Справа № 1304/618/12
Суддя: Чалий С.Я.
Дата ухвалення: 2014-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"13" березня 2014 р. м. Київ
К/800/55294/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі суддів:

Чалого С. Я.

Конюшка К.В.

Мороза В.Ф.

розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу за
касаційною скаргою в.о.прокурора
Львівської області на ухвалу
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 09 жовтня 2013
року у справі за заявою прокуратури
Львівської області про перегляд за
нововиявленими обставинами постанови
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 08 лютого 2013
року в справі за позовом заступника
прокурора м. Львова в інтересах держави
в особі Львівського комунального
підприємства "Центральний парк
культури і відпочинку ім.
Б.Хмельницького", Державного
управління охорони навколишнього
природного середовища у Львівській
області до Львівської міської ради,
третя особа: ОСОБА_4 про визнання
нечинною і скасування ухвали, -

в с т а н о в и л а :

У січні 2012 року перший заступник
прокурора м. Львова в інтересах держави
в особі ЛКП "Львівський центральний
парк культури і відпочинку
ім. Б.Хмельницького" Управління
культури Львівської міської ради,
Державного управління охорони
навколишнього природного середовища в
Львівській області звернувся до суду з
адміністративним позовом до
Львівської міської ради, третя особа -
ОСОБА_4, про визнання нечинною та
скасування ухвали сесії Львівської
міської ради від 03.12.2009 №3137 "Про надання
ОСОБА_4 земельної ділянки на АДРЕСА_1".

Постановою Галицького районного суду
м. Львова від 14 червня 2012 року позов
задоволено.

Постановою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 08 лютого 2013
року скасовано постанову суду першої
інстанції та ухвалено нове рішення,
яким в задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 21 травня 2013 року постанова
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 08 лютого 2013
року залишена без змін.

У серпні 2013 року прокуратура
Львівської області звернулася до
Львівського апеляційного
адміністративного суду про перегляд за
нововиявленими обставинами постанови
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 08 лютого 2013
року.

Ухвалою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 09 жовтня 2013
року заяву прокуратури Львівської
області про перегляд за нововиявленими
обставинами постанови Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 08 лютого 2013 року залишено без
задоволення, а вказане судове рішення -
без змін.

Не погоджуючись з ухвалою Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 09 жовтня 2013, в.о.прокурора
Львівської області звернувся з
касаційною скаргою, у якій просить
вказане судове рішення скасувати,
посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального права,
справу направити до суду апеляційної
інстанції для продовження розгляду.

Заслухавши доповідь судді Вищого
адміністративного суду України
стосовно обставин, необхідних для
прийняття рішення судом касаційної
інстанції, перевіривши і обговоривши
доводи касаційної скарги,
проаналізувавши правильність
застосування судом першої та
апеляційної інстанції норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
приходить до висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Як встановлено судами та
підтверджується наявними у справі
матеріалами, предметом спору у даній
справі є ухвала Львівської міської
ради №3137 від 03.12.2009 "Про надання гр.
ОСОБА_4 земельної ділянки на АДРЕСА_1"
якою надано ОСОБА_4 земельну ділянку
площею 0,1022 га на АДРЕСА_1 в оренду
терміном на 10 років (з обмеженнями без
права зміни конфігурації земельної
ділянки) для обслуговування
адміністративного будинку за рахунок
земель житлової та громадської
забудови.

Відповідно до довідки про правовий
статус земельної ділянки від 23.07.2009
№40/01-14/2508, земельна ділянка на АДРЕСА_1
на момент прийняття оспорюваної ухвали
Львівської міської ради №3137 від 03.12.2009
відносилась до земель житлової та
громадської забудови.

З матеріалів справи вбачається, що на
земельній ділянці переданій на
підставі оспорюваного рішення в оренду
ОСОБА_4 розташований нежитловий
будинок загальною площею 735,1 кв.м., який
набутий у власність на підставі
договору купівлі-продажу нежитлових
приміщень № 4625 від 17.09.2008 (який є чинним
та таким, що у встановленому чинним
законодавством порядку не був
оскаржений), має власне цільове
призначення та є самостійним об'єктом
права власності.

Ухвалою Львівської міської ради від
09.07.2009 №2788 затверджено перелік
землекористувачів, що здійснюють
фактичне користування земельними
ділянками у межах парків та зелених зон
у м. Львові.

У пункті 7 даного переліку відображено
землекористування попереднього
власника об'єкта нерухомості по
АДРЕСА_1 площею 0,1022 га, а також
відображено, що вказана земельна
ділянка призначена для обслуговування
адміністративної будівлі.

З урахуванням зазначеного, суд
апеляційної інстанції в своїй
постанові від 08 лютого 2013 року, з
висновками якого погодився Вищий
адміністративний суду України (ухвала
від 21 травня 2013 року) вказав, що спірна
земельна ділянка відносилась до земель
житлової та громадської забудови, а не
до земель природно-заповідного фонду,
тому ухвала Львівської міської ради
від 03.12.2009 №3137 "Про надання ОСОБА_4
земельної ділянки на АДРЕСА_1" прийнята
у межах компетенції відповідача у
визначеному законом порядку.

