Справа № 872/7444/13
Суддя: Чепурнов Д.В.
Дата ухвалення: 2014-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

"28" січня 2014 р.справа № 804/2551/13-а

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Чепурнова Д.В.

суддів:
Поплавського В.Ю. Сафронової С.В.

за участю секретаря судового
засідання: Манцов Д.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Дніпропетровську
апеляційну скаргу державної
податкової інспекції у Бабушкінському
районі м. Дніпропетровська

на постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 19
березня 2013 року у справі за
адміністративним позовом
Дніпропетровського Учбово-виробничого
об'єднання «Луч» УТОС до Державної
податкової інспекції у Бабушкінському
районі м. Дніпропетровська
Дніпропетровської області Державної
податкової служби про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Учбово-виробниче об'єднання «Луч» УТОС
звернулося до суду з вищевказаним
позовом в якому просило визнати
протиправними та скасувати податкові
повідомлення-рішення № форми В1
від 05.02.2013 року, яким позивачу зменшено
суму бюджетного відшкодування (у тому
числі заявленого в рахунок зменшення
податкових зобов'язань наступних
періодів) з податку на додану вартість
у розмірі: за червень 2012 року - 59672 грн.,
за липень 2012 року - 39109 грн., за вересень
2012 року - 35772 грн., за жовтень - 45415 грн., за
листопад - 28199 грн., та № форми В4
від 05 лютого 2013 року, яким позивачу
зменшено розмір від'ємного значення
суми податку на додану вартість у
розмірі: за липень 2012 року - 9493 грн., за
листопад - 21723 грн. про сплату суми
податкового зобов'язання в сумі 3734 грн.
99 коп..

В обґрунтування позовних вимог
посилається не безпідставність
висновків податкового органу
викладених в акті перевірки, оскільки
господарські операції з контрагентами,
зазначеними в акті перевірки мали
реальний характер. Правомірність
формування позивачем податкового
кредиту за результатами господарських
операцій з контрагентами ТОВ
«ФЕРРІТ-Д», ТОВ «СТАРТ-Д», ТОВ «ЛІГА» та
ТОВ «КМЖ-СЕРВІС» підтверджується
податковими накладними та іншими
первинним документами, які податковим
органом взагалі не перевірялися.

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 19
березня 2013 року позов задоволено.

Не погодившись з прийнятим рішенням
ДПІ у Бабушкінському районі подала
апеляційну скаргу, в якій, посилаючись
на порушення судом норм матеріального
та процесуального права, просило
постанову суду скасувати та прийняти
нове рішення яким відмовити у
задоволенні позовних вимог в повному
обсязі. Вказує на те, що господарські
операції за період, що перевірявся є
нікчемними.

В судовому засіданні апеляційної
інстанції представник податкового
органу підтримав вимоги апеляційної
скарги з викладених у ній підстав,
представник Учбово-виробничого
об'єднання «Луч» УТОС не з'явився, про
час та місце слухання справи
повідомлялися належним чином.

Перевіривши матеріали справи,
законність і обґрунтованість
постанови суду в межах доводів
апеляційної скарги і заявлених
позовних вимог, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню
виходячи з наступного.

Судом встановлено та матеріалами
справи підтверджено, що ДПІ у
Бабушкінському районі проведено
документальну позапланову виїзну
перевірку ДУВО «ЛУЧ» УТОС з питань
правомірності нарахування ДУВО «Луч»
УТОС бюджетного відшкодування податку
на додану вартість на рахунок платника
у банку за червень, липень, вересень,
жовтень, листопад 2012 року, за
результатами якої складено акт
перевірки № 212/152/03967576 від 29.01.2013 року,
яким встановлено порушення позивачем
вимог абз. а п. 185.1 ст. 185; абз. а п. 198.1 ст.
198; п. 200.1, п. 200.3, п. 200.4, п. 200.14 ст. 200
Податкового кодексу України та ч. 5 ст.
203, ч. 1,2 ст. 215, ст. 216 Цивільного кодексу
України, внаслідок чого ДУВО «ЛУЧ» УТОС
завищено суму бюджетного
відшкодування ПДВ по наступним
періодам: за червень 2012 року - 59672 грн.,
за липень 2012 року - 39109 грн., за вересень
2012 року - 35772 грн., за жовтень - 45415 грн., за
листопад - 28199 грн., завищено залишок
від'ємного значення, який після
бюджетного відшкодування включається
до складу податкового кредиту
наступного податкового періоду з
періодом виникнення липень 2012 року у
розмірі - 9492 грн. 90 коп., завищено
від'ємне значення з податку на додану
вартість звітного (податкового)
періоду листопад 2012 року в розмірі - 21723
грн.

На підставі висновків перевірки
податковим органом 05 лютого 2013 року
винесені податкові повідомлення -
рішення:

-№ форми В1, яким позивачу
зменшено суму бюджетного
відшкодування (у тому числі заявленого
в рахунок зменшення податкових
зобов'язань наступних періодів) з
податку на додану вартість у розмірі:
за червень 2012 року - 59672 грн., за липень
2012 року - 39109 грн., за вересень 2012 року -
35772 грн., за жовтень - 45415 грн., за
листопад - 28199 грн.;

-№ форми В4, яким позивачу
зменшено розмір від'ємного значення
суми податку на додану вартість у
розмірі: за липень 2012 року - 9493 грн., за
листопад - 21723 грн. про сплату суми
податкового зобов'язання в сумі 3734 грн.
99 коп.

Під час проведеної перевірки
податковим органом встановлено
порушення податкового законодавства,
яке вчинено позивачем у періоді, що
перевірявся, сутність якого полягає у
формуванні податкового кредиту від
підприємств: ТОВ «ФЕРРІТ-Д», ТОВ
«СТАРТ-Д», ТОВ «ЛІГА» та ТОВ
«КМЖ-СЕРВІС», фінансово-господарські
взаємовідносини позивача з якими,
відбувались в період червень-листопад
2012 року.

Податковим органом із посиланням на
норми Цивільного кодексу було зроблено
висновок про нікчемність укладених
правочинів із вказаними суб'єктами
господарювання, зокрема, відповідач
посилається на те, що у відношенні
вказаних підприємств складено акти
документальних позапланових
перевірок, якими встановлено порушення
вимог ст. 185 Податкового кодексу
України в частині оподаткування
податком на додану вартість
безтоварних операцій по ланцюгу
постачання товарів.

Відповідно до ст.185, ст. 188-189, ст.198, 201 ПК
України, об'єктом оподаткування є
операції платників податку з поставки
товарів, місце надання яких
знаходиться на митній території
України; поставка товарів (робіт,
послуг) здійснюється за договірними
(контрактними) цінами з додатковим
нарахуванням податку на додану
вартість; платник податків
зобов'язаний надати покупцю податкову
накладну, яка є підставою для
віднесення вказаної в ній суми податку
на додану вартість до податкового
кредиту Покупця.

Підпунктом 198.3 ст.198 ПК України
визначено, що податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи із договірної (контрактної)
вартості товарів (послуг), але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до ст.39 даного кодексу, та
складається із сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

- придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

При цьому, право на нарахування
податкового кредиту виникає незалежно
від того, чи такі товари/послуги та
основні фонди почали
використовуватися в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку протягом
звітного податкового періоду, а також
від того, чи здійснював платник податку
оподатковувані операції протягом
такого звітного податкового періоду.

Датою виникнення права платника
податку на податковий кредит
відповідно до п. 198.2 ст.198 ПКУ вважається
дата тієї події, що відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського
рахунка платника податку на оплату
товарів/послуг;

- дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Відповідно до п.201.6 ст.201 ПК України
податкова накладна є податковим
документом і одночасно відображається
у податкових зобов'язаннях і реєстрі
виданих податкових накладних продавця
та реєстрі отриманих податкових
накладних покупця.

У відповідності до приписів п.201.1, п.201.4.,
п.201.10, ст.201 ПК України платник податку
зобов'язаний виписати податкову
накладну у двох екземплярах та надати
покупцю податкову накладну, що має
містити визначені за законом певні
реквізити, у т. ч. ставку податку та
відповідну суму податку у цифровому
значенні.

Відповідно до п.п. 198.6 ст.198 ПК України не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними або оформлені з порушенням
вимог чи не підтверджені митними
деклараціями (іншими подібними
документами згідно з п. 201.11 ст. 201 цього
Кодексу).

У разі якщо на момент перевірки
платника податку органом державної
податкової служби суми податку, які
попередньо віднесені до податкового
кредиту, залишаються не підтвердженими
зазначеними цим пунктом документами,
платник податку несе відповідальність
відповідно до закону.

Колегія суддів вважає вірним висновок
суду першої інстанції, що наявність у
позивача податкових накладних,
видаткових накладних, актів
здачі-приймання, рахунків-фактур на
підставі яких відповідні суми ПДВ у
складі вартості придбаних товарів
були включені до податкового кредиту,
позивач цілком правомірно включив суми
податку на додану вартість по
отриманим товарам до складу
податкового кредиту оскільки його
право на податковий кредит
підтверджується єдиним і належним, з
точки зору діючого законодавства,
доказами.

Відповідно до п.200.1-200.4 ст.200 ПК України
сума податку, що підлягає сплаті
(перерахуванню) до Державного бюджету
України або бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
(податкового) періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
(податкового) періоду. При позитивному
значенні суми, розрахованої згідно з
пунктом 200.1 цієї статті, така сума
підлягає сплаті і перерахуванню) до
бюджету у строки, встановлені цим
розділом, а при від'ємному значенні
суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1
цієї статті, така сума враховується у
зменшення суми податкового боргу з
податку, що виник за попередні звітні
(податкові) періоди (у тому числі
розстроченого або відстроченого
відповідно до цього Кодексу), а в разі
відсутності податкового боргу -
зараховується до складу податкового
кредиту наступного звітного
(податкового) періоду.

Якщо в наступному податковому періоді
сума, розрахована згідно з пунктом 200.1
цієї статті, має від'ємне значення, то
бюджетному відшкодуванню підлягає
частина такого від'ємного значення, яка
дорівнює сумі податку, фактично
сплаченій отримувачем товарів/послуг у
попередніх податкових періодах
постачальникам таких товарів/послуг
або до Державного бюджету України, а в
разі отримання від нерезидента послуг
на митній території України - сумі
податкового зобов'язання, включеного
до податкової декларації за попередній
період за отримані від нерезидента
послуги отримувачем товарів/послуг, а
залишок від'ємного значення попередніх
податкових періодів після бюджетного
відшкодування включається до складу
сум, що відносяться до податкового
кредиту наступного податкового
періоду.

Таким чином, як випливає з
вищенаведеного, сама по собі несплата
податку продавцем (у тому числі в разі
ухилення від сплати) при фактичному
здійсненні господарської операції не
впливає на податковий кредит покупця
та суму бюджетного відшкодування.

Отже, податкові органи не можуть
нараховувати податок на додану
вартість та накладати штрафні санкції
на покупця при несплаті цього податку
продавцем, оскільки чинне
законодавство не встановлює підстав
для такого нарахування та накладання
штрафних санкцій.

Висновками перевірки та судом першої
інстанції не встановлено жодного
фактичного порушення позивачем вимог
наведених норм законодавства, яке б
позбавляло позивача права на
формування податкового кредиту.

Відповідно до ч. 2 ст. 215 Цивільного
кодексу України недійсним є правочин,
якщо його недійсність встановлена
законом (нікчемний правочин). У цьому
разі визнання такого правочину
недійсним судом не вимагається.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 215 цього Кодексу
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу; недійсним є правочин,
якщо його недійсність встановлена
законом (нікчемний правочин). У цьому
разі визнання такого правочину
недійсним судом не вимагається. У
випадках, встановлених цим Кодексом,
нікчемний правочин може бути визнаний
судом дійсним.

Відповідно до ст. 204 зазначеного
Кодексу правочин є правомірним, якщо
його недійсність прямо не встановлена
законом або якщо він не визнаний судом
недійсним.

Як вірно зазначено судом першої
інстанції, відповідачем не доведено, що
договори які були укладені між
позивачем та ТОВ «ФЕРРІТ-Д», ТОВ
«СТАРТ-Д», ТОВ «ЛІГА» та ТОВ
«КМЖ-СЕРВІС» визнані судом недійсними.

Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 207 Господарського
суду України господарське
зобов'язання, що не відповідає вимогам
закону, або вчинено з метою, яка
завідомо суперечить інтересам держави
і суспільства, або укладено учасниками
господарських відносин з порушенням
хоча б одним з них господарської
компетенції (спеціальної
правосуб'єктності), може бути на вимогу
однієї із сторін, або відповідного
органу державної влади визнано судом
недійсним повністю або в частині;
виконання господарського зобов'язання,
визнаного судом недійсним повністю або
в частині, припиняється повністю або в
частині з дня набрання рішенням суду
законної сили як таке, що вважається
недійсним з моменту його виникнення. У
разі якщо за змістом зобов'язання воно
може бути припинено лише на майбутнє,
таке зобов'язання визнається недійсним
і припиняється на майбутнє.

Наслідки визнання господарського
зобов'язання недійсним передбачені ст.
208 зазначеного Кодексу.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції, що
правочини, які були вчинені між
позивачем та
підприємствами-контрагентами,
зазначеними в акті перевірки є
правомірними та відповідають
загальним вимогам, додержання яких є
необхідним для чинності правочину, їх
недійсність прямо не встановлена
законом, а також вони не визнані судом
недійсними.

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про
державну податкову службу в Україні»
державні податкові інспекції
здійснюють контроль за своєчасністю,
достовірністю, повнотою нарахування та
сплати податків та зборів; контролюють
своєчасність подання платниками
податків бухгалтерських звітів і
балансів, податкових декларацій,
розрахунків та інших документів,
пов'язаних з обчисленням податків,
інших платежів; здійснюють у межах
своїх повноважень контроль за
законністю валютних операцій,
додержанням порядку проведення
готівкових розрахунків за товари
послуги) у встановленому законом
порядку, за наявністю свідоцтв про
державну реєстрацію суб'єктів
підприємницької діяльності, ліцензій
на провадження видів господарської
діяльності, що підлягають ліцензуванню
відповідно до закону, з наступною
передачею матеріалів про виявлені
порушення органам, що видають ці
документи, за наявністю торгових
патентів; здійснюють контроль за
погашенням векселів: контролюють
дотримання виконавчими комітетами
сільських і селищних рад порядку
прийняття і обліку податків, інших
платежів від платників податків,
своєчасність і повноту перерахування
цих сум до бюджету; здійснюють контроль
за наявністю марок акцизного збору на
пляшках (упаковках) алкогольних напоїв
і на пачках (упаковках) тютюнових
виробів під час їх транспортування,
зберігання і реалізації; здійснюють
контроль за дотриманням суб'єктами
підприємницької діяльності, які
здійснюють роздрібну торгівлю
тютюновими виробами, максимальних
роздрібних цін на тютюнові вироби,
встановлених виробниками або
імпортерами таких тютюнових виробів.

Виходячи з викладеного, приймаючи до
уваги мету, з якою відповідач здійснює
свої контрольні повноваження,
вбачається, що норми ст. 203 та інших
статей гл. 16 ЦК України не відносяться
ані до податкового, ані до валютного,
ані до іншого законодавства, контроль
за дотриманням яких покладено на
органи державної податкової служби.

Стаття 20 Податкового кодексу України
також не надає право податковим
органам повноважень щодо визнання тих
чи інших угод (правочинів) недійсними
та/або нікчемними.

Чинним законодавством України на
сторону цивільно-правової угоди -
покупця товару (робіт, послуг), яка є
платником податків, не покладено
обов'язку в подальшому за можливі
будь-які неправомірні дії будь-кого з
постачальників при створенні
підприємства та здійсненні
господарської діяльності або через
відсутність висновків зустрічних
перевірок зазнавати певних негативних
наслідків у вигляді позбавлення права
на формування валових витрат та
податкового кредиту та донарахування
податкових зобов'язань з податку на
додану вартість та податку на прибуток.

Лише встановлення в ході судового
розгляду факту узгодженості дій
платника податків з недобросовісними
постачальниками з метою незаконного
отримання податкових вигод або його
обізнаності з такими діями
постачальників чи сприяння ухиленню
постачальниками товару від виконання
податкових зобов'язань може слугувати
підставою для відмови у праві на валові
витрати та податковий кредит.

Податковий орган не довів суду
належними та достатніми доказами те, що
усі первинні документи складені за
наслідками здійснення спірних
господарських операцій, не
відповідають дійсності, те, що
укладення договорів не відповідало
дійсним намірам сторін щодо набуття
цивільних прав і обов'язків та те, що
договір укладено з метою
безпідставного збільшення валових
витрат позивача та безпідставного
формування податкового кредиту з
податку на додану вартість. Ці
обставини могли бути підтверджені,
зокрема вироком суду про визнання осіб,
які уклали договір та склали первинні
документи, які містять відомості про
господарську операцію та
підтверджують її здійснення, винними у
скоєнні відповідних злочинів.

Колегія суддів апеляційного суду
вважає, що в межах апеляційної скарги
порушень судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права
при вирішенні цієї справи не допущено.
Правова оцінка обставин у справі дана
вірно, а тому апеляційну скаргу слід
відхилити, а оскаржуване судове
рішення залишити без змін.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 198, ст.ст. 200, 205, 206 КАС
України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу державної
податкової інспекції у Бабушкінському
районі м. Дніпропетровська - залишити
без задоволення.

Постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 19
березня 2013 року - залишити без змін.

Ухвала Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
набирає законної сили з моменту її
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів з дня складення
в повному обсязі.

В повному обсязі ухвала складена 31
січня 2014 року.

Головуючий:
Д.В. Чепурнов

Суддя:
В.Ю. Поплавський

Суддя:
С.В. Сафронова