Справа № 812/9004/13-а
Суддя: Яковенко М.М.
Дата ухвалення: 2014-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Ірметова О.В.
Суддя-доповідач - Яковенко М.М.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2014 року
справа №812/9004/13-а
приміщення суду за адресою:83017, м.
Донецьк, бул. Шевченка, 26

Донецький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів :

суддя - доповідач:
Яковенко М.М.

судді:
Гайдар А.В., Чебанова О.О.

при секретарі судового засідання:
Єгоровій К.М.

за участю

позивача:
ОСОБА_2

представників відповідача
Русаковська К.О., Харченко О.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу апеляційну скаргу
заступника прокурора прокуратури
Луганської області на постанову
Луганського окружного
адміністративного суду від 12 грудня 2013
року по адміністративній справі №
812/9004/13-а за позовом ОСОБА_2 до Головного
управління Держземагенства у
Луганській області про визнання дій
неправомірними та зобов'язання укласти
договір оренди земельної ділянки, -

В С Т А Н О
В И В :

ОСОБА_2 звертаючись з позовом до суду ( з
урахуванням часткової відмови від
позовних вимог, яка прийнята судом
(а.с.71), в обґрунтування вимог зазначив,
що розпорядженням глави
Антрацитівської районної державної
адміністрації Луганської області від
06.06.2012 №256 йому надано дозвіл на
розробку проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки площею 65
га за рахунок земель
сільськогосподарського призначення,
що перебувають у запасі державної
власності, для створення фермерського
господарства. Згідно вказаного
розпорядження був розроблений
відповідний проект щодо відведення
земельної ділянки, який був погоджений
відповідно до вимог чинного
законодавства. 21.06.2013 усі необхідні
документи, у тому числі і проект
договору оренди земельної ділянки,
були здані в Головне управління
Держземагенства в Луганській області.
Згідно листа від 19.07.2013 вказаний проект
був повернений на доопрацювання і
отримання інформації з державної
інспекції сільського господарства
Луганської області відносно
можливості передачі земельної ділянки
сільськогосподарського призначення.
21.08.2013 проект був доопрацьований та
надана відповідь про відповідність
чинному законодавству. 22.08.2013 повторно
здані документи в ГУ Держземагенства в
Луганській області для укладання
договору оренди. 23.09.2013 надана
відповідь, що 09.09.2013 відправлене лист до
прокуратури Луганської області щодо
проведення перевірки дотримання вимог
земельного законодавства. Позивач не
має можливості реалізувати своє
законне право на оформлення земельної
ділянки в оренду. Просив зобов'язати
відповідач укласти договір оренди
земельної ділянки площею 65 га за
рахунок земель сільськогосподарського
призначення, що перебувають у запасі
державної власності, для створення
(ведення) фермерського господарства,
розташованої за межами населених
пунктів, на території, яка за даними
державного земельного кадастру
враховується в Косарській сільській
раді Антрацитівського району
Луганської області, на підставі
розробленого проекту щодо відведення
вказаної земельної ділянки.

Постановою Луганського окружного
адміністративного суду від 12 грудня 2013
року позов ОСОБА_2 задоволений (а.с.70,
72-73).

Зобов'язано Головне управління
Держземагенства в Луганській області
укласти з ОСОБА_2 договір оренди
земельної ділянки площею 65 га за
рахунок земель сільськогосподарського
призначення, що перебувають у запасі
державної власності, для створення
(ведення) фермерського господарства,
розташованої за межами населених
пунктів, на території, яка за даними
державного земельного кадастру
враховується в Косарській сільській
раді Антрацитівського району
Луганської області, на підставі
розробленого проекту щодо відведення
вказаної земельної ділянки.

Не погодившись з рішенням суду першої
інстанції, заступник прокурора
прокуратури Луганської області
звернувся з апеляційною скаргою,
пославшись на незаконність та
необґрунтованість постанови суду
першої інстанції, прийняту с
порушенням норм матеріального права, а
саме ст.ст.122, 134 Земельного кодексу
України (ЗК України), ст.627 ЦК України,
ст.7 Закону України «Про фермерське
господарство». Просив постанову суду
першої інстанції скасувати і прийняти
нове рішення, яким відмовити у
задоволені позову (а.с.84-87).

Представник органів прокуратури в
судове засідання не з'явився, хоча
належним чином був повідомлений про
час та міс це розгляду справи, що
підтверджується поштовим
повідомленням про вручення поштового
відправлення.

Представники відповідача підтримали
апеляційну скаргу органів прокуратури,
надавши як усні так і письмові
пояснення. Представник відповідача
зазначили, що з 2013 року Головного
управління Держземагенства у
Луганській області є належним органом
уповноваженим укладати договори
оренди земельної ділянки для ведення
фермерського господарства. Вони мають
право як укласти такий договір оренди,
так і відмовити у цьому, при чому така
відмова оформлюється листом. За
наслідками отриманих у серпні 2013 року
документів для укладання договору
оренди землі, в зв'язку з наявними
порушеннями вимог земельного
законодавства, а саме надання дозволу
за розпорядженням
райдержадміністрацією земельної
ділянки з перевищенням розміру
земельної ділянки без прилюдних торгів
(на конкурсній основі), не приймаючи
рішення про відмову в укладанні
договору оренди землі, спрямували до
органів прокуратури інформацію щодо
необхідності провести перевірку щодо
дотримання вимог земельного
законодавства.

Вважають, що висновки Державного
агентства земельних ресурсів України
сформовані у відповіді від 31.10.2013 року
на скаргу ОСОБА_2 про правову
можливість передачі в оренду земельної
ділянки для ведення фермерського
господарства у заявленому розмірі без
проведення земельних торгів, є хибними
і з Держземагенством, не зважаючи на
підпорядкованість, не погоджуються.

В судовому засіданні позивач
заперечував проти задоволення
апеляційної скарги у повному обсязі.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача, вислухавши пояснення
осіб, які приймали участь у розгляді
справи, дослідивши матеріали справи і
обговоривши доводи апеляційної скарги,
дослідивши правильність застосування
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
вважає за необхідне апеляційну скаргу
залишити без задоволення з наступних
підстав.

Як встановлено судами першої та
апеляційної інстанцій, Розпорядженням
голови районної державної
адміністрації №256 від 06 червня 2012 року
ОСОБА_2 надано дозвіл на розроблення
проекту землеустрою щодо відведення
земельної ділянки загальною площею 67,5
га за рахунок земель
сільськогосподарського призначення,
розташованих за межами населених
пунктів на території, яка за даними
державного земельного кадастру
враховується в Кошарській сільській
раді Антрацитівського району
Луганської області, для ведення
фермерського господарства (а.с. 6).

Розпорядженням голови районної
державної адміністрації № 748 від 29.12.2012
затверджено проект землеустрою щодо
відведення земельної ділянки
громадянину ОСОБА_2 (а.с. 7).

21.06.2013 разом з документами, ОСОБА_2 подав
заяву до Головного управління
Держземагенства в Луганській області
про укладення договору оренди
земельної ділянки (а.с. 11).

Листом від 19.07.2013 Головне управління
Держземагенства на клопотання ОСОБА_2
від 21.06.2013 повідомило про
невідповідність документів та
повернули без додатків (а. с. 13).

За наслідками проведеної Державною
інспекцією сільського господарства в
Луганській області на звернення 23.07.2013
року перевірки дотримання вимог
земельного законодавства, листом від
21.08.2013 повідомила, що при перевірці
розпоряджень порушень земельного
законодавства не виявлено, та є таким,
що відповідає вимог ч.3 ст.122, ч.2 ст.134 ЗК
України (а.с. 14).

