Справа № 821/2086/13-а
Суддя: Жук С.І.
Дата ухвалення: 2014-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2014 р. Справа № 821/2086/13-а

Категорія: 10.1 Головуючий в 1 інстанції:
Бездрабко О.І.

Колегія суддів Одеського апеляційного
адміністративного суду у складі:

Головуючогосудді -Жука С.І. судді -
Яковлева Ю.В. судді - Кравця О.О.

розглянувши в порядку письмового
провадження у приміщенні Одеського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_4 на постанову
Херсонського окружного
адміністративного суду від 10 червня 2013
року по справі за позовом ОСОБА_4 до
управління Пенсійного фонду України у
місті Херсоні про захист порушеного
права, -

встановиЛА:

ОСОБА_4 (далі - позивач) звернулася
з адміністративним позовом до
управління Пенсійного фонду України у
місті Херсоні (далі - відповідач, УПФУ),
в якому просить захистити порушене
право, визначене ст.ст.36, 57 Конституції
України, шляхом заборони примушування
брати участь у діяльності
неприбуткової самоврядної організації
Пенсійний фонд, скасуванням вимоги від
10.04.2013 р. № Ф-402 щодо сплати внесків.

Суд першої інстанції своєю постановою
від 10 червня 2013 року відмовив в
задоволенні позову ОСОБА_4 до
управління Пенсійного фонду України у
місті Херсоні прозахист порушеного
права.

ОСОБА_4 не погодившись з постановою
суду першої інстанції, подала
апеляційну скаргу, в якій просить суд
апеляційної інстанції скасувати
постанову суду та прийняти нову
постанову, якою задовольнити позовні
вимоги.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги ОСОБА_4 посилається на неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи, невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення норм матеріального та
процесуального права.

Відповідно до ст. 197 КАС України
суд апеляційної інстанції може
розглянути справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами, якщо справу може бути
вирішено на основі наявних у ній
доказів, або у разі відсутності
клопотань від усіх осіб, які беруть
участь у справі, про розгляд справи за
їх участю.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали та доводи
апелянта в межах апеляційної скарги,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційну скаргу належить залишити
без задоволення з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що
управлінням Пенсійного фонду України у
місті Херсоні було винесено вимогу про
сплату недоїмки від 10.04.2013 р. № Ф-402 на
суму 4572,42 грн.

Правові відносини, що виникають,
тривають та припиняються у сфері
загальнообов'язкового державного
соціального страхування врегульовані,
зокрема, Основами законодавства
України про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від 14
січня 1998 року № 16/98-ВР (далі - Основи), а
також Законом України "Про збір та
облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" від 08.07.2010 № 2464-VI
(далі - Закон №2464), правовий статус
Пенсійного фонду України врегульовано
Законом № 1058.

Відповідно до п. 1 ст. 4 Закону України
"Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" фізичні
особи-підприємці є платниками єдиного
внеску, отже облік позивача
здійснюється територіальним органом
управління Пенсійного фонду, яким в
даному випадку є відповідач. ОСОБА_5
взята на облік управлінням Пенсійного
фонду України у Білозерському районі
Херсонської області.

Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України
"Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" від 08.07.2010 року,
єдиний внесок на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування -
консолідований страховий внесок, збір
якого здійснюється відповідно до
системи загальнообов'язкового
державного соціального страхування в
обов'язковому порядку та на регулярній
основі з метою забезпечення захисту у
випадках, передбачених законодавством,
прав застрахованих осіб та членів
їхніх сімей на отримання страхових
виплат (послуг) за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Платники єдиного внеску визначені ст. 4
Закону України "Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування".
Зокрема, до них відносяться фізичні
особи - підприємці, зокрема ті, які
використовують працю інших осіб на
умовах трудового договору (контракту)
або на інших умовах, передбачених
законодавством про працю, чи за
цивільно-правовим договором (крім
цивільно-правового договору,
укладеного з фізичною особою -
підприємцем, якщо виконувані роботи
(надавані послуги) відповідають видам
діяльності, зазначеним у витягу з
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців).
Тобто, платниками є фізичні
особи-підприємці, що є роботодавцями.
Крім цього, згідно положень цієї ж
статті платниками єдиного внеску є
фізичні особи-підприємці, в тому числі
ті, які обрали спрощену систему
оподаткування, та члени сімей цих осіб,
які беруть участь у провадженні ними
підприємницької діяльності.

Виходячи із змісту ч. 4 ст. 5 Закону
України "Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" обов'язки
фізичних осіб-підприємців як платників
єдиного внеску виникають з моменту їх
державної реєстрації.

Згідно із п. 1, ч. 2, ст. 6 Закону України
"Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування", платник
єдиного внеску зобов'язаний своєчасно
та в повному обсязі нараховувати,
обчислювати і сплачувати єдиний
внесок. При цьому, ч. 8, ст. 9 Закону
України "Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" встановлено
базовий звітний період для фізичних
осіб - підприємців - календарний рік.
Відповідно до ч. 8, ст. 9 цього ж Закону,
платники єдиного внеску зобов'язані
сплачувати єдиний внесок, нарахований
за відповідний базовий звітний період,
не пізніше 20 числа місяця, що настає за
базовим звітним періодом. Однак,
всупереч положенням вищевказаних норм,
відповідач вчасно не сплатив у повному
обсязі суму єдиного внеску за базовий
звітний період 2011 р.

Відповідно до ст. 25 Закону України "Про
збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування", територіальний
орган Пенсійного фонду у порядку, за
формою і в строки, встановлені
Пенсійним фондом за погодженням з
центральним органом виконавчої влади у
сфері праці та соціальної політики,
надсилає платникам єдиного внеску, які
мають недоїмку, вимогу про її сплату. У
цьому разі, боржник протягом десяти
робочих днів з дня її отримання повинен
або узгодити суму зобов'язання з
органом Пенсійного фонду, або
оскаржити вимогу до органу Пенсійного
фонду вищого рівня чи до суду, або
сплатити борг. У іншому разі, УПФУ
надсилає вимогу для стягнення боргу до
органу державної виконавчої служби або
звертається з позовом про стягнення
боргу до суду. Таким чином, УПФУ має
право надсилати позивачеві вимогу про
сплату недоїмки по єдиному внеску.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів вважає, що вимога управління
Пенсійного фонду України у місті
Херсоні про сплату недоїмки від 10.04.2013
р. № Ф-402 на суму 4572,42 грн. складена ним
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Законом України
"Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування", а отже вона є
законною та не підлягає скасуванню.

Розглянувши матеріали справи та
доводи апеляційної скарги, судова
колегія вважає, що судом першої
інстанції повно і всебічно досліджено
обставини справи, надані сторонами
докази, правильно визначено характер
спірних правовідносин і закон, який їх
регулює.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Частиною 1 ст.71 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 198 КАС України
за наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду першої
інстанції суд апеляційної інстанції
має право залишити апеляційну скаргу
без задоволення, а постанову суду - без
змін.

Отже судова колегія вважає, що доводи
апеляційної скарги не є істотними і не
дають підстав для висновку про
неправильне застосування судом першої
інстанції норм матеріального чи
процесуального права, які призвели або
могли призвести до неправильного
вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 197, 198, 200, 205, 206, КАС
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4, - залишити
без задоволення.

Постанову Херсонського окружного
адміністративного суду від 10 червня 2013
року по справі за позовом ОСОБА_4 до
управління Пенсійного фонду України у
місті Херсоні про захист порушеного
права, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення їх копій
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена у касаційному
порядку протягом двадцяти днів після
набрання законної сили судовим
рішенням до Вищого адміністративного
суду України в порядку статті 212 КАС
України.

Головуючийсуддя С.І. Жук суддя Ю.В.
Яковлев суддя О.О. Кравець