Справа № 812/10766/13-а
Суддя: Геращенко І.В.
Дата ухвалення: 2014-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Ковальова Т.І.
Суддя-доповідач - Геращенко І.В.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2014 року справа
№812/10766/13-а

приміщення суду за адресою: 83017, м.
Донецьк, бул. Шевченка, 26

Донецький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого
Геращенка І.В.

суддів Арабей
Т.Г., Губської Л.В.

секретар судового засідання
Борисова А.А.

за участю представників сторін:

від позивача - не з'явився

від відповідача - не з'явився

від третьої особи - ОСОБА_2 - за довір.
від 27.01.2014 року

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на
постанову Луганського окружного
адміністративного суду від 29 січня 2014
року у справі № 812/10766/13-а за позовом
ОСОБА_4 до Приватного нотаріуса
Бердянського міського нотаріального
округу Запорізької області ОСОБА_5,
третя особа ОСОБА_3 про визнання
протиправними дій та бездіяльності,
зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 звернувся до Луганського
окружного адміністративного суду з
позовною заявою до Приватного
нотаріуса Бердянського міського
нотаріального округу Запорізької
області ОСОБА_5, третя особа ОСОБА_3 про
визнання протиправними дій та
бездіяльності, зобов`язання вчинити
певні дії.

Постановою Луганського окружного
адміністративного суду від 29 січня 2014
року у справі № 812/10766/13-а (суддя
Ковальова Т.І.) позовні вимоги
задоволені.

Визнано протиправною бездіяльність
Приватного нотаріуса Бердянського
міського нотаріального округу
Запорізької області ОСОБА_5 стосовно
ухилення від проведення державної
реєстрації права власності ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, на житловий будинок з
належними до нього господарським
будівлями та спорудами, розташований
за адресою: АДРЕСА_1 на підставі
договору купівлі-продажу від 10.07.2013
року укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_4,
реєстр 1311.

Зобов'язано Приватного нотаріуса
Бердянського міського нотаріального
округу Запорізької області ОСОБА_5
провести державну реєстрацію права
власності за ОСОБА_4 (і.н. НОМЕР_1),
ІНФОРМАЦІЯ_1, на житловий будинок з
належними до нього господарськими
будівлями та спорудами, розташований
за адресою: АДРЕСА_1, на підставі
договору купівлі-продажу від 10.07.2013
року укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_4,
посвідченого Приватним нотаріусом
Бердянського міського нотаріального
округу Запорізької області ОСОБА_5, в
реєстрі № 1311.

Третьою особою подана апеляційна
скарга, в якій апелянт просить
скасувати постанову суду та прийняти
нову постанову, якою відмовити у
задоволені позовних вимог у повному
обсязі.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує
невірним застосуванням норм
матеріального та процесуального права.

Вважає, що постанова суду прийнята при
неповному та не всебічному досліджені
усіх матеріалів справи, висновки суду
першої інстанції не відповідають
фактичним обставинам справи.

Зазначає, що позивач прибувши до
нотаріуса 10.12.2013 року дізнався про
відсутність правової реєстрації, проте
заяву про реєстрацію подав тільки
23.12.2013 року через свого представника, у
якого відсутні повноваження на подання
такої заяви, крім того відсутні докази
сплати відповідних коштів за
проведення державної реєстрації на
належний розрахунковий рахунок.

Наголошує на тому, що позивач не
виконав усіх вимог передбачених для
державної реєстрації права власності,
зазначених у Порядку державної
реєстрації прав на нерухоме майно та їх
обтяжень, затвердженого Постановою
Кабінету Міністрів України від 22
червня 2011 року № 703, доказів
протилежного не надав, визначивши
базою доказування припущення.

У судовому засіданні представник
третьої особи наголошував на
задоволені апеляційної скарги.

Представник позивача та представник
відповідача, у судове засідання не
з'явилися, про дату, час та місце
розгляду справи повідомлені належним
чином, клопотань про участь у розгляді
справи в апеляційної інстанції не
заявлено.

Заслухавши представника третьої особи,
дослідивши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
встановила.

10.07.2013 року між ОСОБА_3 (Продавець) та
ОСОБА_4 (Покупець) укладено договір
купівлі-продажу житлового будинку з
належними до нього господарським
будівлями та спорудами, що знаходиться
за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до п. 2.1 зазначеного
Договору продаж цей вчиняється за 790550,00
гривень, з яких 489000,00 гривень Продавець
одержав від Покупця готівкою до
підписання цього договору, а решту
301550,00 гривень Покупець зобов'язуються
сплатити до десятого грудня дві тисячі
тринадцятого року. Продавець
зобов'язується повідомити нотаріуса
про повний розрахунок Покупцем за
житловий будинок.

Згідно п. 4 зазначеного Договору право
власності на житловий будинок виникає
у Покупця в момент реєстрації цього
права а Державному реєстрі прав на
нерухоме майно.

На момент підписання цього договору
Продавець передав Покупцю
вищезазначений житловий будинок
(ключі, документи на житловий будинок),
а Покупець прийняв його.

Покупець свідчить, що претензій за
переданий житловий будинок до Продавця
немає.

Договір купівлі-продажу складено у
письмовій формі та посвідчено
приватним нотаріусом Бердянського
міського нотаріального округу ОСОБА_5
та зареєстровано в реєстрі за № 1311.

10.12.2013 року позивач прибув до
відповідача, однак повного розрахунку
по договору купівлі-продажу не
здійснив.

З листа приватного нотаріуса
Бердянського міського нотаріального
округу Запорізької області ОСОБА_5 від
23.12.2013 року № 335/0116 вбачається, що 10.07.2013
року за реєстром № 1311 ОСОБА_5 був
посвідчений договір купівлі-продажу
житлового будинку АДРЕСА_1 зі
розстрочкою платежу. За п.2.1 договору
продавець зобов'язується повідомити
нотаріуса за повний розрахунок
покупцем за житловий будинок. Згідно
ст. 334 Цивільного кодексу України право
власності не було набуте, оскільки не
настали певні позиції, тобто продавець
повністю не отримав гроші. Також при
посвідчені договору купівлі-продажу
сторонами не була подана заява про
реєстрацію обтяження на житловий
будинок. Згідно ст. 15 п. 9 Закону України
«Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень»
державна реєстрація прав, їх обтяжень у
результаті вчинення нотаріальної дії
проводиться одночасно з вчиненням
такої дії, тобто реєстрацію права
власності та його обтяження не можливо
здійснити пізніше посвідчення
договору.

Між сторонами немає розбіжностей щодо
обставин справи, встановлених судами
першої та апеляційної інстанції,
апелянт вказує на порушення норм
матеріального та процесуального права.

Колегія суддів вважає такий висновок
правомірним, а апеляційну скаргу такою,
що підлягає задоволенню, з наступних
підстав.

Відповідно до ст. 2 КАС України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

Згідно ст. 9 Кодексу адміністративного
судочинства України суд при вирішенні
справи керується принципом законності,
відповідно до якого:

1) суд вирішує справи відповідно до
Конституції та законів України, а також
міжнародних договорів, згода на
обов'язковість яких надана Верховною
Радою України;

2) суд застосовує інші
нормативно-правові акти, прийняті
відповідним органом на підставі, у
межах повноважень та у спосіб,
передбачені Конституцією та законами
України.

Статтею 19 Конституції України
встановлено, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені конституцією та
законами України.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень» (в
редакції, яка була чинна на час
виникнення спірних правовідносин) у
цьому Законі терміни вживаються в
такому значенні:

- державна реєстрація речових прав на
нерухоме майно (далі - державна
реєстрація прав) - офіційне визнання і
підтвердження державою фактів
виникнення, переходу або припинення
прав на нерухоме майно, обтяження таких
прав шляхом внесення відповідного
запису до Державного реєстру речових
прав на нерухоме майно;

- Державний реєстр речових прав на
нерухоме майно (далі - Державний реєстр
прав) - єдина державна інформаційна
система, що містить відомості про права
на нерухоме майно, їх обтяження, а також
про об'єкти та суб'єктів цих прав;

- нерухоме майно - земельні ділянки, а
також об'єкти, розташовані на земельній
ділянці, переміщення яких неможливе
без їх знецінення та зміни призначення;

- обтяження - заборона розпоряджатися
та/або користуватися нерухомим майном,
яка встановлена або законом, або актами
уповноважених на це органів державної
влади, їх посадових осіб або яка
виникає на підставі договорів.