22.08.2013 року ОСОБА_2 після усунення
недоліків знову подав заяву до
Головного управління Держземагенства
в Луганській області про укладення
договору оренди земельної ділянки (а.с.
12).

На що, 20.09.2013 року Головне управління
Держземагенства у Луганській області
повідомило, що з метою запобігання
порушень норм земельного
законодавства ними 09.09.2013 року
направлено лист до Прокуратури
Луганської області 09.09.2103 року щодо
проведення перевірки дотримання вимог
земельного законодавства під час
прийняття розпоряджень (а. с. 15).

Як вбачається з повідомлення
Прокуратури Луганської області від
18.09.2013 року, порушень в діяльності
Антрацитівської райдержадміністрації
при прийнятті розпоряджень щодо
надання земельної ділянки ОСОБА_2 не
виявлено, оскільки норми чинного
законодавства не встановлюють будь-які
обмеження площі земель, що передається
в оренду для ведення фермерського
господарства (а. с. 50).

Спірним питанням в межах справи є
встановлення правомірності або
протиправності вчинених дій, або
ухилення від виконання своїх
обов'язків шляхом реалізації своїх
владних управлінських функцій з питань
земельних ресурсів щодо укладання (не
укладання) з позивачем договору оренди
землі для ведення фермерського
господарства.

Відповідно до Положення «Про Державне
агентство земельних ресурсів України»,
затвердженого Указом Президента
України, від 08.04.2011, № 445/20111, Державне
агентство земельних ресурсів України
(Держземагентство України) є
центральним органом виконавчої влади з
питань земельних ресурсів та
топографо-геодезичної і
картографічної діяльності, діяльність
якого спрямовується і координується
Кабінетом Міністрів України через
Міністра аграрної політики та
продовольства України (далі - Міністр),
входить до системи органів виконавчої
влади і забезпечує реалізацію
державної політики у сфері земельних
відносин та топографо-геодезичної і
картографічної діяльності.

Колегія суддів зазначає, що після
набуття змін у законодавстві, що
регулює земельні правовідносини, з
огляду на п.6-1 Положення «Про Державне
агентство земельних ресурсів України»,
затвердженого Указом Президента
України, від 08.04.2011 № 445/2011, Положення
про Головне управління
Держземагенства в Луганській області,
затвердженого наказом Міністерства
аграрної політики та продовольства
України 10.05.2012 №258, Головне управління -
відповідач, як центральний орган
виконавчої влади з питань земельних
ресурсів, відповідно до покладених на
нього завдань, у тому числі, передає
відповідно до закону земельні ділянки
сільськогосподарського призначення
державної власності у власність або в
користування для всіх потреб в межах
області. Зазначені повноваження
відповідача, узгоджуються з
положеннями до ч.4 ст.122 ЗК України, якою
також встановлено, що центральний
орган виконавчої влади з питань
земельних ресурсів у галузі земельних
відносин та його територіальні органи,
передають земельні ділянки
сільськогосподарського призначення
державної власності, крім випадків,
визначених частиною восьмою цієї
статті, у власність або у користування
для всіх потреб.

Відповідно до ст.6 Закону України «Про
оренду землі», орендарі набувають
право оренди земельної ділянки на
підставах і в порядку, передбачених
Земельним кодексом України, Цивільним
кодексом України, цим та іншими
законами України і договором оренди
землі.

Відповідно до ч.1 ст. 124 Земельного
кодексу України передача в оренду
земельних ділянок, що перебувають у
державній або комунальній власності,
здійснюється на підставі рішення
відповідного органу виконавчої влади
або органу місцевого самоврядування
шляхом укладення договору оренди
земельної ділянки.

Згідно з ч.2 ст.124 Земельного кодексу
України передача в оренду земельних
ділянок, що перебувають у державній або
комунальній власності, здійснюється за
результатами проведення земельних
торгів, крім випадків, встановлених
частинами другою, третьою статті 134
цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.134 Земельного
кодексу України не підлягають продажу
на конкурентних засадах (земельних
торгах) земельні ділянки державної чи
комунальної власності або права на них
у разі: передачі громадянам земельних
ділянок для ведення фермерського
господарства, ведення особистого
селянського господарства, ведення
садівництва тощо.

Згідно з ч.3 ст.134 Земельного кодексу
України земельні торги не проводяться
при наданні (передачі) земельних
ділянок громадянам у випадках,
передбачених статтями 34, 36 та 121 цього
Кодексу, а також передачі земель
загального користування садівницькому
товариству та дачному кооперативу.

Крім того, відповідно до п. 1. ч. 1 ст. 7
Закону України «Про фермерське
господарство» для отримання
(придбання) у власність або в оренду
земельної ділянки державної власності
з метою ведення фермерського
господарства громадяни звертаються до
відповідної районної державної
адміністрації. Для отримання у
власність або в оренду земельної
ділянки із земель комунальної
власності з метою ведення фермерського
господарства громадяни звертаються до
місцевої ради.

Відповідач зазначає, що з огляду на
положення ст.121 ЗК України, якою
встановлено, що громадяни України
мають право на безоплатну передачу їм
земельних ділянок із земель державної
або комунальної власності для ведення
фермерського господарства - в розмірі
земельної частки (паю), визначеної для
членів сільськогосподарських
підприємств, розташованих на території
сільської, селищної, міської ради, де
знаходиться фермерське господарство.
Якщо на території сільської, селищної,
міської ради розташовано декілька
сільськогосподарських підприємств,
розмір земельної частки (паю)
визначається як середній по цих
підприємствах. У разі відсутності
сільськогосподарських підприємств на
території відповідної ради розмір
земельної частки (паю) визначається як
середній по району, враховуючи, що
заявлена у визначеному розмірі
земельна ділянка перевищує розмір
земельної частки встановлений цією
статтею, тому надання земельної
ділянки позивачу повинно
здійснюватися шляхом проведення
земельних торгів.

Колегія суддів зазначає, що положення
ст.121 ЗК України, яка регулює питання
щодо норми безоплатної передачі
земельної ділянки для ведення
фермерського господарства, та питання
щодо порядку передачі в оренду
земельної ділянки для цієї мети мають
різне правове навантаження не тільки
за своєю суттю, але ж і за предметом
правового регулювання. В даному
випадку мова йде не на правах отримання
безоплатно земельної ділянки для
ведення фермерства, а на правах
орендних відносин. А тому посилання
відповідача, яке на предмет правового
регулювання спірних відносин є
безпідставним.

Виходячи з наведеного, колегія суддів
погоджує висновки суду першої
інстанції, що нормами чинного
законодавства не встановлено обмежень
щодо розміру земельної ділянки, яка
може бути надана в оренду громадянам
для ведення фермерського господарства.
Отримання в оренду земельної ділянки
для ведення фермерського господарства
на конкурентних засадах (земельних
торгах) законодавством не передбачено.
Такої ж позиціє притримується
Держземагенство України в наданій
відповіді 31.10.2013 року за наслідками
розгляду скарги ОСОБА_2

Щодо належної форми реалізації
відповідачем своїх владних
управлінських функцій в межах спірних
правовідносин, колегія суддів зазначає
наступне.

Як зазначалось вище, відповідно до ч.1
ст. 124 Земельного кодексу України
передача в оренду земельних ділянок,
здійснюється на підставі рішення
відповідного органу виконавчої влади
або органу місцевого самоврядування
шляхом укладення договору оренди
земельної ділянки. Тобто, належною
формою реалізації своєї компетенції є
укладання відповідного договору
оренди.

Як встановлено матеріалами справи,
позивач виконав усі обов'язкові вимоги,
пов'язані із стадією виготовлення
проекту землеустрою, отримання
відповідних дозволів та затвердження
їх відповідним суб'єктом владних
повноважень ще у 2012 році. При чому,
вимога звернення до відповідача для
укладання договору оренди земельної
ділянки для ведення фермерського
господарства обумовлена змінами у
законодавстві щодо суб'єкта владних
повноважень наділеного таким правом.

При чому, колегія суддів звертає увагу
на положення ст.123 ЗК України, якою
врегульований порядок надання
земельної ділянки у користування.

Так ч.6 цієї статі встановлено, що
відповідний орган виконавчої влади у
двотижневий строк з дня отримання
проекту землеустрою щодо відведення
земельної ділянки, приймає рішення про
надання земельної ділянки у
користування. Ч.10 Рішенням про надання
земельної ділянки у користування за
проектом землеустрою щодо її
відведення здійснюються: надання
земельної ділянки особі у користування
з визначенням умов її використання і
затвердженням умов надання, у тому
числі (у разі необхідності) вимог щодо
відшкодування втрат
сільськогосподарського та
лісогосподарського виробництва.

Колегія суддів зазначає, що відповідач
в межах встановленого строку після
повторного отримання у серпні 2013 року,
після усунення недоліків клопотання
про укладання договору оренди належним
чином не реалізував (ухилився від
виконання) свого обов'язку щодо
укладання або відмови в укладанні
такого договору, обмежившись наданням
відповіді ОСОБА_2, шляхом інформування
про спрямування листа до органів
прокуратури для проведення перевірки
правомірності дотримання вимог
законодавства під час прийняття
розпорядження головою Антрацитівської
РДА.

Частиною 14 ст.123 ЗК України передбачено,
що відмова органу виконавчої влади чи
органу місцевого самоврядування у
наданні земельної ділянки у
користування або залишення клопотання
без розгляду можуть бути оскаржені до
суду.

Тобто, законом визначена правова
можливість оскаржити не тільки відмову
у наданні земельної ділянки у
користування, а також і у випадку не
вирішення клопотання про таку
передачу. При чому, належною формою
судового захисту не виключена
можливість з урахуванням ч.4, 5 ст.105 КАС
України, вирішення спору шляхом
зобов'язання суб'єкта владних
повноважень укласти необхідний
договір оренди, як остаточний етап
завершення відносин між сторонами, від
укладання якого відповідач ухиляється,
або безпідставно відмовляє.

Оскільки у судовому засіданні було
встановлено, що на день розгляду справи
відповідач не уклав договір оренди
земельної ділянки з ОСОБА_2 та
уповноваженими органами Державною
інспекцією сільського господарства в
Луганській області, прокуратурою
Луганської області під час перевірки
законності надання у оренду позивачу
земельної ділянки не було виявлено
порушень земельного законодавства, суд
першої інстанції прийшов до
правильного висновку про
обґрунтованість позовних вимог
позивача про зобов'язання відповідача
укласти договір оренди земельної
ділянки.

Колегія суддів не приймає до уваги
доводи апелянта щодо порушень
допущених судом ст.ст.122, 134 Земельного
кодексу України (ЗК України), ст.627 ЦК
України, ст.7 Закону України «Про
фермерське господарство». Таких
порушень саме з боку суду допущено не
було, судом надана обґрунтована та
належна правова оцінка.

Колегія суддів зазначає, що порушення
вимог земельного законодавства були
допущені саме з боку відповідача, які
нехтують всіма правилами щодо
належного вирішення у визначений
законом спосіб питання щодо укладання
договору оренди землі. А тому
посилатися на допущені порушення з
боку суду та відшукування в судовому
рішенні тих чи інших недоліків, є
безпідставним та некоректним з боку
апелянта. Наведені доводи апелянта не
спростовують саму суть спірних
правовідносин, що виникли між
сторонами та тих порушень, які допущені
відповідачем під час здійснення ним
своїх владних управлінських функцій в
сфері земельних відносинах. В даному
випадку не було б зайвим здійснити
перевірку дотримання вимог земельного
законодавства саме відповідача.

В даному випадку, розпорядження від
06.06.2012 року №256 про надання дозволу на
розробку проекту землеустрою, від 29
грудня 2012 року №748 про затвердження
цього проекту протиправним не визнане,
не скасовано, тобто його слід
розглядати як законне та таким, що
підлягає реалізації. В даному випадку
прокуратура у спосіб передбачений
законом не позбавлена можливості
оскаржити зазначене розпорядження, на
підставі якої виникли правовідносини
щодо реалізації права позивача на
отримання в оренду земельної ділянки
для ведення фермерського господарства.
Посилання з боку апелянта на
розпорядження, як на таке, що є
незаконним, при можливості здійснити
заходи щодо його скасування, є
недоречним.

Суд першої інстанції задовольняючи
вимоги позивача та зобов'язуючи
відповідача укласти договір оренди
земельної ділянки, який за своєю суттю
є адміністративним договором, жодними
чином не порушив правила вибору
позивачем способу судового захисту. В
даному випадку, якщо суб'єкт владних
повноважень ухиляється від вчинення
тієї чи іншої дії, або прийняття
певного рішення, яке є належною формою
реалізації його владних управлінських
функцій, в даному випадку укласти
договір на підставі наявних
документів, то іншого способу, як
спонукати його це вчинити, що не
суперечить положенням ст.2, 105 КАС
України, не має. При чому зобов'язуючи
відповідача укласти договір, як
кінцевий результат реалізації владних
функцій, від укладання якого він
протиправно ухилився, не виключає
правової можливості, в тому числі
вчинити усі для цього дії або прийняття
відповідних рішень. Суд першої
інстанції жодним чином не перебрав на
себе функцію, повноваження
відповідача, суд лише здійснив захист
порушеного права позивача шляхом
зобов'язання відповідача вчинити певну
дію.

Зобов'язуючи відповідача укласти
договір оренди, тобто вчинити ті чи
інші дії та прийняття рішення пов'язані
з таким укладанням, суд першої
інстанції жодним не втрутився в
господарсько-адміністративну складову
самого договору. Крім того, можливість
вирішення цього спору, у той спосіб,
який обраний позивачем та підтриманий
судом, передбачена положеннями ч.4 ст.7
Закону України «Про фермерське
господарство» від 19.06.2003 року №973-ІУ.

На підставі викладеного, колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції про необхідність
здійснити захист порушеного права
позивача та задоволення позовних
вимог.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову суду - без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасовано правильне по
суті рішення суду з одних лише
формальних міркувань.

Таким чином, судова колегія вважає, що
рішення суду першої інстанції є
обґрунтованим, прийняте на підставі
з'ясованих та встановлених обставинах
справи, які підтверджуються доказами,
та ухвалив постанову з додержанням
норм матеріального і процесуального
права, а тому залишає апеляційну скаргу
без задоволення, а судове рішення без
змін.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують правильність прийнятого
судом першої інстанції постанови.

Керуючись статтями 2, 11, 159, 160, 167, 184, 195, 196,
198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

УХВАЛИВ :

Апеляційну скаргу заступника
прокурора прокуратури Луганської
області - залишити без задоволення.

Постанову Луганського окружного
адміністративного суду від 12 грудня 2013
року по адміністративній справі №
812/9004/13-а - залишити без змін.

Вступна та резолютивна частина ухвали
прийнята у нарадчій кімнаті та
проголошена у судовому засіданні 19
березня 2014 року. У повному обсязі
складена 21 березня 2014 року.

Ухвала суду апеляційної інстанції за
наслідками перегляду набирає законної
сили з моменту проголошення та може
бути оскаржена безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів, - з дня
складення в повному обсязі.

Головуючий суддя
М.М.
Яковенко

Судді
А.В.
Гайдар

О.О.Чебанов