Справа № 1570/8758/10
Суддя: Марин П. П.
Дата ухвалення: 2014-03-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 1570/8758/10
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2014 року
м. Одеса

Одеський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді Марина П.П.

за участю секретаря Борцової С.І.

за участю сторін:

від позивача: Новіков В.О. (за
довіреністю);

від відповідача: ОСОБА_2 (за
довіреністю);

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за адміністративним
позовом Кілійського районного центру
зайнятості до ОСОБА_3 про стягнення
незаконно отриманої допомоги, -

ВСТАНОВИВ:

Кілійський районний центр зайнятості
звернувся до Одеського окружного
адміністративного суду з позовними
вимогами до ОСОБА_3 про стягнення
незаконно отриманої допомоги по
безробіттю у сумі 4064,53 грн., одержаної
за період з квітня 2009 року по грудень 2009
року під час перебування відповідача
на обліку в Кілійському районному
центрі зайнятості в якості
безробітної. Свої вимоги позивач
обґрунтовує тим, що в ході
розслідування страхових випадків та
обґрунтованості виплат матеріального
забезпечення позивачем було виявлено,
що в період перебування на обліку у
Кілійському районному центрі
зайнятості та отримання матеріального
забезпечення ОСОБА_3 надавала послугу
ПАТ КБ "Приватбанк" та отримала кошти у 2
кварталі 2009 року, чим порушила п. 2 ст. 36
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
страхування на випадок безробіття", та
на підставі п. 3 цієї статті сума
виплаченого забезпечення та вартості
наданих соціальних послуг
застрахованій особі внаслідок
умисного невиконання нею своїх
обов'язків та зловживання ними
стягується з цієї особи відповідно до
законодавства України з моменту
виникнення обставин, що впливають на
умови виплати їй забезпечення та
надання соціальних послуг, у зв'язку з
чим позивач просить суд стягнути з
ОСОБА_3 отриману допомогу по безробіттю
у сумі 4064,53 грн.

В судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав та
просив суд задовольнити
адміністративний позов у повному
обсязі.

Відповідач в судовому засіданні проти
позову заперечувала з підстав,
викладених у запереченнях (а.с.193-196) та
пояснила, що у трудових відносинах з
ПАТ КБ "Приватбанк" вона не знаходилась,
а сплачені банком кошти не є заробітною
платою і не можуть вважатися оплатою за
виконані нею обов'язкові послуги.
ОСОБА_3 було укладено договір з ПАТ КБ
"Приватбанк" про банківське
обслуговування, в рамках якого усім
своїм клієнтам банк публічно
запропонував виплати за залучення
нових клієнтів банку. Правила видачі
такої виплати є частиною умов надання
банківських послуг, та не можуть
класифікуватися як трудовий договір
або інший договір цивільно-правового
характеру, предметом якого було б
надання банку обов'язкової трудової
функції чи надання послуги за
зобов'язанням та який би міг
визначитись як обставина, що впливає на
умови виплати допомоги по безробіттю. У
ст. 31 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття" надається вичерпний
перелік підстав припинення,
відкладення виплат матеріального
забезпечення на випадок безробіття та
скорочення їх тривалості, до якого не
входить надання виплат за договором
банківського обслуговування.
Відповідач також акцентувала увагу
суду на тому, що не приховує отримані
виплати, що підтверджується сплатою
відповідних податків і зборів, а
відповідно до вимог Закону України "Про
зайнятість населення" вона повністю
відповідає категорії безробітної
особи.

Заслухавши пояснення представника
позивача та пояснення відповідача та
представника відповідача, дослідивши
наявні в справі письмові докази,
оцінивши їх за власним внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді справи, суд встановив
наступні факти та обставини.

10.12.2008 року громадянкою ОСОБА_3 подана
заява до Кілійського районного центру
зайнятості про надання статусу
безробітного з виплатою допомоги по
безробіттю, відповідно до Закону
України «Про зайнятість населення»
(а.с. 6).

Згідно наказу Одеського міського
центру зайнятості від 10.12.2008 року, на
підставі заяви та відповідно до ЗУ «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття», відповідачу надано статус
безробітної та призначено виплату
допомоги по безробіттю у розмірі
передбаченому законодавством.

Кілійським районним центром
зайнятості проведено розслідування
страхового випадку та обґрунтованості
виплат матеріального забезпечення
відповідно до Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття" застрахованої особи
ОСОБА_3, за результатами якого складено
акт від 11.08.2010 року № 479 (а.с. 7).