Згідно ст. 4 та ст. 5 Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень»
обов'язковій державній реєстрації
підлягають речові права та обтяження
на нерухоме майно, розміщене на
території України, що належить
фізичним та юридичним особам, державі в
особі органів, уповноважених управляти
державним майном, іноземцям та особам
без громадянства, іноземним юридичним
особам, міжнародним організаціям,
іноземним державам, а також
територіальним громадам в особі
органів місцевого самоврядування, а
саме:

1) право власності на нерухоме майно;

2) право володіння; право користування
(сервітут); право користування
земельною ділянкою для
сільськогосподарських потреб
(емфітевзис); право забудови земельної
ділянки (суперфіцій); право
господарського відання; право
оперативного управління; право
постійного користування та право
оренди земельної ділянки; право
користування (найму, оренди) будівлею
або іншими капітальними спорудами, їх
окремими частинами; іпотека; довірче
управління майном;

3) інші речові права відповідно до
закону;

4) податкова застава, предметом якої є
нерухоме майно, та інші обтяження.

Речові права на нерухоме майно,
зазначені в пунктах 2 і 3 частини першої
цієї статті, є похідними і реєструються
після державної реєстрації права
власності на таке майно.

Право власності на житловий будинок,
будівлю, споруду, квартиру може бути
зареєстровано незалежно від того, чи
зареєстровано право власності на
земельну ділянку, на якій вони
розташовані, крім випадків, якщо
власником земельної ділянки та
житлового будинку, будівлі, споруди,
квартири, розташованих на ній, є та сама
особа.

У Державному реєстрі прав реєструються
права на такі об'єкти нерухомого майна,
розташовані на земельній ділянці,
переміщення яких неможливе без їх
знецінення та зміни призначення:

1) житлові будинки;

2) квартири;

3) будівлі, в яких розташовані
приміщення, призначені для перебування
людини, розміщення рухомого майна,
збереження матеріальних цінностей,
здійснення виробництва тощо;

4) споруди (інженерні, гідротехнічні
тощо) - земельні поліпшення, що не
належать до будівель та приміщень,
призначені для виконання спеціальних
технічних функцій;

5) приміщення - частини внутрішнього
об'єму житлових будинків, будівель,
квартир, обмежені будівельними
елементами.

За приписами ст. 8 Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень» орган
державної реєстрації прав:

1) проводить державну реєстрацію прав
та їх обтяжень або відмовляє у їх
реєстрації;

2) забезпечує ведення Державного
реєстру прав;

3) надає інформацію про зареєстровані
права та їх обтяження в порядку,
встановленому цим Законом;

4) забезпечує облік безхазяйного
нерухомого майна;

5) здійснює інші повноваження,
передбачені цим Законом та іншими
законами України.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень»
державним реєстратором може бути
громадянин України, який має вищу
юридичну освіту, стаж юридичної роботи
не менш як два роки. У випадку,
передбаченому цим Законом, державним
реєстратором є нотаріус як спеціальний
суб'єкт, на якого покладаються функції
державного реєстратора прав на
нерухоме майно.

Державний реєстратор є державним
службовцем, крім випадку, коли
державним реєстратором є нотаріус як
спеціальний суб'єкт.

Державний реєстратор:

1) встановлює відповідність заявлених
прав і поданих документів вимогам
законодавства, а також відсутність
суперечностей між заявленими та вже
зареєстрованими правами на нерухоме
майно та їх обтяженнями, зокрема:
відповідність обов'язкового
дотримання письмової форми правочину
та його нотаріального посвідчення (у
випадках, встановлених законом);
відповідність повноважень особи, яка
подає документи на державну реєстрацію
прав та їх обтяжень; відповідність
відомостей про нерухоме майно, наявних
у Державному реєстрі прав та поданих
документах; наявність обтяжень прав на
нерухоме майно, зареєстрованих
відповідно до вимог цього Закону;
наявність факту виконання умов
правочину, з якими закон та/або договір
(угода) пов'язує можливість проведення
державної реєстрації виникнення,
переходу, припинення прав на нерухоме
майно або обтяження таких прав;

2) приймає рішення про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень, про
відмову в державній реєстрації, про її
зупинення, внесення змін до Державного
реєстру прав;

3) відкриває і закриває розділи
Державного реєстру прав, вносить до них
відповідні записи;

4) веде реєстраційні справи щодо
об'єктів нерухомого майна;

5) присвоює реєстраційний номер об'єкту
нерухомого майна під час проведення
державної реєстрації;

6) видає свідоцтво про право власності
на нерухоме майно у випадках,
встановлених статтею 18 цього Закону;

7) надає інформацію з Державного
реєстру прав або відмовляє у її наданні
у випадках, передбачених цим Законом;

8) у разі потреби вимагає подання
передбачених законодавством
додаткових документів, необхідних для
державної реєстрації прав та їх
обтяжень;

8-1) під час проведення державної
реєстрації прав, які виникли та
зареєстровані в установленому порядку
до 1 січня 2013 року, запитує від органів
виконавчої влади, органів місцевого
самоврядування, підприємств, установ
та організацій, які відповідно до
чинного на момент реєстрації
законодавства проводили таку
реєстрацію, інформацію (довідки, копії
документів тощо), необхідну для
реєстрації прав та їх обтяжень, якщо
такі документи не були подані
заявником або якщо документи, подані
заявником, не містять передбачених цим
Законом відомостей про правонабувача
або про нерухоме майно. Органи
виконавчої влади, органи місцевого
самоврядування, підприємства, установи
та організації, до яких надійшов запит,
зобов'язані безоплатно в установленому
законодавством порядку протягом трьох
робочих днів надати державному
реєстратору відповідну інформацію,
зокрема щодо зареєстрованих речових
прав на нерухоме майно, у тому числі
земельні ділянки;

9) здійснює інші повноваження,
передбачені цим Законом та іншими
законами України.

Нотаріус як спеціальний суб'єкт
здійснює функції державного
реєстратора, крім передбачених
пунктами 4 і 6 частини другої статті 9
цього Закону.

Державний реєстратор не має права
приймати рішення про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень на своє
ім'я і від свого імені, на ім'я і від
імені свого чоловіка чи своєї дружини,
його (її) та своїх родичів (батьків,
дітей, онуків, діда, баби, братів,
сестер). У такому разі державна
реєстрація прав проводиться іншим
державним реєстратором органу
державної реєстрації прав.

Державний реєстратор самостійно
приймає рішення про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень або
відмову в такій реєстрації.

Втручання будь-яких органів, посадових
і службових осіб, громадян та їх
об'єднань у діяльність державного
реєстратора, пов'язану з проведенням
державної реєстрації прав,
забороняється і тягне за собою
відповідальність згідно із законом.

Згідно ч. 9 ст. 15 Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень»
державна реєстрація обтяжень прав на
нерухоме майно, право власності на яке
не зареєстроване у Державному реєстрі
прав, іпотеки майнових прав на
нерухомість, будівництво якої не
завершено, проводиться у спеціальному
розділі Державного реєстру прав. При
державній реєстрації права власності
на таке майно записи про обтяження
переносяться до відповідної частини
відкритого розділу Державного реєстру
прав.

За приписами ч. 1, ч. 3, ч. 4, ч. 7, ч. 10 ст. 16
Закону України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень» заява про
державну реєстрацію прав та їх
обтяжень подається до органу державної
реєстрації прав, на території якого
розміщений об'єкт нерухомого майна або
більша за площею його частина.

Разом із заявою про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень
подаються документи, що підтверджують
виникнення, перехід, припинення
відповідних прав, та документ, що
підтверджує оплату послуг з державної
реєстрації прав та їх обтяжень.

Заява про державну реєстрацію прав та
їх обтяжень не приймається у разі
відсутності документа, що підтверджує
оплату послуг з державної реєстрації
прав та їх обтяжень.

Державна реєстрація прав проводиться
на підставі заяви правонабувача,
сторін (сторони) правочину, за яким
виникло право, або уповноважених ними
(нею) осіб.

Під час подання заяви про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень фізична
особа повинна пред'явити документ, що
посвідчує її особу, а у разі подання
заяви представником фізичної чи
юридичної особи - документ, що
підтверджує його повноваження діяти
від імені таких осіб. У разі потреби
представник іноземної особи пред'являє
документи, легалізовані в
установленому нормативно-правовими
актами порядку.

Відповідно до ст. 24 Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень» у
державній реєстрації прав та їх
обтяжень може бути відмовлено у разі,
якщо:

1) заявлене право, обтяження не підлягає
державній реєстрації відповідно до
цього Закону;

2) об'єкт нерухомого майна або більша
його частина розміщені на території
іншого органу державної реєстрації
прав;

3) із заявою про державну реєстрацію
прав та їх обтяжень звернулася
неналежна особа;

4) подані документи не відповідають
вимогам, встановленим цим Законом, або
не дають змоги встановити
відповідність заявлених прав
документам, що їх посвідчують;

5) заяву про державну реєстрацію прав,
пов'язаних з відчуженням нерухомого
майна, подано після державної
реєстрації обтяжень, встановлених щодо
цього майна, крім випадків,
встановлених частиною дев'ятою статті
15 цього Закону;

6) заявлене право вже зареєстровано.

За наявності підстав для відмови в
державній реєстрації оформлюється
рішення за зразком, встановленим
Міністерством юстиції України.

Відмова в державній реєстрації прав та
їх обтяжень з підстав, зазначених у
пункті 4 частини першої цієї статті, не
позбавляє заявника права повторно
звернутися із заявою за умови усунення
перешкод для державної реєстрації прав
та їх обтяжень.

Відмова в державній реєстрації прав та
їх обтяжень з підстав, не передбачених
цим Законом, заборонена.

Порядком державної реєстрації прав на
нерухоме майно та їх обтяжень,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 22 червня 2011 року
№ 703 передбачено, що державний
реєстратор приймає рішення про відмову
в державній реєстрації виключно за
наявності підстав для відмови в
державній реєстрації прав, що
визначені у Законі України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень» (в
редакції, яка була чинна на час
виникнення спірних правовідносин).

За приписами п. 5 Порядку № 703 Документи,
що подаються для проведення державної
реєстрації прав, взяття на облік
безхазяйного нерухомого майна, повинні
відповідати вимогам, що встановлені
законом, цим Порядком та іншими
нормативно-правовими актами.

Електронні документи оформляються
згідно з вимогами законодавства у
сфері електронних документів та
електронного документообігу, а також
електронного цифрового підпису.

Відповідно до п. 7 Порядку № 703 для
проведення державної реєстрації прав
заявник подає органові державної
реєстрації прав, нотаріусові заяву про
державну реєстрацію, форму та вимоги до
заповнення якої встановлює Мін'юст.

Пунктом 9 Порядку № 703 передбачено, що
заявник під час подання заяви про
державну реєстрацію пред'являє
органові державної реєстрації прав,
нотаріусові документ, що посвідчує
його особу.

Документом, що посвідчує особу, є
паспорт громадянина України, посвідка
на проживання особи, яка мешкає в
Україні, національний, дипломатичний
чи службовий паспорт іноземця або
документ, що його заміняє.

Документом, що посвідчує особу, яка не
досягла 16-річного віку, є свідоцтво про
народження.

Документом, що посвідчує посадову
особу органу державної влади або
органу місцевого самоврядування, є
службове посвідчення.

У разі подання заяви уповноваженою
особою така особа пред'являє органові
державної реєстрації прав,
нотаріусові, крім документа, що
зазначений в абзаці другому або
третьому цього пункту, документ, що
підтверджує її повноваження.

Згідно до п. 12 Порядку № 703 під час
розгляду заяви про державну реєстрацію
і документів, що додаються до неї,
державний реєстратор встановлює
відповідність заявлених прав і поданих
документів вимогам законодавства, а
також відсутність суперечностей між
заявленими та зареєстрованими
речовими правами на нерухоме майно, їх
обтяженнями, зокрема щодо:

1) обов'язкового дотримання письмової
форми правочину та його нотаріального
посвідчення (у встановлених законом
випадках);

2) повноважень заявника;

3) відомостей про нерухоме майно,
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень, наявних у Державному реєстрі
прав та поданих документах;

4) наявності обтяжень прав на нерухоме
майно, зареєстрованих відповідно до
закону;

5) наявності факту виконання умов
правочину, з якими закон та/або договір
(угода) пов'язує можливість проведення
державної реєстрації виникнення,
переходу, припинення прав на нерухоме
майно або обтяження таких прав.

Відповідно до п. 26 Порядку № 703 для
проведення державної реєстрації права
власності та інших речових прав на
нерухоме майно необхідними
документами є документи, що
підтверджують виникнення, перехід або
припинення права власності та інших
речових прав на нерухоме майно та інші
документи, визначені цим Порядком.

