Справа № 803/440/14
Суддя: Александрова Марія Ананіївна
Дата ухвалення: 2014-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2014 року Справа № 803/440/14

Волинський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого - судді Александрової М.А.,

розглянувши в місті Луцьку в порядку
письмового провадження
адміністративну справу за позовом
Володимир-Волинської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Волинській області до фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення
податкового боргу,

ВСТАНОВИВ:

Володимир-Волинська об'єднана державна
податкова інспекція Головного
управління Міндоходів у Волинській
області (Володимир-Волинська ОДПІ)
звернулася з адміністративним позовом
до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1
про стягнення податкового боргу в сумі
74 700 грн.

В обґрунтування позовних вимог
зазначено, що відповідач 12 жовтня 1997
року зареєстрований як суб'єкт
господарювання, взятий на облік у
Володимир-Волинській ОДПІ як платник
податків. Позивачем на підставі акта
перевірки від 20 листопада 2009 року №
1455/17-НОМЕР_1 прийняте податкове
повідомлення-рішення від 20 січня 2010 №
/2/503 про визначення податкового
зобов'язання з податку на додану
вартість на суму 74 700 грн.

Вказане податкове
повідомлення-рішення оскаржувалось
відповідачем в судовому порядку.
Постановою Волинського окружного
адміністративного суду від 22 квітня 2010
року у справі № 2а-479/10/0370, залишеною без
змін ухвалою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 05
листопада 2013 року, в задоволенні позову
фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до
Володимир-Волинської ОДПІ про
визнання нечинними податкових
повідомлень-рішень від 03 грудня 2009 року
№ /0/12466 на суму 74 700 грн. та від 25
грудня 2009 року № /1/13367, від 20 січня
2010 року № /2/503
відмовлено повністю.

13 грудня 2013 року Володимир-Волинською
ОДПІ виставлено підприємцю ОСОБА_1
податкову вимогу № 4810 про сплату
податкового боргу в сумі 74 700 грн., яку
відповідачеві вручено 17 грудня 2013 року.
Станом на 26 лютого 2014 року
відповідачем сума податкового боргу за
узгодженим грошовим зобов'язанням не
сплачена, тому позивач просить
стягнути з відповідача у примусовому
порядку 74 700 грн. податкового боргу.

Письмових заперечень проти
адміністративного позову відповідач
суду не подав.

В судове засідання позивач не прибув,
проте подав до суду письмове
клопотання від 20 березня 2014 року про
розгляд справи за його відсутності (а.с.
24).

Відповідач у судове засідання також не
прибув, хоча був належним чином
повідомлений про дату, час і місце
судового розгляду, що підтверджується
повідомленням про вручення поштового
відправлення (а.с. 22), про причини
неприбуття суд не повідомив.

Відповідно до частини четвертої статті
122 Кодексу адміністративного
судочинства України (КАС України)
особа, яка бере участь у справі, має
право заявити клопотання про розгляд
справи за її відсутності. Відповідно до
частини шостої статті 128 КАС України
якщо немає перешкод для розгляду
справи у судовому засіданні,
визначених цією статтею, але прибули не
всі особи, які беруть участь у справі,
хоча і були належним чином повідомлені
про дату, час і місце судового розгляду,
суд має право розглянути справу у
письмовому провадженні у разі
відсутності потреби заслухати свідка
чи експерта. Як передбачено частиною
першою статті 41 КАС України, у разі
неявки у судове засідання всіх осіб,
які беруть участь у справі, чи якщо
відповідно до положень цього Кодексу
розгляд справи здійснюється за
відсутності осіб, які беруть участь у
справі (у тому числі при розгляді
справи в порядку письмового
провадження), фіксування судового
засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснюється.

Таким чином, оскільки в судове
засідання представники сторін не
прибули, при цьому вони були належним
чином повідомлені про дату, час і місце
судового розгляду, позивачем заявлено
письмове клопотання про розгляд справи
за його відсутності, а дану справу
можливо розглянути і вирішити на
підставі наявних у ній доказів, тому
суд приходить до висновку, що судовий
розгляд справи необхідно здійснювати в
порядку письмового провадження, без
фіксування судового засідання
технічними засобами.

Дослідивши письмові докази, суд
приходить до висновку, що
адміністративний позов слід
задовольнити повністю з таких мотивів
та підстав.

Так, судом встановлено, що суб'єкт
підприємницької діяльності ОСОБА_1
зареєстрований виконавчим комітетом
Володимир-Волинської міської ради
Волинської області 12 жовтня 1997 року,
місце проживання: АДРЕСА_1,
ідентифікаційний номер фізичної особи
- НОМЕР_1, що стверджується Свідоцтвом
про державну реєстрацію фізичної
особи-підприємця серії НОМЕР_2 (а.с.5). З 12
жовтня 1997 року відповідач перебуває на
податковому обліку в
Володимир-Волинській ОДПІ за № 1134
(а.с.6).

Володимир-Волинською ОДПІ з 02 по 13
листопада 2009 року проведено планову
виїзну документальну перевірку
суб'єкта підприємницької діяльності
ОСОБА_1 на предмет дотримання вимог
податкового та іншого законодавства за
період з 01 квітня 2008 року по 30 вересня
2009 року.

За результатами перевірки було
складено акт № 1455/17-НОМЕР_1 від 20
листопада 2009 року, на підставі якого
прийнято податкове
повідомлення-рішення
№ /0/12466 від 03 грудня 2009 року, за
яким загальна сума грошового
зобов'язання становила 74 700 грн. За
результатами адміністративного
оскарження 20 січня 2010 року
Володимир-Волинською ОДПІ прийнято
податкове повідомлення-рішення
№ /2/503, яким визначено
суму податкового зобов'язання 74 700 грн.

Податкове повідомлення-рішення №
/2/503 від 20 січня 2010 року
підприємцем ОСОБА_1 оскаржувалось в
судовому порядку.

Постановою Волинського окружного
адміністративного суду від 22 квітня 2010
року у справі № 2а-479/10/0370 в задоволенні
позову фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 до Володимир-Волинської ОДПІ
про визнання нечинними податкових
повідомлень-рішень від 03 грудня 2009 року
№ /0/12466, від 25 грудня 2009 року
№ /1/13367, від 20 січня
2010 року № /2/503 на суму 74 700 грн.
відмовлено повністю (а.с. 12-15). За
наслідками апеляційного перегляду
постанова Волинського окружного
адміністративного суду від 22 квітня 2010
року у справі № 2а-479/10/0370
залишена без змін та набрала законної
сили 05 листопада 2013 року (а.с.16-18).

Статтею 67 Конституції України
визначено, що кожен зобов'язаний
сплачувати податки і збори в порядку і
розмірах, встановлених законом.

Пунктом 16.1 статті 16, пунктом 36.1 статті
36, пунктом 38.1 статті 38 Податкового
кодексу України (ПК України)
передбачено, що платники податків
зобов'язані сплачувати податки та
збори в строки та у розмірах,
встановлених цим Кодексом та законами
з питань митної справи; податковим
обов'язком визнається обов'язок
платника податку обчислити,
задекларувати та/або сплатити суму
податку та збору в порядку і строки,
визначені цим Кодексом; виконанням
податкового обов'язку визнається
сплата в повному обсязі платником
відповідних сум податкових зобов'язань
у встановлений податковим
законодавством строк.

Відповідно до підпунктів 14.1.39, 14.1.175
пункту 14.1 статті 14 ПК України
податковий борг - сума грошового
зобов'язання (з урахуванням штрафних
санкцій за їх наявності), самостійно
узгодженого платником податків або
узгодженого в порядку оскарження, але
не сплаченого у встановлений цим
Кодексом строк, а також пеня,
нарахована на суму такого грошового
зобов'язання; грошове зобов'язання
платника податків- сума коштів, яку
платник податків повинен сплатити до
відповідного бюджету як податкове
зобов'язання та/або штрафну (фінансову)
санкцію, а також санкції за порушення
законодавства у сфері
зовнішньоекономічної діяльності.

Згідно із пунктом 56.18 статті 56 ПК
України при зверненні платника
податків до суду з позовом щодо
визнання недійсним рішення
контролюючого органу грошове
зобов'язання вважається неузгодженим
до дня набрання судовим рішенням
законної сили.

Отже, як вбачається із матеріалів
справи, за відповідачем рахується
податковий борг в сумі 74 700 грн. за
узгодженими грошовими зобов'язаннями
за платежем "податок на додану
вартість". Борг виник внаслідок
несплати у встановлений строк сум,
донарахованих за актом перевірки
Володимир-Волинської ОДПІ №
1455/17-НОМЕР_1 від 20 листопада 2009 року і на
підставі податкового
повідомлення-рішення від 20 січня 2010
року № /2/503.

У зв'язку із наявністю у відповідача
податкового боргу в сумі 74 700 грн.
Володимир-Волинською ОДПІ, відповідно
до статті 59 ПК України, вживалися
заходи з метою погашення податкового
зобов'язання: 13 грудня 2013 року було
надіслано відповідачу податкову
вимогу форми "Ф" за № 4810 про сплату
податкового боргу в сумі 74 700 грн., яку
відповідач отримала 17 грудня 2013 року
(а.с.10, 11). Проте, вказані заходи не
спричинили погашення податкового
боргу відповідачем.

Відповідно до довідки
Володимир-Волинської ОДПІ № 1259/25-025 від
26 лютого 2014 за фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_1 рахується
податковий борг в сумі 74 700 грн. (а.с. 7).

Сплата суми податку в порядку і строки,
визначені податковим законодавством, в
розумінні пункту 36.1 статті 36 ПК України
є податковим обов'язком платника
податку. Статтею 38 ПК України
встановлено, що виконанням податкового
обов'язку визнається сплата в повному
обсязі платником відповідних сум
податкових зобов'язань у встановлений
податковим законодавством строк.

Відповідно до підпункту 87.11 статті 87 ПК
України орган стягнення звертається до
суду з позовом про стягнення суми
податкового боргу платника
податку-фізичної особи. Органами
стягнення є органи державної
податкової служби, які уповноважені
здійснювати заходи щодо забезпечення
погашення податкового боргу в межах їх
повноважень (пункт 41.5 статті 41 ПК
України).

Згідно з частиною першою статті 11 КАС
України розгляд і вирішення справ в
адміністративних судах здійснюються
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості. Частиною першою статті
71 цього Кодексу встановлено, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідач не надав суду доказів про
відсутність у нього податкового боргу
в сумі 74 700 грн. та не спростував
обставини, на яких ґрунтуються позовні
вимоги.

Аналізуючи наявні в матеріалах справи
докази та норми податкового
законодавства, суд дійшов висновку, що
позовні вимоги Володимир-Волинської
ОДПІ про стягнення з фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 податкового
боргу в сумі 74 700 грн. є правомірними, а
тому їх слід задовольнити.

Керуючись частиною 6 статті 128,
статтями 162, 163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, на підставі Податкового
кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити
повністю.

Стягнути з фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний
номер фізичної особи - НОМЕР_1)
податковий борг з податку на додану
вартість в сумі 74 700 грн. (сімдесят
чотири тисячі сімсот гривень).

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, встановленого статтею 186 КАС
України, якщо таку скаргу не було
подано. У разі подання апеляційної
скарги постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку повністю або
частково шляхом подання апеляційної
скарги до Львівського апеляційного
адміністративного суду через
Волинський окружний адміністративний
суд. Апеляційна скарга на постанову
суду подається протягом десяти днів з
дня отримання копії постанови. Копія
апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
Львівського апеляційного
адміністративного суду.

Суддя
М.А. Александрова