Справа № П/811/519/14
Суддя: В.С. Мирошниченко
Дата ухвалення: 2014-03-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Україна КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
------------------------------------------------------------------------
------------------------------------------------------------------------
------------------------------------------------------------------------
-------------------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 березня 2014 року
Справа № П/811/519/14

Кіровоградський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді -
Мирошниченка В.С.

за участю: секретаря с/з -
Озерна М.О.

представників
позивача - Іванова С.І., Валявської О.О

представника
відповідача - не з'явився

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Кіровограді
адміністративну справу за позовом
Приватного акціонерного товариства
"Креатив" до Кіровоградської об'єднаної
державної податкової інспекції
Міндоходів у Кіровоградській області
про скасування податкового
повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство
«Креатив» (надалі - ПрАТ «Креатив»,
позивач) звернулося до суду з позовом
до Кіровоградської об'єднаної
Державної податкової інспекції
Головного управління Міністерства
доходів і зборів у Кіровоградській
області (надалі - Кіровоградська ОДПІ,
відповідач), в якому просить скасувати
податкове повідомлення-рішення №
від 13.09.2013 р. про порушення п. 198.1, п. 198.3,
п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу
України, яким зменшено розмір
від'ємного значення суми податку на
додану вартість у розмірі 420833,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач
посилається на те, що спірне податкове
повідомлення-рішення винесене
Кіровоградською ОДПІ на підставі акту
перевірки №
52/11-23-22-02/31146251 від 02.09.2013 р. є
необґрунтованим, винесене з порушенням
норм чинного законодавства. Підставою
для цього стали висновки податкового
органу про безпідставність включення
позивачем до податкового кредиту сум
ПДВ за лютий 2013 року на суму 420833 грн. по
господарських операціях з ФГ «Турбаї»,
так як документально не підтверджено
реальність здійснення господарських
відносин із ПрАТ "Креатив", їх вид,
обсяг, якість та розрахунки за лютий 2013
р. Позивач не погоджується з висновками
податкового органу викладеному в акті
перевірки. Зокрема вказав, що договори
на поставку насіння соняшника мали
реальний характер, підтверджені
належними первинними документами, а
висновки відповідача про відсутність
реального характеру операцій з ФГ
«Турбаї» здійснено відповідачем лише
на підставі акту перевірки ДПІ у
Цюрупинському районі Херсонської
області ДПС. Крім того, посилався на те,
що на час здійснення господарських
операцій з ФГ «Турбаї», останній був
внесений до Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців, а також мав свідоцтво
платника ПДВ.

Представник позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримала у
повному обсязі, посилаючись на
обставини, викладені в позові та
просила суд їх задовольнити.

Представник відповідача повторно в
судове засідання не з'явився,
повідомлявся належним чином про дату і
час розгляду справи (а.с. 53,107).

Відповідно до ч.4 ст.128 КАС України у
разі неприбуття відповідача, належним
чином повідомленого про дату, час і
місце розгляду справи, без поважних
причин розгляд справи може не
відкладатися і справу може бути
вирішено на підставі наявних у ній
доказів.

Враховуючи те, що відповідач, належним
чином повідомлений про дату і час
розгляду справи, суд дійшов висновку
про можливість розгляду справи без
участі представника відповідача.

При цьому представником відповідача
подано до суду заперечення на позов,
згідно з яким просив відмовити в
задоволенні позовних вимог,
посилаючись на те, що спірні податкові
повідомлення-рішення винесені
відповідно до норм чинного
законодавства України. За результатами
перевірки ФГ «Турбаї» не підтверджено
наявність сільськогосподарської
продукції ФГ «Турбаї» та поставки у
лютому 2013 року, що свідчить про те, що
правочини між ФГ «Турбаї» та
контрагентами здійснені без мети
настання реальних наслідків. Крім того,
зазначено, що у ФГ «Турбаї» відсутні
необхідні умови для ведення
господарської діяльності, відсутні
основні фонди, технічний персонал,
виробничі активи, складські
приміщення, транспортні засоби,
підприємство не знаходиться за
юридичною адресою. Звіркою з ФГ
«Турбаї» документально не
підтверджено реальність здійснення
господарських відносин із ПрАТ
«Креатив». Таким чином, податковим
органом зроблено висновок, що ФГ
«Турбаї» проводило діяльність
спрямовану на здійснення операцій,
пов'язаних з наданням вигоди третім
особам, в тому числі контрагенту - ПрАТ
«Креатив». (а.с. 110-111).

Вивчивши матеріали справи, заслухавши
пояснення представника позивача,
дослідивши та оцінивши докази, суд
дійшов наступних висновків.

Приватне акціонерне товариство
«Креатив» зареєстроване як юридична
особа 06.10.2000 р. виконавчим комітетом
Кіровоградської міської ради ( а.с. 44,138)
та є платником податку на додану
вартість (а.с. 178).

Судом встановлено, що посадовими
особами Кіровоградської ОДПІ на
підставі наказу № 587 від 27.08.3013 р. (а.с. 112)
проведено документальну позапланову
невиїзну перевірку ПрАТ «Креатив» з
питань дотримання вимог податкового
законодавства по взаємовідносинах із
ПП «Логістик центр» за червень 2012 року,
ТОВ «Браво СРЛ» за жовтень 2012 року, ФГ
«Турбаї» за лютий 2013 року, ФГ «Кравець»
за травень 2013 року (а.с. 8-42).

Згідно висновків зазначеного акту
встановлено наступні порушення
позивачем:

- п. 198.1., п. 198.3, п. 198.6 ст.198 Податкового
кодексу, в результаті чого завищено
від'ємне значення різниці між сумою
податкових зобов'язань та сумою
податкового кредиту ПДВ на суму 420833,00
грн.;

- п. 198.1, п.198.3, п. 198.6 ст.198 Податкового
кодексу України, в результаті чого
завищено залишок від'ємного значення,
який після бюджетного відшкодування
включається до складу податкового
кредиту наступного податкового
періоду на суму ПДВ 2333406,00 грн.

На підставі висновків, викладених в
акті перевірки Кіровоградською ОДПІ
винесено податкове повідомлення -
рішення № від 13.09.2013 р., яким
позивачу зменшено розмір від'ємного
значення суми податку на додану
вартість на загальну суму 420833,00 грн.
(а.с.43).

Як вбачається з акту перевірки №
52/11-23-22-02/31146251 від 02.09.2013 р., наведені у
ньому висновки відповідача про
відсутність реального здійснення
позивачем господарських операцій з ФГ
«Турбаї» ґрунтуються на підставі акту
ДПІ у Цюрупинському районі Херсонської
області ДПС про неможливість
проведення зустрічної звірки ФГ
«Турбаї» щодо підтвердження
господарських відносин із платником
податків ПрАТ «Креатив» за лютий 2013
року № 233/15-3/33201869 від 17.05.2013 р.,
відповідно до якого у ФГ "Турбаї"
відсутні необхідні умови для ведення
господарської діяльності, на
підприємстві працюють лише дві особи,
відсутні складські приміщенні,
транспортні засоби, підприємство не
знаходиться за місцем реєстрації
(а.с.117-120).

Стосовно господарських операцій ПрАТ
«Креатив» з ФГ «Турбаї» судом
встановлено наступне.

Між ФГ «Турбаї» (постачальник) та ПрАТ
«Креатив» (покупець) укладено договір
поставки №С12-1450 від 05.02.2013 р., згідно з
яким постачальник зобов'язується
передати у власність покупця насіння
соняшнику урожаю 2012 року (а.с 61-63).
Розділом 4 вказаного договору
зазначено, що передбачається поставка
500 тонн товару за ціною 5050 грн. за тонну
всього на суму 2525000,00 грн. Також між ФГ
«Турбаї» (постачальник) та ПрАТ
«Креатив» (покупець) укладено
додаткову угоду № 1 від 26.04.2013 р. до
договору поставки №С12-1450 від 05.02.2013 р.
(а.с. 64).

На виконання вказаного договору ФГ
«Турбаї» виписано позивачу накладні
(а.с. 67-78), та податкову накладну (а.с. 66).

Судом встановлено, що зазначена
податкова накладна відповідає вимогам
п.201 ст.201 Податкового Кодексу,
підписана та скріплена печаткою ФГ
«Турбаї».

Оплату поставленої продукції
позивачем здійснено в безготівковій
формі шляхом перерахуванням коштів на
рахунок ФГ «Турбаї» , що
підтверджується платіжним дорученням
на суму 2525000,00 грн. (а.с. 65).

Поставка товару від ФГ «Турбаї» до
позивача здійснювалася автомобільним
транспортом за рахунок постачальника,
що підтверджується
товарно-транспортними накладними (а.с.
79-97), актами здачі-прийняття насіння
соняшника (а.с. 98-99) та реєстром
накладних на прийняте зерно (а.с. 100).

Крім того, представником позивача у
судовому засіданні зазначено, що
вказане насіння соняшника використано
ним у власній господарській діяльності
шляхом переробки, на підтвердження
чого надано копії договорів оренди
майна, укладених між ПрАТ «Креатив» та
ПрАТ «Завод модифікованих жирів» (а.с.
144-147), ТОВ «Кіровоградський
комбікормовий завод» (а.с. 148-153), ПП
«Еллада» (а.с. 154-176).

Вказані договори засвідчують
наявність необхідних виробничих
потужностей та майна у позивача для
переробки придбаного насіння
соняшнику.

Надаючи правову оцінку оскаржуваному
податковому повідомленню-рішенню, суд
виходить з наступного.

Підпунктом 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 Податкового
Кодексу України податковий кредит
визначено як суму, на яку платник
податку на додану вартість має право
зменшити податкове зобов'язання
звітного (податкового) періоду,
визначена згідно з розділом V цього
Кодексу.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 ПК
України право на віднесення сум
податку до податкового кредиту виникає
у разі здійснення операцій, зокрема з:
а) придбання або виготовлення товарів
(у тому числі в разі їх ввезення на
митну територію України) та послуг.

Датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається дата
тієї події, що відбулася раніше: дата
списання коштів з банківського рахунка
платника податку на оплату
товарів/послуг; дата отримання
платником податку товарів/послуг, що
підтверджено податкової накладною
(п.198.2 ст.198 ПК України).

Згідно з пунктом 198.3 статті 198 ПК
України податковий кредит звітного
періоду визначається виходячи з
договірної (контрактної) вартості
товарів/послуг, але не вище рівня
звичайних цін, визначених відповідно
до статті 39 цього Кодексу, та
складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку;
придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Згідно п.п.14.1.36 п.14.1 ст.14 Податкового
кодексу України господарська
діяльність - діяльність особи, що
пов'язана з виробництвом
(виготовленням) та/або реалізацією
товарів, виконанням робіт, наданням
послуг, спрямована на отримання доходу
і проводиться такою особою самостійно
та/або через свої відокремлені
підрозділи, а також через будь-яку іншу
особу, що діє на користь першої особи,
зокрема за договорами комісії,
доручення та агентськими договорами.

Тобто обов'язковими ознаками
господарської діяльності є здійснення
її суб'єктами господарювання у сфері
суспільного виробництва; спрямування
її на виготовлення та реалізацію
продукції, виконання робіт чи надання
послуг. При цьому результати
зазначеної діяльності -продукція,
роботи чи послуги - мають вартісний
характер і цінове вираження.

У судовому засіданні встановлено, що
відповідно до статуту ПрАТ «Креатив»
та довідки з ЄДРПОУ предметом
діяльності ПрАТ «Креатив» є діяльність
з виробництва олії та тваринних жирів
а.с. 139-143).

У пункті 198.6 статті 198 ПК України
зазначено, що не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
або оформлені з порушенням вимог чи не
підтверджені митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу). У
разі якщо на момент перевірки платника
податку органом державної податкової
служби сумі податку, які попередньо
віднесені до податкового кредиту,
залишаються не підтвердженими
зазначеними цим пунктом документами,
платник податку несе відповідальність
відповідно до закону.

Листом Вищого адміністративного суду
№ 742/11/13-11 від 02.06.2011 р. передбачено, що
податковий кредит для цілей визначення
об'єкта оподаткування податком на
додану вартість має бути фактично
здійснений і підтверджений належним
чином складеними первинними
документами, що відображають
реальність господарської операції, яка
є підставою для формування податкового
обліку платника податків.

Водночас, за відсутності факту
придбання товарів чи послуг або в разі
якщо придбані товари чи послуги не
призначені для використання у
господарській діяльності платника
податку відповідні суми не можуть
включатися до складу податкового
кредиту з податку на додану вартість
навіть за наявності формально
складених, але недостовірних
документів або сплати грошових коштів.

Згідно зі п. 201.1, п.201.4, п.201.6, п. 201.10 ст. 201
ПК України, платник податку
зобов'язаний надати покупцю
(отримувачу) на його вимогу підписану
уповноваженою платником особою та
скріплену печаткою (за наявності)
податкову накладну, складену за
вибором покупця (отримувача) в
паперовому вигляді, або в електронній
формі.

У податковій накладній зазначаються в
окремих рядках такі обов'язкові
реквізити: а) порядковий номер
податкової накладної; б) дата
виписування податкової накладної; в)
повна або скорочена назва, зазначена у
статутних документах юридичної особи
або прізвище, ім'я та по батькові
фізичної особи, зареєстрованої як
платник податку на додану вартість, -
продавця товарів/послуг; г) податковий
номер платника податку (продавця та
покупця); ґ) місцезнаходження юридичної
особи - продавця або податкова адреса
фізичної особи - продавця,
зареєстрованої як платник податку; д)
повна або скорочена назва, зазначена у
статутних документах юридичної особи
або прізвище, ім'я та по батькові
фізичної особи, зареєстрованої як
платник податку на додану вартість, -
покупця (отримувача) товарів/послуг; е)
опис (номенклатура) товарів/послуг та
їх кількість, обсяг; є) ціна постачання
без урахування податку; ж) ставка
податку та відповідна сума податку в
цифровому значенні; з) загальна сума
коштів, що підлягають сплаті з
урахуванням податку; и) вид
цивільно-правового договору; і) код
товару згідно з УКТ ЗЕД (для
підакцизних товарів та товарів,
ввезених на митну територію України); ї)
номер та дата митної декларації, за
якою було здійснено митне оформлення
товару, ввезеного на митну територію
України.

Податкова накладна складається у двох
примірниках у день виникнення
податкових зобов'язань продавця. Один
примірник видається покупцю, а другий
залишається у продавця. У разі
складання податкової накладної у
паперовому вигляді покупцю видається
оригінал, а копія залишається у
продавця.

Податкова накладна є податковим
документом і одночасно відображається
у податкових зобов'язаннях і реєстрі
виданих податкових накладних продавця
та реєстрі отриманих податкових
накладних покупця.

Податкова накладна видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту.

Виходячи зі змісту зазначених норм,
право на віднесення сум ПДВ, сплачених
суб'єктом господарювання при придбанні
товару (робіт, послуг), до складу
податкового кредиту виникає у нього на
підставі наявності податкових
накладних, складених уповноваженою
особою, зареєстрованою платником ПДВ,
фактичного придбання товару (робіт,
послуг) та подальшого використання їх у
господарській діяльності
підприємства.

Як передбачено п. 44.1 статті 44 ПК України
для цілей оподаткування платники
податків зобов'язані вести облік
доходів, витрат та інших показників,
пов'язаних з визначенням об'єктів
оподаткування та/або податкових
зобов'язань, на підставі первинних
документів, регістрів бухгалтерського
обліку, фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством. Платникам
податків забороняється формування
показників податкової звітності,
митних декларацій на підставі даних, не
підтверджених документами, що
визначені абзацом першим цього пункту.

Статтею 1 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" визначено, що
первинний документ - це документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення,
воднораз під господарською операцією
слід розуміти дію або подію, яка
викликає зміни в структурі активів та
зобов'язань, власному капіталі
підприємства.

Згідно з ч. 1 та 2 ст.9 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в України" підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Згідно з п. 2.1., 2.2. Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24 травня 1995 року № 88, первинні
документи - це документи, створені у
письмовій або електронній формі, що
фіксують та підтверджують
господарські операції, включаючи
розпорядження та дозволи
адміністрації (власника) на їх
проведення.

Господарські операції - це факти
підприємницької та іншої діяльності,
що впливають на стан майна, капіталу,
зобов'язань і фінансових результатів.

Первинні документи повинні бути
складені у момент проведення кожної
господарської операції або, якщо це
неможливо, безпосередньо після її
завершення. При реалізації товарів за
готівку допускається складання
первинного документа не рідше одного
разу на день на підставі даних касових
апаратів, чеків тощо. Для контролю та
впорядкування обробки інформації на
основі первинних документів можуть
складатися зведені документи.

У ході судового розгляду справи
представник позивача посилався на те,
що дані податкового обліку ПрАТ
«Креатив», у яких відображені його
взаємовідносини з ФГ «Турбаї»і які не
визнаються відповідачем, підтверджені
належними первинними документами,
зокрема договором поставки насіння
соняшника, податковими накладними,
накладними, товарно-транспортними
накладними.

Крім того, відповідно до п.209.2 ст.209
Податкового кодексу України згідно із
спеціальним режимом оподаткування
сума податку на додану вартість,
нарахована сільськогосподарським
підприємством на вартість поставлених
ним сільськогосподарських
товарів/послуг, не підлягає сплаті до
бюджету та повністю залишається в
розпорядженні такого
сільськогосподарського підприємства
для відшкодування суми податку,
сплаченої (нарахованої) постачальнику
на вартість виробничих факторів, за
рахунок яких сформовано податковий
кредит, а за наявності залишку такої
суми податку - для інших виробничих
цілей.

Зазначені суми податку на додану
вартість акумулюються
сільськогосподарськими
підприємствами на спеціальних
рахунках, відкритих в установах банків
та/або в органах, які здійснюють
казначейське обслуговування бюджетних
коштів, у порядку затвердженому
Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 209.5 ст.209 Податкового кодексу
України встановлено, платник податку,
який придбаває сільськогосподарські
товари/послуги в
сільськогосподарського підприємства,
який обрав спеціальний режим
оподаткування, має право збільшити
податковий кредит на суму сплаченого
(нарахованого) податку в загальному
порядку.

Враховуючи вищевикладене,
законодавець жодним чином не обмежує
право платника податків, на можливість
формування податкового кредиту та
від'ємного значення з ПДВ, на підставі
податкових накладних виписаних
сільськогосподарським підприємством,
а саме ФГ «Турбаї».

Крім того, за правовою позицією,
викладеною у постанові Верховного Суду
України №21-47а10 від 31.01.2011р., чинне
законодавство України не ставить в
залежність виникнення у платника
податку на додану вартість права на
податковий кредит від дотримання вимог
податкового законодавства іншими
суб'єктами господарювання, зокрема,
тими, які не були постачальниками
товарів (послуг), на вартість яких
нарахований ПДВ, що включений
платником податку до податкового
кредиту.

Також за умови фактичного виконання
операції з поставки товару (робіт,
послуг), навіть незнаходження
постачальника за місцем реєстрації та
порушення ним податкової дисципліни,
не може бути підставою позбавлення
покупця права на податкову вигоду за
умови відсутності доказів
недобросовісності покупця як
платника.

Враховуючи зазначене, а також з огляду
на доведеність позивачем зв'язку
здійснених господарських операцій із
ФГ «Турбаї» із своєю господарською
діяльністю та наявність всіх
необхідних первинних бухгалтерських
документів, суд дійшов висновку про
фактичне підтвердження наявності у
позивача підстав для віднесення суми
ПДВ у розмірі 420833,00 грн. до податкового
кредиту за лютий 2013 року, зокрема в
частині доведеності фактичного
отримання товару, а тому висновок
податкового органу про порушення п. 198.1,
п.198.3, п. 198.6 ст.198 Податкового кодексу
України, в результаті чого завищено
від'ємне значення різниці між сумою
податкових зобов'язань та сумою
податкового кредиту ПДВ за лютий 2013 р.
на суму 420833,00 грн., є не обґрунтованим.

Щодо визнання договору між позивачем
та ФГ «Турбаї» нікчемними, то суд
дійшов висновку про відсутність у
податкового органу підстав для цього,
виходячи з наступного.

Частинами 1 та 5 ст. 203 ЦК України
передбачено, що зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
моральним засадам суспільства.
Правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним.

Стаття 204 ЦК України закріплює принцип
презумпції правомірності правочину:
правочин є правомірним, якщо його
недійсність прямо не встановлена
законом або якщо він не визнаний судом
недійсним.

Згідно з ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним
є правочин, якщо його недійсність
встановлена законом (нікчемний
правочин). У цьому разі визнання такого
правочину недійсним судом не
вимагається.

Статтею 228 ЦК України визначено, що
правочин вважається таким, що порушує
публічний порядок, якщо він був
спрямований на порушення
конституційних прав і свобод людини і
громадянина, зниження, пошкодження
майна фізичної або юридичної особи,
держави, Автономної Республіки Крим,
територіальної громади, незаконне
заволодіння ним. Правочин, який порушує
публічний порядок, є нікчемним.

Таким чином до правочинів, які
посягають на суспільні, економічні та
соціальні основи держави, відносяться
правочини, спрямовані на використання
всупереч закону комунальної, державної
або приватної власності; правочини,
спрямовані на незаконне відчуження або
незаконне володіння, користування,
розпорядження об'єктами права
власності українського народу, землею
як основним національним багатством,
що перебуває під особливою охороною
держави, її надрами, іншими природними
ресурсами (стаття 14 конституції
України); правочини щодо відчуження
викраденого майна; правочини, що
порушують правовий режими вилучення з
обігу або обмеження в обігу об'єктів
цивільного права, тощо. Усі інші
правочини, спрямовані на порушення
інших об'єктів права, передбачені
іншими нормами публічного права, не є
такими, що порушують публічний порядок.
При кваліфікації правочину за статтею
228 ЦК України має враховуватися вина,
яка виражається в намірі порушити
публічний порядок сторонами правочину
або однією зі сторін. Доказом вини може
бути вирок суду, постановлений у
кримінальній справі, щодо знищення,
пошкодження майна чи незаконного
заволодіння ним, тощо.

Разом з тим спірний акт перевірки
позивача не тільки не містить посилань
на вищезазначені обставини, а й не
доводить умислу посадових осіб
підприємства на порушення публічного
порядку, не пояснює в чому саме таке
порушення полягає.

Статтею 207 ГК України встановлено, що
господарське зобов'язання, що
відповідає вимогам закону, або вчинено
з метою, яка завідомо суперечить
інтересам держави і суспільства, або
укладено учасниками господарських
відносин з порушенням хоча б одним з
них господарської компетенції
(спеціальної правосуб'єктивності), може
бути на вимогу однієї із сторін, або
відповідного органу державної влади
визнано судом недійсним повністю або в
частині.

Аналізуючи наведені норми, можна дійти
висновку, що відповідно до презумпції
правомірності правочину всі укладені
підприємством правочини є чинними,
якщо їх недійсність прямо не
встановлена законом (нікчемні
правочини). В усіх інших випадках
недійсність правочину має бути
встановлено судом на підставі позовної
заяви зацікавленої особи після повного
та всебічного судового розгляду.

Отже, відповідач, зробивши висновок у
акті перевірки про нікчемність
правочинів, міг керуватися лише
припущеннями щодо фіктивності
(нікчемності) укладених договорів, його
позиція про те, що ці правочини
очевидно суперечать інтересам держави,
не підкріплені належними доказами чи
відповідними судовими рішеннями.

