Справа № 2а/2370/5015/2012
Суддя: Федотов І.В.
Дата ухвалення: 2014-03-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 2а/2370/5015/2012
Головуючий у 1-й інстанції: Гаращенко
Суддя-доповідач: Федотов І.В.
У Х В А Л А

Іменем України

04 березня 2014 року
м. Київ

розглянувши у відкритому судовому
засіданні, в приміщенні суду,
апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в
Городищенському районі Черкаської
області на постанову Черкаського
окружного адміністративного суду від 12
лютого 2013 року у справі за
адміністративним позовом фізичної
особи - підприємця ОСОБА_2 до Головного
управління Пенсійного фонду України в
Черкаській області та до управління
Пенсійного фонду України в
Городищенському районі Черкаської
області про визнання рішень
недійсними, -

ВСТАНОВИЛА:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_2
звернувся до суду з позовом до
управління Пенсійного фонду України в
Городищенському районі Черкаської
області (далі - відповідач - 1), Головного
управління Пенсійного фонду України в
Черкаській області (далі - відповідач -
2) про визнання недійсними рішення
відповідачів, а саме: рішення
управління Пенсійного фонду України в
Городищенському районі Черкаської
області №76 від 22.11.2012 року «Про
застосування фінансових санкцій за
неподання, несвоєчасне подання,
подання не за встановленою формою
звітності до Пенсійного фонду України»
та рішення Головного управління
Пенсійного фонду України в Черкаській
області від 17.12.2012 року №11929/10 про
результати розгляду скарги №69.

Постановою Черкаського окружного
адміністративного суду від 12 лютого 2013
року позов задоволено.

Не погоджуючись із зазначеним судовим
рішенням, відповідачі подали
апеляційні скарги, в яких просять
скасувати постанову суду першої
інстанції, у зв'язку із порушенням
судом першої інстанції норм
процесуального та матеріального права
та прийняти нову, якою у задоволенні
позову відмовити.

В судове засідання сторони не
з'явились, про день, час та місце
розгляду справи повідомлені належним
чином, у зв'язку із чим, колегія суддів,
на підставі ч. 6 ст. 12, ч. 1 ст. 41, ч. 4 ст. 196
КАС України розглядає справу за їх
відсутності без фіксування судового
засідання за допомогою
звукозаписувального технічного
засобу.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши доводи апеляційної скарги
та перевіривши матеріали справи,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Згідно з п.1 ч.1 ст.198, ч.1 ст. 200 КАС
України, суд апеляційної інстанції
залишає скаргу без задоволення, а
постанова суду - без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Як встановлено судом першої інстанції
та свідчать матеріали справи,

ОСОБА_2 01.09.1997 року зареєстрований як
фізична особа-підприємець
Городищенською районною державною
адміністрацією(свідоцтво про державну
реєстрацію суб'єкта підприємницької
діяльності - фізичної особи від 30.09.1997
року).

22.11.2012 року посадовою особою управління
Пенсійного фонду України в
Городищенському районі Черкаської
області проведено перевірку
своєчасності подання приватним
підприємцем відомостей, що
використовуються у системі
персоніфікованого обліку, за 2004 рік, за
результатами якої складено акт №88 від
22.11.2012 року.

В акті перевірки встановлено, що в
порушення вимог п. 4 ч. 2 ст. 17 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» та
пункту 1.5. Порядку формування та
подання органам Пенсійного фонду
України відомостей про застраховану
особу, що використовуються в системі
загальнообов'язкового державного
пенсійного страхування» від 10.06.2004 року
№7-6, приватний підприємець ОСОБА_2 не
подав у встановлені строки звіт за 2004
рік до управління Пенсійного фонду
України в Городищенському районі.

22.11.2012 року першим заступником
начальника управління Пенсійного
фонду України в Городищенському районі
Черкаської області прийнято рішення
№76 про застосування фінансових
санкцій за неподання, несвоєчасне
подання, подання не за встановленою
формою звітності до органів Пенсійного
фонду України, яким на підставі п. 5 ч. 9
ст. 106 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» за несвоєчасне подання
річного звіту за 2004 рік до системи
персоніфікованого обліку до
приватного підприємця ОСОБА_2
застосовано фінансові санкції у
розмірі 170 грн.

26.11.2012 року ФОП ОСОБА_2 подав до
Головного управління Пенсійного фонду
України в Черкаській області скаргу №69
на рішення управління Пенсійного фонду
України в Городищенському районі
Черкаської області від 22.11.2012 року №76.

За результатами розгляду скарги
позивача Головним управління
Пенсійного фонду України в Черкаській
області прийнято рішення від 17.12.2012
року №11929/10 про результати розгляду
скарги №69, яким рішення управління
Пенсійного фонду України в
Городищенському районі від 22.11.2012 року
№76 про застосування фінансових
санкцій за неподання, несвоєчасне
подання, подання не за встановленою
формою звітності до органів Пенсійного
фонду України залишено без змін, а
скаргу - без задоволення.

Колегія суддів зазначає, що правовою
підставою для винесення оскаржуваного
рішення від 22.11.2012 року №76 визначено п.5
ч.9 ст. 106 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" (в редакції Закону України
№ 799-VI від 25.12.2008 року).

Слід відмітити, що за період до 01.01.2011 р.
відносини, що виникали між суб'єктами
системи загальнообов'язкового
державного пенсійного страхування,
регулювалися Законом України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування". Виключно цим Законом
визначалися платники страхових
внесків, порядок їх нарахування,
обчислення та сплати страхових
внесків, стягнення заборгованості за
цими внесками.

Однак, дана норма права, як і стаття 17
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" від 09.07.2003 р. N 1058-IV, яка
регламентує вчинене порушення,
встановлене відповідачем в Акті,
втратила чинність з 1 січня 2011 року
згідно із Законом України "Про збір та
облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" від 08.07.2010 р. N
2464-VI, тобто, не діяла на дату прийняття
оскаржуваного рішення від 22.11.2012.

Таким чином, відповідачем на момент
застосування фінансових санкцій та
нарахування пені застосована
неіснуюча норма Закону, що доводить
юридичну неспроможність прийняття
спірного рішення.

Даючи оцінку спірним відносинам у цій
частині, необхідно виходити з позиції
Конституційного Суду України
наведеній у пункті 2 мотивувальної
частини рішення у справі за
конституційним зверненням
Національного банку України щодо
офіційного тлумачення положення
частини першої статті 58 Конституції
України (справа про зворотну дію в часі
законів та інших нормативно-правових
актів) від 9 лютого 1999 року № 1-7/99,
викладеної стосовно дії загально -
правового принципу норми права у часі.
Позиція Конституційного Суду України
за якою дію нормативно-правового акта в
часі треба розуміти так, що вона
починається з моменту набрання цим
актом чинності і припиняється з
втратою ним, чинності, тобто до події,
факту застосовується той закон або
інший нормативно-правовий акт, під час
дії якого вони настали або мали місце.

Як зазначено абзацом першим даного
Рішення в регулюванні суспільних
відносин застосовуються різні способи
дії в часі нормативно-правових актів.
Перехід від однієї форми регулювання
суспільних відносин до іншої може
здійснюватися, зокрема, негайно
(безпосередня дія), шляхом перехідного
періоду (ультраактивна форма) і шляхом
зворотної дії (ретроактивна форма).

Виходячи з аналізу норми покладеної в
основу застосування санкцій вона діяла
з 1 січня 2004 року до 1 січня 2011 року, саме
цей проміжок часу норма визначала
склад правопорушень, вид та розмір
санкцій, тобто поняття правопорушення
і відповідальність за нього.

Як зазначено абзацом четвертим
вказаного Рішення, відповідальність
можлива лише за наявності в законі чи
іншому нормативно-правовому акті
визначення правопорушення, за яке така
юридична відповідальність особи
передбачена, і яка може
реалізовуватись у формі примусу зі
сторони уповноваженого державою
органу.

На момент прийняття спірного рішення
від 22.11.2012 року норм, які встановлюють
відповідальність за несвоєчасну
сплату (несвоєчасне перерахування)
страхувальниками страхових внесків, не
існувало.

З огляду на зазначене, відповідач
помилково застосував норми
матеріального закону, що були чинними
на момент вчинення позивачем як
страхувальником правопорушення, без
врахування того, що ця сама норма
передбачає не тільки засади юридичної
(адміністративної) відповідальності,
але й саму відповідальність за
правопорушення. На момент притягнення
до відповідальності норм, тобто
підстав для відповідальності не
існувало, що доводить протиправність
(незаконність) рішення УПФУ у
Городищенському районі Черкаської
області.

З метою виконання ст.244-2 КАС України,
судом першої інстанції вірно взято до
уваги висновки постанови Верховного
Суду України від 20.11.2012р. у справі №
21-367а12.

Крім того, оскільки Головним
управління Пенсійного фонду України в
Черкаській області прийнято рішення
від 17.12.2012 року №11929/10 за результатами
розгляду скарги позивача на рішення
управління Пенсійного фонду України в
Городищенському районі від 22.11.2012 року
№76, яким останнє залишено без змін, а
скаргу - без задоволення, колегія
суддів вважає вірним висновок суду
першої інстанції про протиправність
оспорюванних рішень відповідачів.

Таким чином, колегія суддів вважає
вимоги позивача обґрунтованими, а
доводи апеляційних скарг
спростовуються вищевикладеним.

З урахуванням вищевикладеного, колегія
суддів дійшла висновку, що судом першої
інстанції правильно встановлено
обставини справи, судове рішення
ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права
і підстав для його скасування не
вбачається.

Керуючись ст.ст. 41, 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254
КАС України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в
Городищенському районі Черкаської
області залишити без задоволення, а
постанову Черкаського окружного
адміністративного суду від 12 лютого 2013
року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена протягом двадцяти
днів шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Судді:

.

Головуючий суддя
Федотов І.В.

Судді:
Ісаєнко Ю.А.

Епель О.В.