Згідно акту позивачем визначено, що
відповідно до даних, отриманих з
Державної податкової адміністрації,
ОСОБА_3 було отримано кошти за
залучення нових клієнтів ПАТ КБ
"Приватбанк" у 2-му кварталі 2009 року, про
що не було повідомлено Кілійський
районний центр зайнятості у
відповідності до п. 2 ст. 36 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування на
випадок безробіття". У висновках акту
зазначено, що відповідно до п. 3 ст. 36
вказаного Закону, сума виплаченого
забезпечення та вартості наданих
соціальних послуг застрахованій особі
внаслідок умисного невиконання нею
своїх обов'язків та зловживання ними
стягується з цієї особи з моменту
виникнення цих обставин, тому ОСОБА_3
має повернути незаконно отриману
допомогу по безробіттю за період з
01.04.2009 року по 11.01.2010 року у сумі 4064 грн. 53
коп.

Згідно з ч. 1 ст. 6 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття"право на матеріальне
забезпечення на випадок безробіття
(далі - забезпечення) та соціальні
послуги мають застраховані особи.

Відповідно до абзацу 1 ч. 1 ст. 22 цього
Закону застраховані особи, визнані у
встановленому порядку безробітними,
які протягом 12 місяців, що передували
початку безробіття, працювали на
умовах повного або неповного робочого
дня (тижня) не менше 26 календарних
тижнів та сплачували страхові внески,
мають право на допомогу по безробіттю
залежно від страхового стажу.

Згідно з ч. 3 цієї статті допомога по
безробіттю виплачується з 8 дня після
реєстрації застрахованої особи в
установленому порядку в державній
службі зайнятості.

Відповідно до відомостей, викладених у
довідці Кілійського районного центру
зайнятості від 09.08.2010 року № 151210159,
позивач отримувала матеріальну
допомогу з квітня 2009 року у загальній
сумі 4064 грн. 53 коп. (а.с. 8).

З пояснень сторін було встановлено, що
позивачем укладався договір
банківського обслуговування з ПАТ КБ
"Приватбанк". Зазначене
підтверджується також листом
керівника напрямку
операційно-правової роботи ПАТ КБ
"Приватбанк"від 02.04.2010 року №
30.1.0.0./2-100330/1726 (а.с. 9). У межах зазначеного
договору позивачу як одному з клієнтів
банку запропоновано взяти участь у
залученні нових клієнтів банку за
винагороду.

На виконання ухвали Вищого
адміністративного суду України від
06.11.2013 року, судом витребувано у ПАТ КБ
«ПРИВАТБАНК» відомості, на підставі
чого ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 (і.н. НОМЕР_1) у 2
кварталі 2009 року ПАТ КБ "Приватбанк"
перераховано кошти у розмірі 15 грн.; чи
сплачено податки ПАТ КБ "Приватбанк" з
перерахованих коштів; чи отримано дані
кошти ОСОБА_3.

Згідно відповіді ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», з
ОСОБА_3 було укладено договір про
банківське обслуговування, інших
цивільно-правових договорів з
відповідачем не укладалося, щодо
разових виплат, які отримала ОСОБА_3,
повідомлено, що вони не мають ознак
підходящої роботи та не можуть
визначатись як обставина, що впливає на
умови виплати допомого по безробіттю
(а.с.199).

Так, судом встановлено, що у даному
випадку у договорі про банківське
обслуговування відсутні істотні умови
договору за яким Клієнту
перераховується виплата, а погодження
з умовами банківського обслуговування
не є акцептом Клієнта умов, за якими
банком переховується виплата. Тобто в
момент підписання договору на
банківське обслуговування у сторін не
виникає прав та обов'язків за офертою
щодо можливого перерахування банком
Клієнту грошових коштів за залучення
нових клієнтів. У даному випадку,
акцептування Клієнтом, умов за якими
банком переховується виплати та
надання досягнення згоди з усіх
істотних умов цього договору є момент
фактичного виконання Клієнтом банку
зазначених умов. Тобто у даному випадку
укладення договору є момент його
фактичного виконання Клієнтом.
Необхідно звернути увагу, що згідно
статті 599 Цивільного кодексу України
зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином. Тобто
момент укладення і розірвання
зазначеної угоди співпадає та
відносини за цим договором не є
триваючими.

Крім того, категорія осіб, які
отримують виплату, в даному випадку за
договорами про надання банківських
послуг, повинні вважатися безробітними
відповідно до визначення у Законі
України "Про зайнятість населення"
(який діяв на момент виникнення спірних
правовідносин), безробітними
вважаються працездатні громадяни,
працездатного віку, які через
відсутність роботи мають заробітку або
інших передбачених законодавством
доходів і зареєстровані державній
службі зайнятості, як такі, що шукають
роботу, готові та здатні приступити д
підходящої роботи. Тобто особи, які
отримують разові виплати не можуть
вважати, такими, що знайшли підходящу
роботу тому, що для громадян, які
втратили роботу і заробітну плату,
підходящою вважається робота, що
відповідає їхній освіті, професії,
кваліфікації, доступності послуг
транспортного обслуговування,
встановленій рішенням місцевих
державних адміністрацій, виконавчих
органів місцевих рад. Заробітна плата
повинна відповідати рівню, який
громадянин мав за попереднім місцем
роботи, урахуванням середнього рівня
заробітної плати, що склався у
відповідній сфері економічної
діяльності.

Статтею 4 даного Закону передбачено, що
до зайнятого населення належать особи,
які працюють за наймом на умовах
трудового договору (контракту) або на
інших умовах, передбачених
законодавством, особи, які
забезпечують себе роботою самостійно
(у тому числі члени особистих
селянських господарств), проходять
військову чи альтернативну
(невійськову) службу, на законних
підставах працюють за кордоном та які
мають доходи від такої зайнятості, а
також особи, що навчаються за денною
формою у загальноосвітніх,
професійно-технічних та вищих
навчальних закладах та поєднують
навчання з роботою.

Окрім того, статтею 31 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття» передбачено вичерпний
перелік підстав по яким виплати по
безробіттю мають бути зупинені. Цей
перелік підстав не містить в собі такої
підстави, як надання виплат (знижок) за
договором банківського
обслуговування. Одночасно норми п. 5.5
Порядку надання допомоги по
безробіттю, затвердженого Наказом
Міністерства праці та соціальної
політики України № 307 та п. 20 Порядку
реєстрації, перереєстрації та ведення
обліку громадян, які шукають роботу,
безробітних, затвердженого Постановою
КМУ від 14.02.2007 року № 219, де зазначена
підстава зупинення виплат по
безробіттю виконання робіт (послуг) за
цивільно-правовими угодами, не мають
відношення до взаємовідносин клієнтів
з Банком, що виключає можливість
застосування цих норм для зазначених
спірних правовідносин.

Абзацом 1 ч. 2 ст. 36 цього Закону
передбачено, що застраховані особи,
зареєстровані в установленому порядку
як безробітні, зобов'язані своєчасно
подавати відомості про обставини, що
впливають на умови виплати їм
забезпечення та надання соціальних
послуг.

Відповідно до абзацу 1 ч. 3 ст. 36 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування на
випадок безробіття" сума виплаченого
забезпечення та вартості наданих
соціальних послуг застрахованій особі
внаслідок умисного невиконання нею
своїх обов'язків та зловживання ними
стягується з цієї особи відповідно до
законодавства України з моменту
виникнення обставин, що впливають на
умови виплати їй забезпечення та
надання соціальних послуг.

Такі умови, окрім ст. 22 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття", визначені також у ст. 31
зазначеного Закону, якою встановлені
підстави припинення, відкладення
виплат матеріального забезпечення на
випадок безробіття та скорочення їх
тривалості.

Так, частиною 1 зазначеної статті
передбачено що виплата допомоги по
безробіттю припиняється у разі: 1)
працевлаштування безробітного; 2)
поновлення безробітного на роботі за
рішенням суду; 3) вступу до навчального
закладу на навчання з відривом від
виробництва; 4) проходження професійної
підготовки, перепідготовки або
підвищення кваліфікації за
направленням державної служби
зайнятості; 5) призову на строкову
військову або альтернативну
(невійськову) службу; 6) набрання
законної сили вироком суду про
позбавлення волі безробітного або
направлення його за рішенням суду на
примусове лікування; 7) призначення чи
отримання права на призначення пенсії
за віком, у тому числі на пільгових
умовах, пенсії за вислугу років або
досягнення особою встановленого
законом пенсійного віку; 8) призначення
виплати на підставі документів, що
містять неправдиві відомості; 9)
подання письмової заяви про бажання
здійснювати догляд за дитиною до
досягнення нею трирічного віку; 10)
подання письмової заяви про відмову
від послуг державної служби
зайнятості; 11) зміни місця проживання;
12) закінчення строку їх виплати; 13)
зняття з обліку за невідвідування без
поважних причин державної служби
зайнятості 30 і більше календарних днів;
14) відмови безробітного від двох
пропозицій підходящої роботи або від
двох пропозицій проходження
професійної підготовки,
перепідготовки, підвищення
кваліфікації за направленням
державної служби зайнятості, у тому
числі осіб, які вперше шукають роботу
та не мають професії (спеціальності); 15)
відмови від роботи за спеціальністю,
професією, набутою після професійної
підготовки, перепідготовки або
підвищення кваліфікації за
направленням державної служби
зайнятості; 16) смерті безробітного.

Відповідно до ч 5 ст. 31 Закону
тривалість виплати допомоги по
безробіттю, матеріальної допомоги у
період професійної підготовки,
перепідготовки або підвищення
кваліфікації скорочується на строк до
90 календарних днів у разі: 1) звільнення
з останнього місця роботи за власним
бажанням без поважних причин або за
угодою сторін (на 90 календарних днів); 2)
звільнення з останнього місця роботи з
підстав, передбачених статтею 37,
пунктами 3, 4, 7, 8 статті 40, статтями 41 і 45
Кодексу законів про працю України (на 90
календарних днів); 3) приховування
відомостей про працевлаштування на
тимчасову роботу (у тому числі за
межами України) або здійснення іншої
діяльності за винагороду в період
одержання допомоги по безробіттю; 4)
порушення умов і строку реєстрації та
перереєстрації як безробітного, а
також недотримання рекомендацій щодо
сприяння працевлаштуванню; 5)
перереєстрації безробітного, який був
знятий з обліку за невідвідування
державної служби зайнятості більше 30
календарних днів без поважних причин
та не сприяв своєму працевлаштуванню; 6)
припинення без поважних причин
професійної підготовки,
перепідготовки або підвищення
кваліфікації за направленням
державної служби зайнятості.

Однак, настання жодного з перелічених
випадків відносно ОСОБА_3, а також
невиконання нею обов'язків,
передбачених Законом України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття", всупереч вимогам ст. 71 КАС
України не доведено позивачем належним
чином, у зв'язку з чим безпідставними є
посилання позивача на те, що з боку
відповідача було припущено порушення,
за яке відповідно до абзацу 1 ч. 3 ст. 36
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття" з неї повинно бути стягнуто
суму виплаченого їй матеріального
забезпечення.

Умовою, за якої згідно з зазначеною
нормою права можливе стягнення виплат
на матеріальне забезпечення у випадку
безробіття, є наявність умислу у діях
особи, якій такі виплати проводились,
однак, позивачем цей факт не доведений.

Частиною 1 ст.71 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно ст. 86 Кодексу адміністративного
судочинства України суд оцінює докази,
які є у справі, за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні.

Приймаючи до уваги вищевикладене, з
урахуванням встановлених у судовому
засіданні фактів, оцінюючи надані
докази в сукупності, суд вважає, що
позовні вимоги Кілійського районного
центру зайнятості не обґрунтовані,
документально не підтверджені, не
відповідають чинному законодавству,
отже, задоволенню не підлягають.

Відповідно до частин 1-3 ст. 265 КАС
України, питання про поворот виконання
судового рішення вирішує суд
апеляційної чи касаційної інстанції,
якщо, скасувавши судове рішення
(визнавши його нечинним або таким, що
втратило законну силу), він закриває
провадження у справі, залишає позовну
заяву без розгляду або відмовляє у
задоволенні адміністративного позову
чи задовольняє позовні вимоги у
меншому розмірі.

У випадках, встановлених частиною
першою цієї статті, суд, ухвалюючи нове
судове рішення, повинен зобов'язати
позивача повернути відповідачеві
безпідставно стягнене з нього за
скасованим судовим рішенням або
визначити інший спосіб і порядок
здійснення повороту виконання.

Якщо питання про поворот виконання
судового рішення не було вирішене
судом апеляційної чи касаційної
інстанції, заява відповідача про
поворот виконання розглядається
адміністративним судом, у якому
знаходиться справа. Заяву про поворот
виконання може бути подано протягом
одного року з дня виникнення підстав
для повороту виконання.

Оскільки при виконанні скасованої
постанови Одеського окружного
адміністративного суду від 15.11.2010 року
з відповідача було безпідставно
стягнуто грошові кошти, а тому дані
кошти підлягають поверненню.

Керуючись ст. ст. 2,4, 9, 11, 69-72, 86, 158-163, 167,
254, 265 КАС України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного
позову Кілійського районного центру
зайнятості до ОСОБА_3 про стягнення
незаконно отриманої допомоги -
відмовити повністю.

Зобов'язати Кілійський районний центр
зайнятості () повернути
ОСОБА_3 (ІК НОМЕР_1) безпідставно
стягнені грошові кошти за скасованою
постановою Одеського окружного
адміністративного суду від 15.11.2010 року
ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 06.11.2013 року.

Постанову може бути оскаржено до
Одеського апеляційного
адміністративного суду шляхом подання
апеляційної скарги до
адміністративного суду апеляційної
інстанції через суд першої інстанції,
який ухвалив оскаржуване судове
рішення. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції.
Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 КАС України, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Повний текст постанови складено та
підписано суддею 24 березня 2014 року.

Суддя
П.П.Марин