Справа № 0911/3280/12
Суддя: Стрелець Т.Г.
Дата ухвалення: 2014-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"20" березня 2014 р. м. Київ
К/800/42132/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

головуючого судді: суддів: Стрелець
Т.Г., Голяшкіна О.В., Зайця В.С.,

розглянувши в письмовому провадженні
касаційну скаргу ОСОБА_4

на постанову Надвірнянського
районного суду Івано-Франківської
області від 17 квітня 2013 року

та ухвалу Львівського апеляційного
адміністративного суду від 02 липня
2013року

у справі №0911/3280/12

за позовом прокурора
Надвірнянського району
Івано-Франківської області

до Надвірнянської міської
ради Івано-Франківської області,

за участю третьої особи-1, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору на стороні відповідача ОСОБА_4,

за участю третьої особи-2, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору на стороні відповідача ОСОБА_5,

за участю третьої особи-3, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору на стороні відповідача ОСОБА_6,

про визнання рішення
незаконним,-

ВСТАНОВИЛА:

В листопаді 2012 року прокурор
Надвірнянського району
Івано-Франківської області звернувся
до Надвірнянського районного суду
Івано-Франківської області з позовом
до Надвірнянської міської ради
Івано-Франківської області (далі по
тексту Надвірнянська МР), яким просив
визнанти незаконним рішення 23 сесії 6
демократичного скликання
Надвірнянської МР №960-23/2012 від 27.06.2012
року «Про визнання недійсним рішення
виконавчого комітету міської ради №542
від 26.10.2010 року «Про роз'єднання
квартири АДРЕСА_1 на дві окремі
квартири».

Постановою Надвірнянського районного
суду Івано-Франківської області від 17
квітня 2013 року у справі №0911/3280/12,
залишеною без змін ухвалою Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 02 липня 2013 року у зазначеній справі,
позовні вимоги задоволено.

При ухваленні рішень суди першої та
апеляційної інстанцій виходили з
обґрунтованості прокурором своїх
вимог, оскільки оскаржене рішення
Надвірнянської МР прийняте не на
підставі, поза межами повноважень та у
спосіб, що не передбачені Конституцією
та Законами України.

Не погоджуючись з рішеннями судів
попередніх інстанцій, ОСОБА_4 звернувся
до Вищого адміністративного суду
України з касаційною скаргою, в якій,
посилаючись на порушення судами норм
матеріального та процесуального права,
просить вищезазначені судові рішення
скасувати, ухвалити нове рішення про
відмову в задоволенні позовних вимог.

Справу розглянуто в порядку письмового
провадження, встановленого пунктом 1
частини 1 статті 222 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Заслухавши суддю-доповідача,
розглянувши і обговоривши доводи
касаційної скарги, перевіривши
правильність застосування судами норм
матеріального та процесуального права
і наданої ними правової оцінки
обставин у справі, дослідивши
матеріали справи, колегія суддів
дійшла висновку, що касаційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Згідно частини 2 статті 220 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції
переглядає судові рішення судів першої
та апеляційної інстанцій в межах
касаційної скарги.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що рішенням
Надвірнянського районного суду від 30
квітня 2010 року у справі №2-10/2010,
залишеним без змін ухвалою колегії
суддів судової палати в цивільних
справах Апеляційного суду
Івано-Франківської області від 15 липня
2010 року та ухвалою колегії суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 08 лютого 2012 року ОСОБА_7 та
ОСОБА_5 з неповнолітнім сином виділено
в користування кімнату площею 23,2 кв.м.,
кухню площею 19,3 кв.м., коридор площею
8,10кв.м., балкон - 0,9 кв.м. в приміщенні
квартири АДРЕСА_1, виселивши із
зазначених приміщень ОСОБА_4 та ОСОБА_8,
та вселивши у вказані приміщення
ОСОБА_7 та ОСОБА_5 з малолітнім сином.
ОСОБА_4 та ОСОБА_8 виділено в
користування у спірній квартирі
приміщення кімнати площею 19,49 кв.м. та
кухні площею 11,98 кв.м. Зобов'язано
Надвірнянську МР укласти з ОСОБА_7 та
ОСОБА_5 договір найму на виділені їм в
користування приміщення. В задоволенні
позовних вимог ОСОБА_4 та ОСОБА_8 до
ОСОБА_7 та ОСОБА_5 про втрату права на
житло відмовлено.

Виконавчим комітетом Надвірнянської
МР прийнято рішення «Про роз'єднання
квартири АДРЕСА_1 на дві окремі
квартири» №542 від 26.10.2010 року.

Рішенням 23 сесії 6 демократичного
скликання Надвірнянської МР №960-23/2012
від 27.06.2012 року визнано недійсним
рішення виконавчого комітету міської
ради №542 від 26.10.2010 року «Про
роз'єднання квартири АДРЕСА_1 на дві
окремі квартири».

Переглядаючи судові рішення судів
першої та апеляційної інстанцій, з
урахуванням доводів касаційної скарги
та заперечень на неї, колегія суддів
Вищого адміністративного суду України
виходить з наступного.

Згідно статті 159 Кодексу
адміністративного судочинства
України, судове рішення повинно бути
законним і обґрунтованим. Законним є
рішення, ухвалене судом відповідно до
норм матеріального права при
дотриманні норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

На виконання частини 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, судами попередніх інстанцій
досліджені обставини справи та спірне
рішення Надвірнянської МР, їм надано
юридичну оцінку.

Відповідно до частини другої статті 19
Конституції України, органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Нормою статті 25 Закону України «Про
місцеве самоврядування» визначено, що
сільські, селищні, міські ради
правомочні розглядати і вирішувати
питання, віднесені Конституцією
України, цим та іншими законами до їх
відання.

Згідно пункту 5 Рішення
Конституційного Суду України № 7-рп/2009
від 16.04.2009 року у справі за
конституційним поданням Харківської
міської ради щодо офіційного
тлумачення положень частини другої
статті 19, статті 144 Конституції України,
статті 25, частини чотирнадцятої статті
46. частин першої, десятої статті 59
Закону України "Про місцеве
самоврядування в Україні" (справа про
скасування актів органів місцевого
самоврядування) органи місцевого
самоврядування не можуть скасовувати
свої попередні рішення, вносити до них
зміни, якщо відповідно до приписів цих
рішень виникли правовідносини,
пов'язані з реалізацією певних
суб'єктивних прав та охоронюваних
законом інтересів, і суб'єкти цих
правовідносин заперечують проти їх
зміни чи припинення. Це є "гарантією
стабільності суспільних відносин" між
органами місцевого самоврядування і
громадянами, породжуючи у громадян
впевненість у тому, що їхнє існуюче
становище не буде погіршене прийняттям
більш пізнього рішення, що
узгоджується з правовою позицією,
викладеною в абзаці другому пункту 5
мотивувальної частини Рішення
Конституційного Суду України від 13
травня 1997 року N 1-зп у справі щодо
несумісності депутатського мандата.

Ненормативні правові акти органу
місцевого самоврядування є актами
одноразового застосування, вичерпують
свою дію фактом їхнього виконання, тому
вони не можуть бути скасовані чи
змінені органом місцевого
самоврядування після їх виконання.

У відповідності до наведених вище
роз'яснень Конституційного Суду
України, судами попередніх інстанції
встановлено, що на підставі рішення
виконавчого комітету Надвірнянської
МР «Про роз'єднання квартири АДРЕСА_1 на
дві окремі квартири» №542 від 26.10.2010 року
виникли правовідносини, пов'язані з
його реалізацією, зокрема укладений
договір найму житла в будинках
державного і комунального житлового
фонду від 04.11.2010 року.

Таким чином, висновки судів про
незаконність оскарженого рішення
відповідача є обґрунтованими, оскільки
воно порушує законні права та інтереси
ОСОБА_7 та ОСОБА_5

В касаційній скарзі ОСОБА_4 ставить
питання про приналежність квартири
АДРЕСА_1 фонду Міністерства оборони
України та ненадання його згоди на
вселення ОСОБА_7 та ОСОБА_5 у зазначену
квартиру.

Проте, згідно статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

Спір у даній справі є адміністративним,
а отже питання виникнення, припинення
та реалізації цивільних прав не може
бути предметом розгляду, оскільки вони
повинні вирішуватись за нормами
цивільного судочинства.

В обґрунтування касаційної скарги
ОСОБА_4 фактично покладені доводи, які
зводяться до переоцінки доказів у
справі та не свідчать про порушення
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права.

З огляду на вищенаведене, колегія
суддів Вищого адміністративного суду
України вважає, що адміністративними
судами правозастосування відбулось із
дотримання норм діючого законодавства
та з повним, достовірним, неупередженим
та об'єктивним з'ясуванням обставин
справи.

Відповідно статті 224 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Враховуючи викладене, судова колегія
Вищого адміністративного суду України
вважає, що доводи касаційної скарги не
спростовують висновків, викладених в
оскаржуваних судових рішенням, вони
ґрунтуються на вимогах норм
матеріального та процесуального
законодавства, підстав для їх
скасування не вбачається.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 - залишити без
задоволення.

Постанову Надвірнянського районного
суду Івано-Франківської області від 17
квітня 2013 року та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 02 липня 2013 року у справі №0911/3280/12 -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
сторонам і може переглянута Верховним
Судом України з підстав, у строки та у
порядку, передбачені статтями 237, 238, 239-1
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Судді: