придбала земельну ділянку площею 0,15 га
розміщену на землях Таїровської
селищної ради Овідіопольського району
по АДРЕСА_1. Зазначений договір 15.05.2003
року зареєстрований Таїровською
селищною Радою за № ДК-1473, та на
підставі зазначеного договору 12 червня
2003 року ОСОБА_7 виданий державний акт
серії ІІ-ОД № 068925.

Рішенням № 283 від 31 серпня 2006 року
виконкому Таїровської селищної ради
ОСОБА_7 відмовлено у задоволенні заяви
про надання дозволу на будівництво
житлового будинку на спірній земельній
ділянці до з'ясування обставин.

В той же час, на підставі рішення 13
сесії Таїровської селищної ради № 446-ІУ
від 16 вересня 2004 року затверджений
проект землеустрою щодо відведення у
власність громадян земельних ділянок
загальною площею 17,2423 га для
будівництва і обслуговування жилих
будинків. На підставі вказаного
рішення виконкому ОСОБА_4 передано у
власність земельну ділянку площею 0,0967
га розміщену по АДРЕСА_1. В подальшому,
ОСОБА_4 отримала державний акт на
зазначену земельну ділянку.

17.03.2006 року ОСОБА_4 продала частину
належної їй земельної ділянки, площею
0,0500 га ОСОБА_6 на підставі
нотаріально-посвідченого договору.
Отриманий державний акт на земельну
ділянку, площею 0,050 га, яка розташована
по АДРЕСА_1, ОСОБА_6 зареєструвала у
відділі Держкомзему Овідіопольського
району Одеської області 04.06.2010 року.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позовних вимог, суд першої інстанції, з
яким погодився апеляційний суд,
прийшли до висновку, що оспорюване
рішення відповідача ухвалене з
порушенням норм законодавства,
оскільки ухвалюючи його, Таїровська
селищна рада розпорядилась землею, яка
не знаходилась у комунальній
власності, а належала громадянину.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками судів попередніх інстанцій.

Відповідно до ч. 1 ст. 125 Земельного
кодексу України в редакції, чинній на
час виникнення спірних правовідносин,
право власності та право постійного
користування на земельну ділянку
виникає після одержання її влаником
або користувачем документа, що
посвідчує право власності чи право
постійного користування земельною
ділянко, та його державної реєстрації.
Згідно з ч. 1 ст. 126 Земельного кодексу
України право власності на земельну
ділянку і право постійного
користування земельною ділянкою
посвідчується державними актами.

Як встановлено судами та вбачається з
матеріалів справи, ОСОБА_7 отримала у
власність земельну ділянку площею 0,150
га, яка розміщена на землях Таїровської
селищної Ради Овідіопольського району
Одеської області, надану для
будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель, за адресою АДРЕСА_1 на
підставі нотаріально посвідченого
договору купівлі-продажу від 25.04.2003
року. На підставі зазначеного договору
купівлі-продажу позивачу Таїровською
селищною радою 12.06.2003 року видано
державний акт на право приватної
власності на землю, який в цей же день
зареєстрований у Книзі записів
державних актів на право приватної
власності на землю за відповідним
номером.

Враховуючи викладене, колегія суддів
погоджується з висновками судів, що
позивачкою належним чином
підтверджено право власності на
зазначену земельну ділянку та належну
реєстрацію за собою такого права.
Доводи касаційнох скарги в цій частині
спростовуються вище наведеним.

Згідно ст. 12 Земельного кодексу України
до повноважень сільських, селищних,
міських рад у галузі земельних
відносин на території сіл, селищ, міст
належить право розпорядження землями
територіальних громад; передача
земельних ділянок комунальної
власності у власність громадян та
юридичних осіб відповідно до цього
Кодексу, а також надання земельних
ділянок у користування із земель
комунальної власності відповідно до
цього Кодексу.

Разом з тим, рішенням Таїровської
селищної ради від 23.03.2004р. № 318 надано
дозвіл на розробку проекту землеустрою
щодо передачі у власність громадянам
земельного масиву, до якого увійшла
земельна ділянка ОСОБА_7, частина з
якої, а саме ділянка, площею 0,0967 га,
передана ОСОБА_4 Таким чином,
відповідач, розпорядився земельною
ділянкою, яка на праві власності
належала ОСОБА_7, тим самим, вийшовши за
межі, наданих йому повноважень,
оскільки органам місцевого
самоврядування не надано право
розпорядження землями, що знаходяться
у власності громадян та інших осіб.

Крім того, оскільки на час прийняття
відповідачем спірного рішення, землі
державної та комунальної власності на
території Таїровської селищної ради не
були розмежовані, відповідач при його
ухваленні, діяв всупереч п. 12 Розділу X
Перехідних положень Земельного
кодексу України, відповідно до якого до
розмежування земель державної та
комунальної власності, полвноваження
щодо розпорядження землями (крім
земель, переданих у приватну власність)
в межах населених пунктів, здійснюють
відповідні сільські, селищні, міські
ради, а за межами населених пунктів -
відповідні органи виконавчої влади.

Враховуючи вищенаведене суди першої та
апеляційної інстанцій дійшли до вірних
висновків про наявність підстав для
задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 224 КАС України суд
касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанцій не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій.

Колегія суддів вважає, що доводи
касаційної скарги не дають підстав для
висновку про неправильне застосування
судами норм матеріального чи
процесуального права, яке призвело або
могло призвести до неправильного
вирішення справи.

З урахуванням викладеного, судами
першої і апеляційної інстанцій
винесені законні і обґрунтовані
рішення, постановлені з дотриманням
норм матеріального та процесуального
права і підстав для їх скасування не
вбачається.

Керуючись ст. ст. 210 - 231 Кодексу
адміністративного судочинства України
колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, ОСОБА_6 -
залишити без задоволення.

Постанову Овідіопольського районного
суду Одеської області від 11 лютого 2013
року та ухвалу Одеського апеляційного
адміністративного суду від 19 листопада
2013 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, і може бути переглянута
Верховним Судом України з підстав, у
строки та в порядку, що встановлені
статтями 237, 238, 239-1 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Судді: