Справа № 817/4241/13-а
Суддя: Гудима Н.С.
Дата ухвалення: 2014-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 817/4241/13-а

26 лютого 2014 року 18год. 30хв. м.
РівнеРівненський окружний
адміністративний суд у складі судді
Гудима Н.С. за участю секретаря
судового засідання Рибачок С.С. та
сторін і інших осіб, які беруть участь у
справі:

позивача: представник Оніщук В.П.,

відповідача: представник Кондратенко
О.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом

Управління капітального
будівництва виконавчого комітету
Рівненської міської ради до
Державної податкової інспекції у
м.Рівному Головного управління
Міндоходів у Рівненській області
про визнання протиправними дій,
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення
ВСТАНОВИВ:

Управління капітального будівництва
виконавчого комітету Рівненської
міської ради (далі - УКБ ВК РМР)
звернулося до суду з позовом до
Державної податкової інспекції у
м.Рівному Головного управління
Міндоходів у Рівненській області (далі
- ДПІ у м.Рівному) про визнання
протиправними дій, визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення
№ від 26.09.2012 року.

Представник позивача у судовому
засіданні позовні вимоги підтримав з
підстав, викладених в позовній заяві. В
обґрунтування позову зазначив, що
11.09.2012 року відповідачем проведено
перевірку своєчасності сплати
позивачем узгодженої суми податкового
зобов'язання по орендній платі за
земельні ділянки, однак визначити вид
проведеної перевірки неможливо, а акт
перевірки складений за її наслідками у
формі, що не передбачена чинним
податковим законодавством. Пояснив, що
у випадку, якщо це була документальна
невиїзна позапланова перевірка, то
податковим органом було порушено
порядок її перевірки: оскільки
позивачем не було отримано ні
рекомендованим листом із
повідомленням про вручення, ні
особисто керівником під розписку копії
наказу на проведення документальної
позапланової перевірки та письмового
повідомлення про дату початку та місце
проведення такої перевірки, а у разі,
якщо це була камеральна перевірка
даних декларацій, то податковим
органом було порушено 30-денний строк
для її проведення. Також вказав, що
відповідач неправильно визначив
погашену суму податкову боргу та
термін затримки сплати узгодженого
податкового зобов'язання по орендній
платі за землю. Наголосив, що зменшення
податкового зобов'язання з орендної
плати у відповідності до поданих
позивачем уточнюючих розрахунків, не
можна прирівнювати до самостійної
сплати податкового боргу. У зв'язку з
чим вважає такі дії податкового органу
щодо проведення перевірки
протиправними, а податкове
повідомлення-рішення № від 26.09.2012
року - таким, що підлягає скасуванню. З
таких підстав, просив суд позов
задовольнити повністю.

Представник відповідача в судовому
засіданні надав суду письмові
заперечення на позовну заяву (том 1
а.с.72-74), позов не визнав. В
обґрунтування заперечень пояснив суду,
що за підсумками проведення перевірки
про своєчасність сплати узгодженої
суми податкового зобов'язання по
орендній платі за земельні ділянки
державної та комунальної власності
позивача посадовими особами
податкового органу було встановлено
порушення п.287.3 ст.287 Податкового
кодексу України, а саме: затримано
сплату узгодженої суми податкового
зобов'язання нарахованого у податкових
деклараціях орендної плати за земельні
ділянки державної і комунальної
власності за 2011 рік. Зазначив, що
внаслідок наявності у позивача
податкового боргу по орендній платі за
земельні ділянки державної і
комунальної власності податковий
орган зараховував кошти, що сплачує
такий платник податків, в рахунок
погашення податкового боргу згідно з
черговістю його виникнення незалежно
від напряму сплати, визначеного
платником податків. Отже, на думку
відповідача, дії податкового органу
щодо спрямування сум сплачених
відповідно до платіжних доручень
позивача за листопад-грудень 2011 року на
погашення податкового боргу є
правомірними та законними. Вважає
податкове повідомлення-рішення №
від 26.09.2012 року правомірним і таким, що
не підлягає скасуванню. У зв'язку з
наведеним, просив суд в задоволенні
позовних вимог відмовити повністю.

Заслухавши пояснення представників
сторін, з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтуються позовні
вимоги, оцінивши в сукупності докази,
які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд дійшов висновку, що позов
підлягає до задоволення повністю з
наступних підстав.

Судом встановлено, що 03.06.1999 року
державним реєстратором виконавчого
комітету Рівненської міської ради УКБ
ВК РМР зареєстроване юридичною особою,
що підтверджується копією свідоцтва
про державну реєстрацію юридичної
особи (том 1 а.с.80). Позивач перебуває на
обліку в ДПІ у м.Рівному з 24.10.1996 року за
№088/0037, про що свідчить копія довідки
про взяття на облік платника податків
№1 від 21.12.2013 року (том 1 а.с.79).

Матеріали справи свідчать, що 11.09.2012
року посадовою особою податкового
органу проведено перевірку
своєчасності сплати узгодженої суми
податкового зобов'язання по орендній
платі за земельні ділянки державної та
комунальної власності, за результатами
якої складено акт №237 (том 1 а.с.8).

На підставі акта перевірки
відповідачем прийнято податкове
повідомлення-рішення № від 26.09.2012
року, яким УКБ ВК РМР зобов'язано
сплатити штраф у розмірі 20% в сумі 26129,78
грн. за платежем орендна плата з
юридичних осіб (том 1 а.с.11).

Надаючи правову оцінку діям
відповідача щодо проведення перевірки
своєчасності сплати позивачем
узгодженої суми податкового
зобов'язання по орендній платі за
земельні ділянки державної та
комунальної власності, за наслідками
якої складено акт №237 від 11.09.2012 року,
суд виходить з наступного.

Як свідчить акт перевірки від 11.09.2012
року, податковим органом проведено
перевірку своєчасності сплати
узгодженої суми податкового
зобов'язання по орендній платі з
земельні ділянки державної та
комунальної власності на підставі
пп.20.1.4 п.20.1 ст.20 Податкового кодексу
України.