Згідно п. 27 Порядку № 703 Документами, що
підтверджують виникнення, перехід та
припинення права власності та інших
речових прав на нерухоме майно, є:

1) укладений в установленому законом
порядку договір, предметом якого є
нерухоме майно, права щодо якого
підлягають державній реєстрації, або
речове право на нерухоме майно, чи його
дублікат;

2) свідоцтво про право власності на
частку в спільному майні подружжя в
разі смерті одного з подружжя, видане
нотаріусом або консульською установою
України, чи його дублікат;

3) свідоцтво про право на спадщину,
видане нотаріусом або консульською
установою України, чи його дублікат;

4) свідоцтво про придбання майна з
прилюдних торгів (аукціонів) та
свідоцтво про придбання майна з
прилюдних торгів (аукціонів), якщо
прилюдні торги (аукціони) не відбулися,
видані нотаріусом, чи їх дублікати;

5) свідоцтво про право власності на
нерухоме майно, видане державним
реєстратором відповідно до цього
Порядку;

6) свідоцтво про право власності, видане
органом приватизації наймачам
житлових приміщень у державному та
комунальному житловому фонді;

7) свідоцтво про право власності на
нерухоме майно, видане органом
місцевого самоврядування або місцевою
держадміністрацією до набрання
чинності цим Порядком;

8) рішення про закріплення нерухомого
майна на праві оперативного управління
чи господарського відання, прийняте
власником нерухомого майна чи особою,
уповноваженою управляти таким майном;

9) державний акт на право власності на
земельну ділянку або на право
постійного користування земельною
ділянкою;

10) рішення суду, що набрало законної
сили, щодо права власності та інших
речових прав на нерухоме майно;

11) ухвала суду про затвердження
(визнання) мирової угоди;

12) заповіт, яким встановлено сервітут
на нерухоме майно;

13) закон, яким встановлено сервітут на
нерухоме майно;

14) рішення уповноваженого законом
органу державної влади про повернення
об'єкта нерухомого майна релігійній
організації;

15) рішення власника майна,
уповноваженого ним органу про передачу
об'єкта нерухомого майна з державної у
комунальну власність чи з комунальної
у державну власність або з приватної у
державну чи комунальну власність;

16) інші документи, що підтверджують
виникнення, перехід та припинення
права власності та інших речових прав
на нерухоме майно відповідно до закону.

Відповідно до п. 30 Порядку № 703 для
проведення державної реєстрації права
власності та інших речових прав на
нерухоме майно на підставі договору,
відповідно до якого право власності
або інше речове право на нерухоме майно
набувається у зв'язку з настанням або
ненастанням певної події, заявник, крім
документів, що зазначені у пунктах 27 - 29
цього Порядку, подає документ, що
підтверджує факт настання або
ненастання такої події.

Згідно ст. 210 Цивільного кодексу
України правочин підлягає державній
реєстрації лише у випадках,
встановлених законом. Такий правочин є
вчиненим з моменту його державної
реєстрації.

Перелік органів, які здійснюють
державну реєстрацію, порядок
реєстрації, а також порядок ведення
відповідних реєстрів встановлюються
законом.

Відповідно до ст. 334 ЦК України право
власності у набувача майна за
договором виникає з моменту передання
майна, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Переданням майна вважається вручення
його набувачеві або перевізникові,
організації зв'язку тощо для
відправлення, пересилання набувачеві
майна, відчуженого без зобов'язання
доставки.

До передання майна прирівнюється
вручення коносамента або іншого
товарно-розпорядчого документа на
майно.

Право власності на майно за договором,
який підлягає нотаріальному
посвідченню, виникає у набувача з
моменту такого посвідчення або з
моменту набрання законної сили
рішенням суду про визнання договору, не
посвідченого нотаріально, дійсним.

Права на нерухоме майно, які підлягають
державній реєстрації, виникають з дня
такої реєстрації відповідно до закону.

За приписами ст. 537 ЦК України боржник
має право виконати свій обов'язок
шляхом внесення належних з нього
кредиторові грошей або цінних паперів
у депозит нотаріуса, нотаріальної
контори в разі:

1) відсутності кредитора або
уповноваженої ним особи у місці
виконання зобов'язання;

2) ухилення кредитора або уповноваженої
ним особи від прийняття виконання або в
разі іншого прострочення з їхнього
боку;

3) відсутності представника
недієздатного кредитора.

Нотаріус повідомляє кредитора у
порядку, встановленому законом, про
внесення боргу у депозит.