Також суд вказує, що з правового
аналізу положень ст. 20 Податкового
кодексу України, які регламентують
права органів державної податкової
служби, вбачається, що податковим
органам, відповідно до покладених на
них функцій та повноважень, не надано
прав щодо встановлення висновків в
актах перевірки про нікчемність, або
недійсність правочинів, укладених
суб'єктами господарювання.

Таким чином, орган податкової служби
при складанні акту протиправно вийшов
за межи своїх повноважень і самостійно,
поза судової процедури, визнав
правочини, укладені позивачем
недійсними. Податкове законодавство
України не передбачає
відповідальності платника податку за
порушення податкового та іншого
законодавства, допущенні його
контрагентом. Якщо контрагент не
виконав, або не виконує свої
зобов'язання щодо виконання вимог
податкового та іншого законодавства,
то це тягне відповідальність та
негативні наслідки саме для нього, як
платника податків.

Відповідно до ст.17 Закону України "Про
виконання рішень та застосування
практики Європейського Суду з прав
людини" практика Європейського суду з
прав людини є джерелом права.

У Рішенні Європейського Суду від 09.01.2007
року у справі "Інтерсплав проти
України" визначено, що коли державні
органи мають інформацію про
зловживання в системі оподаткування
конкретною компанією, вони повинні
застосовувати відповідні заходи саме
до цього суб'єкта, а не розповсюджувати
негативні наслідки на інших осіб.

Згідно ч.2 ст.71 Кодексу
адміністративного судочинства України
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Всупереч вимогам зазначеної статті
відповідач не надав суду доказів в
обгрунтування обставин, на яких
ґрунтуються його заперечення, а також
не довів правомірність зменшення
позивачу розміру від'ємного значення
суми податку на додану вартість за
лютий 2013 р. на суму 420833,00 грн.,

Таким чином, суд, перевіривши
відповідно до вимог ч. 3 ст. ст. 2 КАС
України податкове
повідомлення-рішення від 13.09.2013 р.
№ про порушення п. 198.1, п. 198.3, п. 198.6
ст. 198 Податкового кодексу України, яким
зменшено розмір від'ємного значення
суми податку на додану вартість у
розмірі 420833,00 грн., вважає, що воно є
протиправним та підлягає скасуванню, а
тому позовні вимоги ПрАТ „Креатив"
підлягають задоволенню в повному
обсязі.

Відповідно до ч.1 ст.94 КАС України, якщо
судове рішення ухвалене на користь
сторони, яка не є суб'єктом владних
повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України.

Таким чином, судові витрати у розмірі
487,20 грн., здійснені позивачем,
підлягають стягненню з Державного
бюджету України на користь ПрАТ
„Креатив".

Керуючись ст.ст. 86, 94, 159-163, 167 КАС
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов Приватного
акціонерного товариства "Креатив" до
Кіровоградської об'єднаної державної
податкової інспекції Міндоходів у
Кіровоградській області про
скасування податкового
повідомлення-рішення задовольнити.

Скасувати податкове
повідомлення-рішення Кіровоградської
об'єднаної державної податкової
інспекції Міндоходів у
Кіровоградській області № від
13.09.2013 р. про порушення п.198.1, п.198.3 п.198.6
ст.198 Податкового Кодексу України, яким
зменшено розмір від'ємного значення
суми податку на додану вартість у
розмірі 420 833,00 грн.

Присудити Приватному акціонерному
товариству "Креатив" ()
судові витрати з Державного бюджету
України в розмірі 487,20 грн. (чотириста
вісімдесят сім гривень двадцять
копійок).

Постанова суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо таку скаргу не
було подано. У разі подання апеляційної
скарги постанова суду, якщо її не
скасовано, набирає законної сили після
повернення апеляційної скарги, відмови
у відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова суду може бути оскаржена до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду через
Кіровоградській окружний
адміністративний суд шляхом подання в
10- денний строк з дня її проголошення
апеляційної скарги. У разі
застосування судом частини третьої
статті 160 КАС України, а також
прийняття постанови в порядку
письмового провадження апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови. Копія
апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції

Повний текст постанови складено
07.03.2014 р.

Суддя Кіровоградського окружного

адміністративного суду
В.С.
Мирошниченко