Зміст акту перевірки від 11.09.2012 року не
дає суду можливості встановити, який
вид перевірки, визначений Податковим
Кодексом України, було проведено
податковим в даному випадку.

Згідно з ст.62 Податкового кодексу
України, одним із способів здійснення
податкового контролю є перевірки та
звірки відповідно до вимог цього
Кодексу, а також перевірки щодо
дотримання законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на
контролюючі органи у порядку,
встановленому законами України, що
регулюють відповідну сферу
правовідносин.

Відповідно до п.п.20.1.4 п.20.1 ст.20
Податкового кодексу України органи
державної податкової служби мають
право проводити перевірки платників
податків (крім Національного банку
України) в порядку, встановленому цим
Кодексом.

Згідно з п.75.1 ст.75 Податкового кодексу
України контролюючі органи мають право
проводити камеральні, документальні
(планові або позапланові; виїзні або
невиїзні) та фактичні перевірки. Даний
перелік видів перевірки вичерпний і
розширеному тлумаченню не підлягає.

В силу вимог пп.75.1.2 п.75.1 ст.75
Податкового кодексу України
документальною перевіркою вважається
перевірка, предметом якої є
своєчасність, достовірність, повнота
нарахування та сплати усіх
передбачених цим Кодексом податків та
зборів, а також дотримання валютного та
іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на
контролюючі органи, дотримання
роботодавцем законодавства щодо
укладення трудового договору,
оформлення трудових відносин з
працівниками (найманими особами) та яка
проводиться на підставі податкових
декларацій (розрахунків), фінансової,
статистичної та іншої звітності,
регістрів податкового та
бухгалтерського обліку, ведення яких
передбачено законом, первинних
документів, які використовуються в
бухгалтерському та податковому обліку
і пов'язані з нарахуванням і сплатою
податків та зборів, виконанням вимог
іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на
контролюючі органи, а також отриманих в
установленому законодавством порядку
контролюючим органом документів та
податкової інформації, у тому числі за
результатами перевірок інших
платників податків.

Документальною невиїзною перевіркою
вважається перевірка, яка проводиться
в приміщенні контролюючого органу.

Особливості проведення документальної
невиїзної перевірки визначено ст.79
Податкового кодексу України. Так,
документальна невиїзна перевірка
здійснюється у разі прийняття
керівником контролюючого органу
рішення про її проведення та за
наявності обставин для проведення
документальної перевірки, визначених
статтями 77 та 78 цього Кодексу.
Документальна невиїзна перевірка
здійснюється на підставі зазначених у
підпункті 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 цього
Кодексу документів та даних, наданих
платником податків у визначених цим
Кодексом випадках, або отриманих в
інший спосіб, передбачений законом.

Документальна позапланова невиїзна
перевірка проводиться посадовими
особами контролюючого органу виключно
на підставі рішення керівника
контролюючого органу, оформленого
наказом, та за умови надіслання
платнику податків рекомендованим
листом із повідомленням про вручення
або вручення йому чи його
уповноваженому представнику під
розписку копії наказу про проведення
документальної позапланової невиїзної
перевірки та письмового повідомлення
про дату початку та місце проведення
такої перевірки.

Виконання умов цієї статті надає
посадовим особам контролюючого органу
право розпочати проведення
документальної невиїзної перевірки.

Представником відповідача, на
запитання суду, було надано пояснення
про проведення 11.09.2012 року податковим
органом саме документальної невиїзної
позапланової перевірки позивача, однак
рішення керівника органу державної
податкової служби, оформленого наказом
не приймалося та не надсилалося (не
вручалося) посадовим особам позивача.
Копія такого наказу на проведення
перевірки УКБ ВК РМР на вимогу суду до
матеріалів справи відповідачем не
долучено.

Покликання представника відповідача
на акт неявки посадових осіб №54/15-400 від
26.09.2012 року (том 1 а.с.76) та повідомлення
№19223/15-421 від 13.09.2012 року (том 1 а.с.75),
вручене позивачу 17.09.2012 року, як на
доказ повідомлення позивача про дату,
час та місце проведення перевірки, суд
оцінює критично, так як ці документи
стосувалися можливості представників
позивача з'явитися до податкового
органу 21.09.2012 року для підписання акту
перевірки №237 від 11.09.2012 року або
надання заперечень та складання
протоколів про адміністративне
правопорушення, тобто вже після
проведення перевірки 11.09.2012 року.

Судом встановлено, що УКБ ВК РМР не було
обізнане, що стосовно нього за
наявності відповідних обставин у
певний час та у певному місці
здійснюватиметься документальна
невиїзна позапланова перевірка;
податковим органом не приймалося
будь-яке рішення, що оформлене наказом
керівника податкового органу, про
проведення документальної невиїзної
позапланової перевірки Управління
капітального будівництва ВК РМР; копія
наказу про проведення документальної
невиїзної позапланової перевірки не
була вручена (надіслана) посадовим
особам позивача; відповідачем не було
надіслано (вручено) посадовим особам
позивача письмове повідомлення про
дату початку та місце проведення такої
перевірки.

Дані обставини дають суду підстави для
висновку, що податковим органом було
порушено порядок проведення перевірки
позивача внаслідок недотримання вимог
ст.79 Податкового кодексу України.

У випадку, якщо 11.09.2012 року податковим
органом було проведено камеральну
перевірку позивача, то відповідачем
також недотримано порядку її
проведення.

Згідно з пп.75.1.1 п.75.1 ст.75 Податкового
кодексу України камеральною
вважається перевірка, яка проводиться
у приміщенні контролюючого органу
виключно на підставі даних, зазначених
у податкових деклараціях (розрахунках)
платника податків.

Порядок проведення камеральних
перевірок визначений ст.76 Податкового
кодексу України, відповідно до якої
камеральна перевірка проводиться
посадовими особами контролюючого
органу без будь-якого спеціального
рішення керівника такого органу або
направлення на її проведення.
Камеральній перевірці підлягає вся
податкова звітність суцільним
порядком.

Відповідно до вимог абзаців 2,3 п.3
Наказу Державної податкової
адміністрації України «Про
затвердження форми Акта про результати
камеральної перевірки податкової
декларації (розрахунку) щодо окремих
загальнодержавних і місцевих податків
і зборів» від 17.07.2006 №416,
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 26.07.2006 року за №872/127460
(який втратив чинність 28.01.2014 року,
тобто був чинний на час проведення
перевірки), камеральні перевірки
податкових декларацій (розрахунків)
щодо земельного податку, орендної
плати за земельні ділянки державної і
комунальної власності та фіксованого
сільськогосподарського податку
проводяться посадовими особами
органів державної податкової служби
протягом 60 календарних днів, наступних
за останнім днем граничного строку
подання таких декларацій (розрахунків).

У разі отримання органом державної
податкової служби декларацій
(розрахунків), що подані з порушенням
граничного строку подання, уточнюючих
декларацій (розрахунків), нових звітних
декларацій (розрахунків), а також
декларацій (розрахунків) за
нововідведені земельні ділянки (для
земельного податку), за новоукладені
договори (для орендної плати за
земельні ділянки державної і
комунальної власності), за нові
земельні ділянки (для фіксованого
сільськогосподарського податку)
камеральна перевірка проводиться
протягом 30 календарних днів, наступних
за днем отримання такої декларації
(розрахунку).

Матеріали справи свідчать, що
предметом перевірки 11.09.2012 року були
податкові декларації орендної плати за
земельні ділянки державної і
комунальної власності за 2011 рік, а саме:
від 27.01.2011 року, 19.04.2011 року, 17.05.2011 року,
17.06.2011 року та 15.11.2011 року разом з
уточнюючими податковими деклараціями
від 19.04.2011 року, 22.06.2011 року, 04.10.2011 року,
29.11.2011 року та 21.12.2011 року (том 1 а.с.14-46).

Перевірка своєчасності сплати
позивачем узгодженої суми податкового
зобов'язання по орендній платі за
земельні ділянки державної та
комунальної власності була проведена
податковим органом 11.09.2012 року (том 1
а.с.8), що на переконання суду є
порушенням як 60-денного строку з дня
отримання поданої декларації з
орендної плати (остання декларація з
тих, що перевірялися, була подана 15.11.2011
року), так і 30-денного строку з дня
отримання уточнюючої податкової
декларації (остання уточнююча
декларація з тих, що перевірялися, була
подана 21.12.2011 року).

Пунктом 76.2 статті 76 Податкового
кодексу України встановлено, що
порядок оформлення результатів
камеральної перевірки здійснюється
відповідно до вимог статті 86 цього
Кодексу.

Аналіз акта перевірки №237 від 11.09.2012
року дає суду підстави вважати, що він
складений в довільній формі, що також
підтверджувалося поясненнями
представника відповідача в судовому
засіданні.

В силу вимог до п.81.3 ст.81 Податкового
кодексу України від 02.12.2010р. №2755-VI (із
змінами та доповненнями), під час
проведення перевірок посадові
(службові) особи органів державної
служби повинні діяти у межах
повноважень, визначених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Враховуючи викладене, суд дійшов
висновку, що відповідач, здійснивши
11.09.2012 року перевірку своєчасності
сплати позивачем узгодженої суми
податкового зобов'язання по орендній
платі за земельні ділянки державної та
комунальної власності за 2011 рік та,
склавши за її результатами акт №237 в
довільній і не передбаченій чинним
законодавством формі, діяв не на
підставі, не в межах повноважень та не в
спосіб, визначений чинним
законодавством, а тому такі дії
податкового органу є протиправними.

Надаючи правову оцінку податковому
повідомленню-рішенню № від 26.09.2012
року, суд виходить з наступного.

Судом встановлено, що приймаючи
податкове повідомлення-рішення №
від 26.09.2012 року, яким УКБ ВК РМР на
підставі встановленого порушення
граничного строку сплати суми
грошового зобов'язання з орендної
плати з юридичних осіб визначеного
п.287.3 ст.287 Податкового кодексу України
за затримку сплати грошового
зобов'язання у розмірі 130648,89 грн.
зобов'язано сплатити штраф у розмірі 20 %
в сумі 26129,78 грн. за платежем орендна
плата з юридичних осіб, ДПІ у м. Рівному
стверджує про несвоєчасність сплати
УКБ ВК РМР узгодженої суми податкового
зобов'язання по орендній платі за
земельні ділянки державної та
комунальної власності за
листопад-грудень 2011 року.

Як свідчить акт перевірки №237 від 11.09.2012
року, податковим органом зроблено
висновки, що УКБ ВК РМР в порушення п.287.3
ст.287 Податкового кодексу України
затримано сплату узгодженої суми
податкового зобов'язання нарахованого
у звітній податковій декларації
орендної плати за земельні ділянки
державної і комунальної власності за
2011 рік від 27.01.2011 року №2537, звітній
податковій декларації з плати за землю
(орендної плати за земельні ділянки
державної або комунальної власності)
від 17.05.2011 року №, звітній
податковій декларації з плати за землю
(орендної плати за земельні ділянки
державної або комунальної власності)
від 19.04.2011 року №, звітній
податковій декларації з плати за землю
(орендної плати за земельні ділянки
державної або комунальної власності)
від 15.11.2011 року №, звітній
податковій декларацій з плати за землю
(орендної плати за земельні ділянки
державної або комунальної власності)
від 17.06.2011 року №, а саме:

на 202 дні по строку сплати 30.12.2011 року
(фактично погашено 19.07.2012 року) на суму
5000 грн. на підставі платіжного
доручення №379 від 19.07.2012 року,

на 207 днів по строку сплати 30.12.2011 року
(фактично погашено 24.07.2012 року) на суму
25000 грн. на платіжного доручення №386 від
19.07.2012 року,

на 213 днів по строку сплати 30.12.2011 року
(фактично погашено 30.07.2012 року) на суму
12165,64 грн. на підставі платіжних
доручень №411 від 30.07.2012 року, №402 від
20.07.2012 року та уточнюючої декларації
№ від 17.05.2012 року,

на 183 днів по строку сплати 30.01.2012 року
(фактично погашено 31.07.2012 року) на суму
4602,01 грн. на підставі платіжного
доручення №413 від 31.07.2012 року,

на 203 дні по строку сплати 30.01.2012 року
(фактично погашено 20.08.2012 року) на суму
7000 грн. на підставі платіжного
доручення №471 від 20.08.2012,

на 210 днів по строку сплати 30.01.2012 року
(фактично погашено 27.08.2012 року) на суму
13000 грн. на підставі платіжного
доручення №479 від 27.08.2012 року,

на 211 днів по строку сплати 30.01.2012 року
(фактично погашено 28.08.2012 року) на суму
4500 грн. на підставі платіжного
доручення №485 від 28.08.2012 року,

на 212 днів по строку сплати 30.01.2012 року
(фактично погашено 29.08.2012 року) на суму
27081,29 грн., на підставі уточнюючих
декларацій № та № від 29.08.2012
року та платіжного доручення №495 від
29.08.2012 року,

на 213 днів по строку сплати 30.01.2012 року
(фактично погашено 30.08.2012 року) на суму
322 грн., на підставі платіжних доручень
№504, №505, №506 від 30.08.2012 року та
уточнюючих декларацій №, №
від 29.08.2012 року та № від 17.05.2012 року

З вказаними висновками податкового
органу, так само як і з розрахунком
штрафних санкцій суд не погоджується з
огляду на таке.

Порядок нарахування та сплати
платником податків плати за землю, в
т.ч. орендної плати за земельну ділянку,
визначено розділом ХІІІ Податкового
кодексу України.

Відповідно до п.286.2 ст.286 Податкового
кодексу України платники плати за
землю (крім фізичних осіб) самостійно
обчислюють суму податку щороку станом
на 1 січня і не пізніше 20 лютого
поточного року подають відповідному
контролюючому органу за
місцезнаходженням земельної ділянки
податкову декларацію на поточний рік
за формою, встановленою у порядку,
передбаченому статтею 46 цього Кодексу,
з розбивкою річної суми рівними
частками за місяцями.

В силу вимог п.286.4 ст.286 Податкового
кодексу України за нововідведені
земельні ділянки або за новоукладеними
договорами оренди землі платник плати
за землю подає податкову декларацію
протягом 20 календарних днів місяця, що
настає за звітним. У разі зміни
протягом року об'єкта та/або бази
оподаткування платник плати за землю
подає податкову декларацію протягом 20
календарних днів місяця, що настає за
місяцем, у якому відбулися такі зміни.

Згідно з ст.288 Податкового кодексу
України підставою для нарахування
орендної плати за земельну ділянку є
договір оренди такої земельної
ділянки.

Органи виконавчої влади та органи
місцевого самоврядування, які
укладають договори оренди землі,
повинні до 1 лютого подавати
контролюючому органу за
місцезнаходженням земельної ділянки
переліки орендарів, з якими укладено
договори оренди землі на поточний рік,
та інформувати відповідний
контролюючий орган про укладення
нових, внесення змін до існуючих
договорів оренди землі та їх
розірвання до 1 числа місяця, що настає
за місяцем, у якому відбулися зазначені
зміни.

Платником орендної плати є орендар
земельної ділянки. Об'єктом
оподаткування є земельна ділянка,
надана в оренду. Розмір та умови
внесення орендної плати
встановлюються у договорі оренди між
орендодавцем (власником) і орендарем.

Відповідно до п.287.1 ст.287 Податкового
кодексу України власники землі та
землекористувачі сплачують плату за
землю з дня виникнення права власності
або права користування земельною
ділянкою.

В силу вимог п.287.3 ст.287 Податкового
кодексу України податкове зобов'язання
щодо плати за землю, визначене у
податковій декларації на поточний рік,
сплачується рівними частками
власниками та землекористувачами
земельних ділянок за
місцезнаходженням земельної ділянки
за податковий період, який дорівнює
календарному місяцю, щомісяця протягом
30 календарних днів, що настають за
останнім календарним днем податкового
(звітного) місяця.

Зміст розрахунку штрафних санкцій,
здійсненого податковим органом під час
проведення перевірки (том 1 а.с.90-91)
свідчить, що загальна сума самостійно
визначених позивачем податкових
зобов'язань з орендної плати за
листопад-грудень 2011 року за
розрахунками податкового органу
становить 130648,89 грн., що жодним чином не
відповідає дійсності.

Так, судом встановлено, що у
відповідності до поданих податкових
декларацій та уточнюючих розрахунків
УКБ ВК РМР задекларовано до сплати
орендної плати за земельні ділянки
державної і комунальної власності у 2011
році у наступних розмірах.

Відповідно до поданої 27.01.2011 року
основної податкової декларації
орендної плати за земельні ділянки
державної і комунальної власності №2537
(том 1 а.с.12-12), позивачем самостійно
визначено до сплати орендну плату за
листопад 2011 року у розмірі 79115,94 грн. та
за грудень 2011 року у розмірі 79115,94 грн.

Судом також встановлено, що протягом 2011
року УКБ ВК РМР подало до податкового
органу нові звітні податкові
декларації, а саме:

- № від 19.04.2011 року - якою платником
самостійно нараховано орендну плату за
землю за листопад 2011 року в сумі 1598,43
грн. та за грудень 2011 року в сумі 1598,47
грн. (том 1 а.с.18-20);

- № від 17.05.2011 року - якою
нараховано орендну плату за землю за
листопад 2011 року в сумі 213,23 грн. та
грудень 2011 року в сумі 213,23 грн. (том 1
а.с.21-23);

- № від 17.06.2011 року - якою
нараховано орендну плату за землю за
листопад 2011 року в сумі 3383,42 грн. та
грудень 2011 року в сумі 3383,42 грн. (том 1
а.с.24-26);

- № від 15.11.2011 року - якою
нараховано орендну плату за землю за
листопад 2011 року в сумі 8715,69 грн. та
грудень 2011 року в сумі 8715,69 (том 1 а.с.36-38).

До основної податкової декларації №2537
позивачем було подано уточнюючі
декларації з плати за землю, а саме:

19.04.2011 року - якою платником зменшено
податкове зобов'язання по орендній
платі за землю за листопад 2011 року на
1332,03 грн. та за грудень 2011 року - на 1332
грн. (том 1 а.с.16-17),

22.06.2011 року - згідно з якою нараховано до
зменшення податкового зобов'язання по
орендній платі за землі державної або
комунальної власності за листопад 2011
року в сумі 3878,15 грн. та за грудень 2011
року - в сумі 3878,14 грн. (том 1 а.с.28-31),

04.10.2011 року - якою нараховано до
зменшення податкового зобов'язання по
орендній платі за землю за листопад 2011
року на 5263,18 грн. та за грудень 2011 року -
на 5263,18 грн. (том 1 а.с.32-35),

29.11.2011 року - якою зменшено податкове
зобов'язання по орендній платі за землю
за листопад 2011 року на 3921,85 грн. та за
грудень 2011 року - на 3921,85 грн.,

21.12.2011 року - якою зменшено податкове
зобов'язання по орендній платі за землю
за листопад 2011 року в сумі 2804,82 грн. та
за грудень 2011 року - в сумі 2804,86 грн. (том
1 а.с.43-46).

Одночасно судом встановлено, що 24.04.2012
року (в межах строку 1095 днів,
визначеного п.102.1 ст.102 Податкового
кодексу України) позивачем податковому
органу подано уточнюючу податкову
декларацію до основної податкової
декларації №2537, якою платником
зменшено податкове зобов'язання по
орендній платі за землю за листопад 2011
року на 18662,99 грн. та за грудень 2011 року -
на 18663,02 грн. (том 1 а.с.47-50).

Таким чином, загальна сума податкових
зобов'язань з орендної плати за землю
самостійно визначена УКБ ВК РМР у
податковій звітності за
листопад-грудень 2011 року становить
114327,39 грн. (57163,69 грн. за листопад 2011 року
та 57163,70 грн. за грудень 2011 року), а не
130648,89 грн., як вказано в акті перевірки
та розрахунку до нього.

Безпідставне неврахування
відповідачем уточнюючої податкової
декларації позивача від 24.04.2012 року,
якою зменшено податкове зобов'язання
по орендній платі за землю за листопад
2011 року 18662,99 грн. та грудень 2011 року
18663,02 грн., призвело до неправильного
визначення відповідачем загальної
суми штрафних санкцій в розмірі 26129,78
грн., застосованих згідно з
оскаржуваним податковим
повідомленням-рішенням, так як 20% цих
санкцій вираховувалися не від суми
самостійно визначених платником
податків податкових зобов'язань (114327,39
грн.), а від суми в 130648,89 грн.

Суд констатує, що правових підстав для
не врахування уточнюючої декларації
від 24.04.2012 року під час перевірки у
відповідача не було, оскільки дана
декларація була прийнята податковим
органом, визнана податковою звітністю
та на час проведення перевірки
позивача (вересень 2012 року) відображена
в обліковій картці з орендної плати за
землю (том 2 а.с.50-105).

Причини неврахування податковим
органом під час перевірки даної
уточнюючої декларації відповідач суду
пояснити не зміг.

Проте, в ході розгляду справи судом
встановлено, що це не єдине порушення
вчинене податковим органом під час
проведення перевірки та прийняття
оскаржуваного податкового
повідомлення-рішення.

Так, аналіз розрахунку штрафних
санкцій свідчить, що уточнюючі
декларації з плати за землю № від
17.05.2012 року, № та № від 29.08.2012
року (том 1 а.с.139-177) розцінювалися
податковим органом як сплата
податкового боргу з орендної плати за
листопад та грудень 2011 року, а дата
прийняття цих уточнюючих декларацій
розцінювалася відповідачем як дата
фактичної сплати податкових
зобов'язань.

Внаслідок таких зарахувань
відповідача останнім було нараховано
УКБ ВК РМР штрафні санкції у розмірі 20%
на загальну суму 7065,38 грн., а саме:

33,13 грн. на підставі зменшення
уточнюючою декларацією № від
17.05.2012 року боргу в сумі 165,64 грн.,
визначеного податковою декларацією
№ від 15.11.2011 року;

762,25 грн. на підставі зменшення
уточнюючою декларацією № від
29.08.2012 року боргу в сумі 3811,25 грн.,
визначеного податковою декларацією
№2537 від 27.01.2011 року;

3454,01 грн. на підставі зменшення
уточнюючою декларацією № від
29.08.2012 року боргу в сумі 17270,04 грн.,
визначеного податковою декларацією
№2735 від 27.01.2011 року;

16,23 грн. на підставі зменшення
уточнюючою декларацією № від
29.08.2012 року боргу в сумі 81,17 грн.,
визначеного податковою декларацією
№ від 19.04.2011 року;

42,65 грн. на підставі зменшення
уточнюючою декларацією № від
29.08.2012 року боргу в сумі 213,23 грн.,
визначеного податковою декларацією
№ від 17.05.2011 року;

126,74 грн. на підставі зменшення
уточнюючою декларацією № від
17.05.2012 року боргу в сумі 633,68 грн.,
визначеного податковою декларацією
№ від 19.04.2011 року;

176,72 грн. на підставі зменшення
уточнюючою декларацією № від
29.08.2012 року боргу в сумі 883,62 грн.,
визначеного податковою декларацією
№ від 19.04.2011 року;

676,68 грн. на підставі зменшення
уточнюючою декларацією № від
29.08.2012 року боргу в сумі 3383,42 грн.,
визначеного податковою декларацією
№ від 17.06.2011 року;

834,44 грн. на підставі зменшення
уточнюючою декларацією № від
29.08.2012 року боргу в сумі 4172,19 грн.,
визначеного податковою декларацією
№ від 15.11.2011 року;

942,53 грн. на підставі зменшення
уточнюючою декларацією № від
17.05.2012 року боргу в сумі 4712,64 грн.,
визначеного податковою декларацією
№2537 від 27.01.2011 року.

З такими діями податкового органу суд
не погоджується з огляду на наступне.

Відповідно до пунктів 1 та 2 ст.50
Податкового кодексу України у разі
якщо у майбутніх податкових періодах (з
урахуванням строків давності,
визначених статтею 102 цього Кодексу)
платник податків самостійно виявляє
помилки, що містяться у раніше поданій
ним податковій декларації (крім
обмежень, визначених цією статтею), він
зобов'язаний надіслати уточнюючий
розрахунок до такої податкової
декларації за формою чинного на час
подання уточнюючого розрахунку.

Платник податків має право не подавати
такий розрахунок, якщо відповідні
уточнені показники зазначаються ним у
складі податкової декларації за
будь-який наступний податковий період,
протягом якого такі помилки були
самостійно виявлені.

Відповідно до пп. 14.1.175 п.14.1 ст.14
Податкового кодексу України
податковий борг - сума узгодженого
грошового зобов'язання (з урахуванням
штрафних санкцій за їх наявності), але
не сплаченого платником податків у
встановлений цим Кодексом строк, а
також пеня, нарахована на суму такого
грошового зобов'язання.

В силу вимог пп.14.1.152 п.14.1 ст.14
Податкового кодексу України погашення
податкового боргу - зменшення
абсолютного значення суми такого
боргу, підтверджене відповідним
документом.

Згідно з ст. 87 Податкового кодексу
України джерелами самостійної сплати
грошових зобов'язань або погашення
податкового боргу платника податків є
будь-які власні кошти, у тому числі ті,
що отримані від продажу товарів (робіт,
послуг), майна, випуску цінних паперів,
зокрема корпоративних прав, отримані
як позика (кредит), та з інших джерел, з
урахуванням особливостей, визначених
цією статтею, а також суми надміру
сплачених платежів до відповідних
бюджетів.

Джерелами погашення податкового боргу
платника податків є будь-яке майно
такого платника податків з урахуванням
обмежень, визначених цим Кодексом, а
також іншими законодавчими актами.

З системного аналізу наведених норм
випливає, що податковий борг, про який
йде мова в ст.126 Податкового кодексу
України, може бути погашено коштами та
іншим майном (майновими правами)
платника податків.

Отже, податковий борг не може бути
погашений шляхом подання уточнюючих
розрахунків із зазначенням в них
меншої суми податкових зобов'язань
аніж ті суми, які були задекларовані
раніше.

За наведених обставин, суд звертає
увагу, що подання УКБ ВК РМР у
відповідності до вимог ст.50
Податкового кодексу України,
уточнюючих розрахунків від 17.05.2012 року
та 29.08.2012 року, якими зменшено суми
самостійно визначених грошових
зобов'язань, не є тотожним поняттю
"погашення податкового боргу", тобто
сплатою боргу з плати за землю за
рахунок майна платника податків.
Подання уточнюючих розрахунків тягне
за собою зміну раніше задекларованих
податкових зобов'язань, в даному
випадку шляхом їх зменшення у зв'язку
із виявленою помилкою, і ніяким чином
не може бути прирівнено до поняття
"погашення податкового боргу", як це
зазначено в розрахунку штрафних
санкцій від 11.09.2012 року.

Більше того, як свідчать матеріали
справи, подані УКБ ВК РМР в 2012 році
уточнюючі декларації з плати за землю
№ від 17.05.2012 року, № та
№ від 29.08.2012 року (том 1 а.с.139-177),
які розцінені податковим органом як
сплата грошових зобов'язань з орендної
плати за листопад-грудень 2011 року,
стосувалися коригування податкових
зобов'язань з орендної плати,
визначених УКБ ВК РМР в податкових
деклараціях за 2012 рік і жодного
відношення до задекларованих
платником податків грошових
зобов'язань 2011 року - не мали. Попри це,
зі змісту розрахунку штрафних санкцій
(том 1 а.с.90-91) та облікової картки
позивача (том 2 а.с.50-105) випливає, що
податковим органом, вказані уточнюючі
декларації були спрямовані на сплату
податкових зобов'язань на загальну
суму 7065,38 грн., визначених в податкових
деклараціях 2011 року, а саме: за листопад
та грудень 2011 року і відповідно після
такої так званої «сплати» ще й
нараховано пеню.

У зв'язку з такими протиправними діями
податкового органу, що полягали в
математичних помилках в обрахуванні
податкових зобов'язань позивача з
орендної плати за листопад-грудень 2011
року, безпідставному неврахуванні
відповідачем уточнюючої податкової
декларації від 24.04.2012 року в розрахунку
штрафних санкцій, зарахуванні
уточнюючих декларацій з плати за землю
за 2012 рік як сплату податкових
зобов'язань листопада-грудня 2011 року,
відповідачем було неправильно
визначено як суму сплаченого позивачем
боргу, так і кількість днів затримки
такої сплати та відповідно і розмір
штрафних санкцій, застосованих до УКБ
ВК РМР оспорюваним податковим
повідомленням-рішенням, а тому
податкове повідомлення-рішення №
від 26.09.2012 року в цій частині
протиправне та підлягає скасуванню.

Судом також встановлено, що в грудні 2011
року УКБ ВК РМР сплачено орендну плату
за землю за листопад 2011 року на
загальну суму 35500 грн., що
підтверджується долученими платіжними
дорученнями №840 від 21.12.2011 року на суму
15000 грн., №855 від 26.12.2011 року на суму 3000
грн., №862 від 29.12.2011 року на суму 18000 грн.,
№867 від 29.12.2011 року на суму 5000 грн. та №868
від 30.12.2011 року на суму 8000 грн. (том 1
а.с.51-55), та в січні 2012 року сплачено
орендну плату за землю за грудень 2011
року на загальну суму 58000 грн., що
підтверджується платіжними
дорученнями №23 від 24.01.2012 року на суму
30000 грн., №43 від 26.01.2012 року на суму 20000
грн., №47 від 30.01.2012 року на суму 5000 грн.
та №49 від 31.01.2012 року на суму 3000 грн. (том
1 а.с.56-59).

З пояснень представника відповідача в
ході судового розгляду справи слідує,
що сплачені позивачем кошти за орендну
плату за землю податковим органом
також спрямовувалися в погашення
податкового боргу, що виник раніше,
зокрема у 2009-2010 роках.

Так, відповідно до п.87.9 ст.87 Податкового
кодексу України у разі наявності у
платника податків податкового боргу
контролюючі органи зобов'язані
зарахувати кошти, що сплачує такий
платник податків, в рахунок погашення
податкового боргу згідно з черговістю
його виникнення незалежно від напряму
сплати, визначеного платником
податків.

Проте, суд звертає увагу, що до набрання
чинності 01.01.2011 року Податковим
кодексом України був чинний Закон
України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами» від 21.12.2000 року №2181 (далі -
Закон №2181), відповідно до якого право
визначати призначення платежу
належало виключно платнику податків.

Законом №2181, який був спеціальним
законом з питань оподаткування, було
визначено вичерпний перелік заходів,
які вживалися контролюючим органом з
метою погашення платниками податків
податкового боргу, серед яких
повноважень щодо зміни призначення
платежу, самостійно визначеного
платником податків, у податкового
органу не було.

Таким чином, у разі недотримання
платником податків порядку погашення
податкового боргу та виконання
податкових зобов'язань, передбаченого
п.7.7 ст.7 Закону №2181 податковий орган не
був наділений правом чи обов'язком
змінювати призначення платежу,
визначене платником податків.

За таких обставин самостійне
зарахування у 2009-2010 роках податковим
органом сплачених платником податку
сум у рахунок податкового боргу або тих
податкових зобов'язань, які не вказані
в призначенні платежу під час
перерахування платником податків
коштів до бюджету, було неправомірним.

Отже, законодавством України (чинним на
час сплати УКБ ВК РМР узгодженої суми
податкового зобов'язання по орендній
платі за земельні ділянки державної та
комунальної власності за 2009-2010 роки) не
було передбачено застосування
спеціальних заходів відповідальності
за порушення платником податків вимог
щодо першочергового погашення
податкового боргу та виконання
податкових зобов'язань у порядку
календарної черговості їх виникнення.
У вказаних випадках до платника
податків могли вживатися передбачені
Законом №2181 заходи примусового
стягнення податкового боргу, а також
застосовуватися штрафні санкції за
порушення граничних строків сплати
податкових зобов'язань.

Аналогічно вказані норми права було
застосовано Верховним Судом України в
постанові від 20.06.2011р. у справі №21-80а11.
Відповідно до ст.244-2 Кодексу
адміністративного судочинства України
- рішення Верховного Суду України,
прийняте за результатами розгляду
заяви про перегляд судового рішення з
мотивів неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права у подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначені норми права, та для
всіх судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність з рішенням Верховного
Суду України.

Обставини недотримання відповідачем
законодавства щодо зміни призначення
платежів без згоди УКБ ВК РМР у 2009-2010
роках підтверджується: постановою
Рівненського окружного
адміністративного суду від 22.06.2011 року
в адміністративній справі №2а/1770/1910/2011
за позовом УКБ ВК РМР до ДПІ у м. Рівне
про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень, залишеною без змін
ухвалою Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 05.01.2012 року;
постановою Рівненського окружного
адміністративного суду від 13.10.2011 року
в адміністративній справі №2а/1770/3173/2011
за позовом УКБ ВК РМР до ДПІ у м. Рівне
про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення, залишеною без
змін ухвалою Житомирського
апеляційного адміністративного суду
від 21.12.2011 року; постановою
Рівненського окружного
адміністративного суду від 09.11.2011 року
в адміністративній справі №2а/1770/3663/2011
за позовом УКБ ВК РМР до ДПІ у м. Рівне
про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення, залишеною без
змін ухвалою Житомирського
апеляційного адміністративного суду
від 22.02.2012 року; постановою
Рівненського окружного
адміністративного суду від 09.11.2011 року
в адміністративній справі №2а/1770/3665/2011
за позовом УКБ ВК РМР до ДПІ у м. Рівне
про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення, залишеною без
змін ухвалою Житомирського
апеляційного адміністративного суду
від 13.03.2012 року; постановою
Рівненського окружного
адміністративного суду від 16.02.2012 року
в адміністративній справі №2а/1770/4691/2011
за позовом УКБ ВК РМР до ДПІ у м. Рівне
про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень, залишеною без змін
ухвалою Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 03.07.2012 року;
постановою Рівненського окружного
адміністративного суду від 02.04.2012 року
в адміністративній справі №2а/1770/854/2012
за позовом УКБ ВК РМР до ДПІ у м. Рівне
про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень, залишеною без змін
ухвалою Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 12.11.2012 року;
постановою Рівненського окружного
адміністративного суду від 24.12.2012 року
в адміністративній справі №2а/1770/4606/2012
за позовом УКБ ВК РМР до ДПІ у м. Рівне
про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення, залишеною без
змін ухвалою Житомирського
апеляційного адміністративного суду
від 14.02.2013 року; постановою
Рівненського окружного
адміністративного суду від 22.02.2013 року
в адміністративній справі №817/49/13-а за
позовом УКБ ВК РМР до ДПІ у м. Рівне про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення,
залишеною без змін ухвалою
Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 23.04.2013 року;
постановою Рівненського окружного
адміністративного суду від 27.02.2013 року
в адміністративній справі №817/169/13-а за
позовом УКБ ВК РМР до ДПІ у м. Рівне про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення,
залишеною без змін ухвалою
Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 29.04.2013 року;
постановою Рівненського окружного
адміністративного суду від 25.04.2013 року
в адміністративній справі № 817/1049/13-а за
позовом УКБ ВК РМР до ДПІ у м. Рівне про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення,
залишеною без змін ухвалою
Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 03.07.2013 року;
постановою Рівненського окружного
адміністративного суду від 10.10.2013 року
в адміністративній справі за № 817/1088/13-а
за позовом УКБ ВК РМР до ДПІ у м. Рівному
РО ДПС про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення, залишеною без
змін ухвалою Житомирського
апеляційного адміністративного суду
від 10.12.2013 року.

Даними судовими рішеннями встановлено,
що спрямування податковим органом
поточних платежів позивача на
погашення податкового боргу в порядку
черговості його виникнення в
попередніх звітних податкових
періодах, до набрання чинності
Податковим кодексом України, призвело
до викривлення показників
задекларованих та сплачених сум у
обліковій картці платника податку та,
як наслідок, до неправильного
визначення суми недоїмки станом на
01.01.2011 року.

Згідно з ч.1 ст.72 КАС України обставини,
встановлені судовим рішенням в
адміністративній, цивільній або
господарській справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.
Обставини, які були встановлені
постановою, що набрала законної сили, в
одній адміністративній справі не
можуть оспорюватися в іншій судовій
справі за участю тих самих сторін (ч.2
ст.255 Кодексу адміністративного
судочинства України від 06.07.2005р. №2747-IV
(із змінами та доповненнями).

Представником відповідача не
заперечувалося, що всупереч приписам
пп.66.1.5 п.66.1 ст.66 Податкового кодексу
України податковий орган не вніс змін
до облікових даних платника податків
на підставі рішень суду, що набрали
законної сили.

Таким чином, неправомірна зміна
податковим органом призначення
платежів позивача до набрання чинності
Податковим кодексом України призвела
до неправильного визначення суми
недоїмки податкових зобов'язань станом
на 01.01.2011 року та зумовила неправильне
визначення розміру погашеної суми
податкового боргу і строків затримки
сплати узгодженого податкового
зобов'язання по орендній платі за
землю. У зв'язку з цим розрахунок
штрафних санкцій, складений на
підставі акта перевірки №237 від 11.09.2012
року, на переконання суду, ґрунтується
на недостовірних відомостях, а його
дані не відповідають дійсності та не
можуть бути підставою для застосування
штрафних санкцій в сумі 26129,78 грн.,
визначених оскаржуваним податковим
повідомленням-рішенням № від
26.09.2012 року.

Враховуючи встановлені в ході судового
розгляду обставини в їх сукупності, суд
вважає, що внаслідок сукупності
неодноразових порушень відповідача
під час здійснення перевірки та
прийняття оспорюваного податкового
повідомлення-рішення, що полягали в
неналежному обліку податкових
зобов'язань позивача, абсолютно
безпідставному не врахуванні
уточнюючої декларації з орендної плати
від 24.04.2012 року в розрахунку податкових
зобов'язань позивача, висновки
відповідача, викладені в акті
перевірки від 11.09.2012 року щодо
порушення позивачем вимог п.287.3 ст.287
Податкового кодексу України є
безпідставними та спростовуються
матеріалами справи. Жодних належних та
допустимих доказів зворотного
відповідач суду не надав.

За наведених обставин, застосування
відповідачем до УКБ ВК РМР штрафу в
сумі 26129,78 грн. за порушення строків
сплати грошового зобов'язання з плати
за землю, згідно з ст.126 Податкового
кодексу України, - необґрунтоване та
протиправне.

Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони: на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Встановивши невідповідність частини
рішення суб'єкта владних повноважень
вимогам чинного законодавства,
наслідком такого є визнання акта
частково протиправним, при умові, що цю
частину може бути ідентифіковано та що
без неї оспорюваний акт в іншій частині
не втрачає свою цілісність, значення.
Разом з цим, суд, надаючи правову оцінку
підставам відповідальності і розміру
штрафної (фінансової) санкції,
застосованої податковим органом, не
вправі підміняти собою такий орган та
приймати рішення щодо зміни підстав
застосування штрафної (фінансової)
санкції та визначення її розміру.

Таким чином, суд дійшов висновку, що
податкове повідомлення-рішення №
від 26.09.2012 не відповідає вказаним вище
критеріям правомірності, є
протиправним, таким, що прийняте без
урахуванням всіх обставин, що мають
значення для прийняття рішень, а тому
підлягає скасуванню повністю.

Згідно з ч. 1 ст. 71 КАС України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків
встановлених ст. 72 цього Кодексу. У
відповідності до п. 2 ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дій чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідач як суб'єкт владних
повноважень не надав суду достатніх
беззаперечних доказів в обґрунтування
обставин, на яких ґрунтуються його
заперечення, не довів правомірності
проведення перевірки 11.09.2012 року та
обґрунтованості прийнятого ним
податкового повідомлення-рішення
№ від 26.09.2012 року.

При зазначених обставинах, вимоги
позивача правомірні, обґрунтовані і
підлягають до задоволення в повному
обсязі, а заперечення відповідача суд
відхиляє як безпідставні і такі, що
суперечать чинному законодавству та
фактичним обставинам справи.

Згідно з ч. 3 ст. 94 КАС України якщо
судове рішення ухвалене на користь
сторони, яка не є суб'єктом владних
повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України.

Керуючись статтями 160-163 КАС України,
суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Державної
податкової інспекції у м. Рівному
Головного управління Міндоходів у
Рівненській області щодо проведення
перевірки про своєчасність сплати
узгодженої суми податкового
зобов'язання по орендній платі за
земельні ділянки державної та
комунальної власності, за наслідками
якої складено акт за №237 від 11.09.2012 року.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у м.
Рівному Головного управління
Міндоходів у Рівненській області
№ від 26.09.2012 року, згідно з яким
Управління капітального будівництва
виконавчого комітету Рівненської
міської ради зобов'язано сплатити
штраф в сумі 26129,78 (двадцять шість тисяч
сто двадцять дев'ять грн. 78 коп.) грн. за
платежем орендна плата з юридичних
осіб.

Присудити на користь позивача
Управління капітального будівництва
виконавчого комітету Рівненської
міської ради із Державного бюджету
України судовий збір у розмірі 240,87 грн.

Постанова суду першої інстанції
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги
постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до
Житомирського апеляційного
адміністративного суду через
Рівненський окружний адміністративний
суд. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до Житомирського апеляційного
адміністративного суду.

Апеляційна скарга на дану постанову
може бути подана протягом десяти днів з
дня отримання постанови, складеної в
повному обсязі.

Суддя Гудима
Н.С.