Порядок внесення цінних паперів, що
існують у бездокументарній формі, в
депозит нотаріуса (нотаріальної
контори) встановлюється
законодавством про депозитарну
систему України.

Внесення на депозит нотаріуса цінних
паперів, що існують в документарній
формі, здійснюється шляхом вручення
нотаріусу сертифіката таких цінних
паперів.

Як вбачається з матеріалів справи, а
саме з п. 2.1 договору купівлі-продажу
від 10.07.2013 року житлового будинку з
належними до нього господарським
будівлями та спорудами, що знаходиться
за адресою: АДРЕСА_1, продаж цей
вчиняється за 790550,00 гривень, з яких
489000,00 гривень Продавець одержав від
Покупця готівкою до підписання цього
договору, а решту 301550,00 гривень
Покупець зобов'язуються сплатити до
десятого грудня дві тисячі
тринадцятого року. Продавець
зобов'язується повідомити нотаріуса
про повний розрахунок Покупцем за
житловий будинок.

Із завою про державну реєстрацію
ОСОБА_4 до відповідача самостійно не
звертався.

23.12.2013 року до відповідача звернувся із
такою заявою представник позивача
ОСОБА_6, який діяв за довіреністю (а.с.33),
з якої не вбачається право проводити
державну реєстрацію правочину від
імені ОСОБА_4

Сплата державного мита, за надання
витягу з Державного реєстру прав - не
здійснювалося.

Відсутнє повідомлення нотаріуса щодо
повного розрахунку за договором
купівлі-продажу Продавцем.

Аналізуючи приведене законодавство та
нормативні акти, які врегульовують
спірні правовідносини та встановлені
обставини справи, колегія суддів
приходить до висновку щодо відмови
позивачу у задоволені позовних вимог,
оскільки позивач не виконав вимоги п. 2.1
договору купівлі-продажу від 10.07.2013
року до 10.12.2013 року, у передбаченому
порядку не звернувся до відповідача з
приводу державної реєстрації
(відсутність доказів сплати
відповідних коштів за реєстрацію на
належний розрахунковий рахунок, заява
про реєстрацію датована 23.12.2013 року, яка
подана, представником позивача,
повноваження на що не доведено), тобто
відповідач діяв у межах наданих
повноважень та відповідно до
законодавства України.

Враховуючи наведене, колегія суддів
вважає, що постанова суду прийнята при
невірному застосуванні норм
матеріального та процесуального права,
висновки суду не відповідають
фактичним обставинам справи, тому
постанова суду підлягає скасуванню з
ухваленням рішення про відмову у
задоволені позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.
19 Конституції України, Законом України
«Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень»,
Цивільним кодексом України, ст. 2, ст. 160,
ст. 167, ст. 195 , ст. 196, п. 3 ч. 1 ст. 198, ст. 202, ч.
2 ст. 205, ст. 206, ст. 211, ст. 212, ст. 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову
Луганського окружного
адміністративного суду від 29 січня 2014
року у справі № 812/10766/13-а -
задовольнити.

Постанову Луганського окружного
адміністративного суду від 29 січня 2014
року у справі № 812/10766/13-а за позовом
ОСОБА_4 до Приватного нотаріуса
Бердянського міського нотаріального
округу Запорізької області ОСОБА_5,
третя особа ОСОБА_3 про визнання
протиправними дій та бездіяльності,
зобов`язання вчинити певні дії -
скасувати.

У задоволені позовних вимог ОСОБА_4 до
Приватного нотаріуса Бердянського
міського нотаріального округу
Запорізької області ОСОБА_5, третя
особа ОСОБА_3 про визнання
протиправними дій та бездіяльності,
зобов`язання вчинити певні дії -
відмовити.

Постанова Донецького апеляційного
адміністративного суду за наслідками
апеляційного перегляду набирає
законної сили з моменту проголошення
та може бути оскаржена до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили судовим рішенням суду
апеляційної інстанції, крім випадків,
визначених Кодексом адміністративного
судочинства України, а в разі
складення в повному обсязі відповідно
до статті 160 цього Кодексу - з дня
складення в повному обсязі.

У судовому засіданні 19.03.2014 року
проголошена вступна та резолютивна
частина постанови, повний текст
постанови виготовлений 24.03.2014 року.

Головуючий суддя
І.В.Геращенко

Судді
Т.Г.Арабей

Л.В.Губська