Справа № 2а-1970/2374/11
Суддя: Ніколін В.В.
Дата ухвалення: 2014-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2014 р.
Справа № 126225/11

Колегія суддів Львівського
апеляційного адміністративного суду в
складі:

головуючого судді
Ніколіна В.В.,

суддів
Качмара В.Я., Гінди О.М.,

розглянувши у порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу Тернопільського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів на постанову
Тернопільського окружного
адміністративного суду від 08.09.2011 року
у справі за позовом Тернопільського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів до
Комунального підприємства
"Благоустрій-1", третьої особи
Монастириського районного центру
зайнятості про стягнення санкцій та
пені, -

ВСТАНОВИЛА :

Тернопільське обласне відділення
Фонду соціального захисту інвалідів
15.08.2011 року звернулося до суду з
адміністративним позовом до
Комунального підприємства
"Благоустрій-1", про стягнення
адміністративно-господарських санкцій
в розмірі 9500,00 грн., а також пені в
розмірі 347,70 грн.

Позов мотивовано тим, що відповідач в
порушення ст. 20 Закону України «Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні» не сплатив
адміністративно-господарські санкції,
сума яких визначається в розмірі
середньої річної заробітної плати на
відповідному підприємстві, в установі,
організації, у тому числі на
підприємстві, організації громадських
організацій інвалідів, фізичної особи,
яка використовує найману працю, за
кожне робоче місце, призначене для
працевлаштування інваліда і не зайняте
інвалідом в розмірі 9500,00 грн., а також
пені в розмірі 347,70 грн.

Оскаржуваною постановою
Тернопільського окружного
адміністративного суду від 08.09.2011 року
в задоволенні позову Тернопільського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів до
Комунального підприємства
"Благоустрій-1", третьої особи
Монастириського районного центру
зайнятості про стягнення санкцій та
пені - відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі позивач
просить зазначену постанову скасувати
та прийняти нову, якою задовольнити
позовні вимоги, покликаючись на
порушення судом першої інстанції норм
матеріального права. Вимоги за
апеляційною скаргою обґрунтовує тим,
що відповідач не вчинив всіх дій
передбачених законодавством для
працевлаштування інвалідів.

Сторони по справі належним чином судом
були повідомлені, однак з невідомих для
суду причин не з'явилися в зал судового
засідання, а тому відповідно до ч. 1 ст.
197 КАС України суд апеляційної
інстанції може розглянути справу в
порядку письмового провадження за
наявними у справі матеріалами, якщо
справу може бути вирішено на основі
наявних у ній доказів, у разі
неприбуття жодної з осіб, які беруть
участь у справі, у судове засідання,
хоча вони були належним чином
повідомлені про дату, час і місце
судового засідання.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги у їх сукупності,
колегія суддів приходить до
переконання, що подана скарга не
підлягає задоволенню з наступних
мотивів.

Відмовляючи в позові Тернопільського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів суд
першої інстанції виходив з того, що
відповідно до ч. 1 ст. 20 Закону України
«Про основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні» підприємства,
установи, організації, у тому числі
підприємства, організації громадських
організацій інвалідів, фізичні особи,
які використовують найману працю, де
середньооблікова чисельність
працюючих інвалідів менша, ніж
установлено нормативом, передбаченим
статтею 19 цього Закону, щороку
сплачують відповідним відділенням
Фонду соціального захисту інвалідів
адміністративно-господарські санкції,
сума яких визначається в розмірі
середньої річної заробітної плати на
відповідному підприємстві, установі,
організації, у тому числі підприємстві,
організації громадських організацій
інвалідів, фізичної особи, яка
використовує найману працю, за кожне
робоче місце, призначене для
працевлаштування інваліда і не зайняте
інвалідом. Крім того, згідно з ч. 2 ст. 20
Закону України «Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні»
порушення термінів сплати
адміністративно-господарських санкцій
тягне за собою нарахування пені. Пеня
обчислюється виходячи з 120 відсотків
річних облікової ставки Національного
банку України, що діяла на момент
сплати, нарахованої на повну суму
недоїмки за весь її строк. Звернень
роботодавця щодо зняття даної
вакансії, як такої що укомплектована
упродовж 2010 року не поступало. Дана
вакансія була актуальна протягом
усього 2010 року. Крім того, безробітних
інвалідів, які могли були
працевлаштовані в Комунальному
підприємстві "Благоустрій-1" за наявною
посадою протягом 2010 року не було, а тому
центром зайнятості не направлялося
інвалідів для працевлаштування до
відповідача. Таким чином, суд першої
інстанції прийшов до висновку, що
відповідачем було вжито всіх заходів, у
2010 році, стосовно створення робочого
місця для працевлаштування інваліда, а
позивачем по справі не доведено
вчинення ним правопорушення. Крім того,
позивачем не надано доказів про
направлення інвалідів для
працевлаштування чи про відмову
відповідача в їх працевлаштуванні.

Такі висновки суду першої інстанції, на
думку колегії суддів, відповідають
нормам матеріального права.

Як вбачається з матеріалів справи:
Тернопільське обласне відділення
Фонду соціального захисту інвалідів,
надалі позивач, звернулося до суду з
адміністративним позовом до
Комунального підприємства
"Благоустрій-1", про стягнення
адміністративно-господарських санкцій
в розмірі 9500,00 грн., а також пені в
розмірі 347,70 грн.

Згідно звіту Комунального
підприємства "Благоустрій-1" про
зайнятість інвалідів (форма №10-ПІ) за
2010 рік, середньооблікова чисельність
його штатних працівників облікового
складу за рік складає 24 осіб, тобто
відповідно до ч. 1 ст.19 Закону України
«Про основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні», норматив робочих
місць для працевлаштування інвалідів
становить 1. В КП "Благоустрій-1"
створено одне робоче місце для
інваліда на посаді працівника з
благоустрою.

Відповідно до листа Монастириського
районного центру зайнятості № 03/719 від
26.08.2011 року КП "Благоустрій-1" форми 3-ПН
про вакантне робоче місце для інваліда
був поданий 06.03.2009 року. До матеріалів
справи долучено також звіти від 31.03.2010
року, 01.05.2010 року, 01.06.2010 року, 01.07.2011 року.
Відповідно до зазначеного листа
Монастириського РЦЗ для підтвердження
актуальності посади інваліда директор
КП "Благоустрій-1" щомісяця впродовж 2010
року звертався до Монастириського РЦЗ.

Закон України "Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні"
визначає основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні і
гарантує їм рівні з усіма іншими
громадянами можливості для участі в
економічній, політичній і соціальній
сферах життя суспільства, створення
необхідних умов, які дають можливість
інвалідам вести повноцінний спосіб
життя згідно з індивідуальними
здібностями і інтересами.

Відповідно до ст. 18-1 Закону України
„Про основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні державна служба
зайнятості здійснює пошук підходящої
роботи відповідно до рекомендації
МСЕК, наявних у інваліда кваліфікації
та знань, з урахуванням його побажань.

Відповідно до ст. 19 цього Закону для
підприємств, установ, організацій, у
тому числі підприємств, організацій
громадських організацій інвалідів,
фізичних осіб, які використовують
найману працю, установлюється норматив
робочих місць для працевлаштування
інвалідів у розмірі чотирьох відсотків
середньооблікової чисельності штатних
працівників облікового складу за рік, а
якщо працює від 8 до 25 осіб - у кількості
одного робочого місця. Роботодавці, які
використовують найману працю,
самостійно розраховують кількість
робочих місць для працевлаштування
інвалідів і відповідно до нормативу
забезпечують працевлаштування
інвалідів.

Частиною першою статті 20 зазначеного
Закону встановлено, що підприємства,
установи, організації, у тому числі
підприємства, організації громадських
організацій інвалідів, фізичні особи,
які використовують найману працю, де
середньооблікова чисельність
працюючих інвалідів менша, ніж
установлено нормативом, передбаченим
статтею 19 цього Закону, щороку
сплачують відповідним відділенням
Фонду адміністративно-господарські
санкції, сума яких визначається в
розмірі середньої річної заробітної
плати на відповідному підприємстві,
установі, організації, у тому числі
підприємстві, організації громадських
організацій інвалідів, фізичної особи,
яка використовує найману працю, за
кожне робоче місце, призначене для
працевлаштування інваліда і не зайняте
інвалідом.

Звернень роботодавця щодо зняття даної
вакансії, як такої , що укомплектована
упродовж 2010 року не поступало. Дана
вакансія була актуальна протягом
усього 2010 року. Крім того, безробітних
інвалідів, які могли були
працевлаштовані в Комунальному
підприємстві "Благоустрій-1" за наявною
посадою протягом 2010 року не було, а тому
центром зайнятості не направлялося
інвалідів для працевлаштування у
відповідача.

Положення статей 18, 18-1, 19, 20 Закону №
875-ХІІ та статті 218 ГК, вказано, що
обов'язок підприємства зі створення
робочих місць для інвалідів не
супроводжується його обов'язком
займатися пошуком інвалідів для
працевлаштування і, зокрема, зазначено,
що на учасника господарських відносин
не може бути покладена
відповідальність за не направлення
уповноваженими органами необхідної
кількості інвалідів для
працевлаштування, відсутність у
населеному пункті за місцем
знаходження підприємства інвалідів,
які бажають на ньому працювати, лише у
випадку, якщо відповідач ужив усіх
залежних від нього заходів щодо
створення робочих місць для
працевлаштування інвалідів.

Колегія суддів проаналізувавши дану
позовну заяву та надані докази
встановила, що відповідачем були
прийняті всі передбачені заходи, щодо
можливості працевлаштування інвалідів
на підприємстві.

А тому висновки суду першої інстанції
відповідають нормам матеріального та
процесуального права.

На підставі наведеного колегія суддів
прийшла до висновку, що судом першої
інстанції, при винесені оскаржуваної
постанови вірно дано правову оцінку
обставинам справі та ухвалено судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
що згідно ст. 200 КАС України є підставою
для залишення апеляційної скарги без
задоволення, а постанови суду першої
інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС
України колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Тернопільського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів -
залишити без задоволення.

Постанову Тернопільського окружного
адміністративного суду від 08.09.2011 року
у справі № 2а-1970/2374/11 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, що беруть участь у справі, може
бути оскаржена до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуючий
В.В. Ніколін

Судді
О.М. Гінда

В.Я. Качмар