Звертаючись із заявою про перегляд за
нововиявленими обставинами постанови
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 08 лютого 2013
року, прокурор Львівської області
вказував, що на час постановлення
апеляційним судом спірного рішення не
було порушено кримінальне провадження
№ 0000550 від 25.02.2013 р. за ч.1 ст. 366 КК
України за фактом внесення службовими
особами Управління Держкомзему у м.
Львові неправдивих відомостей до
довідки № 40/01-14/2508 від 23.07.2009 р. про
правовий статус спірної земельної
ділянки. В ході кримінального
розслідування було проведено судову
земельно-технічну експертизу № 1492 від
18.06.2013 р., згідно висновків якого:
незавершений будівництвом будинок і
земельна ділянка станом на 1952 рік
знаходились в межах парку культури;
об'єкт дослідження - земельна ділянка
розташована відокремлено від лінії
забудови і оточена навколо парковою
зоною. Таким чином, земельна ділянка
площею 0,1022 га, що надана в оренду
позивачу для обслуговування
адміністративного будинку,
відноситься до земель
природоохоронного призначення та
ніколи не відносилась до земель
житлової та громадської забудови.

Залишаючи без задоволення вищевказану
заяву прокуратури, апеляційний суд
виходив з того, що висновки експерта
не можуть вважатись достовірно
встановленими нововиявленими
обставинами, а отже не можуть бути
безумовними підставами для перегляду і
скасування судового рішення за
нововиявленими обставинами. Крім
цього, на даний час немає вироку суду,
який набрав законної сили, яким було б
встановлено фальшивість довідки
Управління Держкомзему у м. Львові №
40/01-14/2508 від 23.07.2009 р. про правовий статус
земельної ділянки по АДРЕСА_1. Тому, у
суду немає передумов для застосування
підстав для перегляду судового рішення
за нововиявленими обставинами,
передбаченими пунктом 2 частини 2
статті 245 КАС України.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками апеляційного суду з огляду
на їх правомірність та обґрунтованість
та вважає за доцільне зазначити про
таке.

Згідно ч.2 ст.245 Кодексу
адміністративного судочинства України
підставами для перегляду судового
рішення за нововиявленими обставинами
є:

1) істотні для справи обставини, що не
були і не могли бути відомі особі, яка
звертається із заявою, на час розгляду
справи;

2) встановлення вироком суду, що набрав
законної сили, завідомо неправдивих
показань свідка, завідомо
неправильного висновку експерта,
завідомо неправильного перекладу,
фальшивості документів або речових
доказів, що потягли за собою ухвалення
незаконного або необґрунтованого
рішення;

3) встановлення вироком суду, що набрав
законної сили, вини судді у вчиненні
злочину, внаслідок якого було ухвалено
незаконне або необґрунтоване рішення;

4) скасування судового рішення, яке
стало підставою для прийняття
постанови чи постановлення ухвали, що
належить переглянути;

5) встановлення Конституційним Судом
України неконституційності закону,
іншого правового акта чи їх окремого
положення, застосованого судом при
вирішенні справи, якщо рішення суду ще
не виконано.

Наявність цих умов для визнання
обставини нововиявленою є
обов'язковою.

Пунктами 4, 5 частини 2 статті 248 КАС
України встановлено, що у заяві про
перегляд судового рішення за
нововиявленими обставинами
зазначаються обставини, що могли
вплинути на судове рішення, але не були
відомі та не могли бути відомі суду та
особі, яка звертається із заявою, під
час вирішення справи, а також
обґрунтування з посиланням на докази,
що підтверджують наявність
нововиявлених обставин, та зміст вимог
особи, яка подає заяву, до суду.

Такі юридичні факти характеризуються
тим, що вони одночасно повинні бути
передбачені нормами права, спричиняють
виникнення, зміну або припинення
правовідносин, мають істотне значення
для вирішення справи, тобто такі
фактичні дані, які спростовують факти,
покладені в основу судового рішення,
існували на момент звернення до суду з
позовом і під час розгляду справи
судом, не могли бути відомі ані особі,
яка заявила про це, ані суду, в
провадженні якого перебувала справа.

З урахуванням вищевикладеного, колегія
суддів погоджує висновки апеляційного
суду про те, що заява прокуратури
Львівської області про перегляд за
нововиявленими обставинами ухвали
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 08 лютого 2013
року, не містить посилання на
нововиявлені обставини в розумінні
ст.245 КАС України, які б слугували
підставою для перегляду вищевказаного
судового рішення.

З урахуванням вищенаведеного, колегія
суддів дійшла висновку, що судом
апеляційної інстанцій вірно
встановлені обставини справи, судове
рішення ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права
і підстав для його скасування не
вбачається. Доводи касаційної скарги
висновків апеляційного суду не
спростовують.

Відповідно до частини 1 статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Керуючись ст. ст. 220, 222, 223, 224, 230, 231 КАС
України, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу в.о.прокурора
Львівської області залишити без
задоволення, а ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 09 жовтня 2013 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі і
може бути переглянута з підстав, у
строк та у порядку, визначених ст.ст.
235-244-2 КАС України.

Судді: