Справа № 805/17000/13-а
Суддя: Губська Л.В.
Дата ухвалення: 2014-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Мозгова Н.А.
Суддя-доповідач - Губська Л.В.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2014 року
справа №805/17000/13-а
приміщення суду за адресою:83017, м.
Донецьк, бул. Шевченка, 26

Донецький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого судді: Губської Л.В.,

суддів: Арабей Т.Г., Геращенка І.В.,

при секретарі: Борисовій А.А.,

за участю: представника відповідача
Савенкова О.Л. (довіреність від 18.03.2014
р.),

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України у м. Костянтинівці
Донецької області на постанову
Донецького окружного
адміністративного суду від 23 січня 2014
року в адміністративній справі за
позовом управління Пенсійного фонду
України в м. Костянинівці та
Костянтинівському районі Донецької
області до відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у м. Костянтинівці
Донецької про стягнення витрат в сумі
1656031,77 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з даним
позовом, в якому просив стягнути з
відповідача витрати на виплату пенсій
особам, що отримали каліцтво внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсії у
зв'язку з втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання на території країн СНД
(республік колишнього СРСР), за період з
01.04.2011 р. по 31.08.2013 р. на загальну суму
89079,76 грн., витрати на виплату та
доставку державної адресної допомоги
за період з 01.04.2011 р. по 01.01.2013 р. на
загальну суму 1560075,28 грн., виплати
допомоги на поховання за період з 01.05.2011
р. по 01.09.2013 р. на загальну суму 6876,73 грн.

Постановою Донецького окружного
адміністративного суду від 23 січня 2014
року позов задоволено частково, а саме:
стягнуто з відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та профзахворювань
України у м. Костянтинівці Донецької
області витрати на виплату пенсій
особам, що отримали каліцтво внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсії у
зв'язку з втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання на території країн СНД за
період з 01.04.2011 року по 31.08.2013 року на
суму 89079,76грн., в задоволенні решти
позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням,
відповідач подав апеляційну скаргу, в
якій, посилаючись на порушення судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати постанову суду в частині
задоволення позовних вимог та ухвалити
нове рішеня, яким відмовити в
задоволенні позовних вимог повністю.
На обґрунтування апеляційної скарги
зазначає, що позовна заява до
адміністративного суду позивачем
подана з порушенням ст. 99 КАС України.
Крім того, наголошує на тому, що у Фонду
не виникало обов'язку щодо виплати
пенсій потерпілим, які не є
застрахованими та не знаходяться на
обліку навіть за місцем проживання;
справи яких ніколи не передавалися до
відділення Фонду; Фонд не є органом
держави, зобов'язаним виплачувати
пенсії особам, право яких виникло на
такі виплати з вини підприємств,
розташованих на території іншої
держави, при цьому, зауважує, що в
списку потерпілих на підприємстві
вказано громадянина ОСОБА_3, який
взагалі не був травмований на
підприємстві і акту по формі Н-1 немає.
Апелянт, також зазначає, що відповідно
до Порядку відшкодування витрат,
затверджених Постановою правління
Пенсійного фону України, правління
Фонду соціального срахування від
нещасних випадків на виробництві і
професійних захворювань від 04.03.2003 р. №
5-4/4, передбачає відшкодування витрат на
централізованому рівні, тобто сторони
у даній справі позбавлені права на
проведення розрахунків на своєму
рівні, а тому позивач визначив невірний
спосіб захисту порушених прав.

В судовому засіданні представник
відповідача доводи апеляційної скарги
підтримав і просив її задовольнити.

Належним чином повідомлений про дату,
час і місце апеляційного розгляду
представник позивача до суду не прибув,
надавши клопотання про розгляд справи
у відсутність його представника.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення представника відповідача,
перевіривши матеріали справи та
обговоривши наведені у скарзі доводи,
колегія суддів Донецького
апеляційного адміністративного суду
дійшла до висновку, що апеляційна
скарга задоволенню не підлягає з
наступних підстав.

Судом установлено і підтверджується
матеріалами справи, що позивачем були
понесені витрати з виплати та доставки
пенсій щодо потерпілих, яким виплачено
пенсію по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання, отриманого
у країнах СНД за період з 01.04.2011року по
31.08.2013року в сумі 89079,76грн., витрати, в
які були включені виплати державної
адресної допомоги на загальну суму
1560075,28грн. за період з 01.04.2011року по
01.01.2013року, та суми виплат допомоги на
поховання на загальну суму 6876,73грн. за
період з 01.05.2011року по 01.09.2013року.

Вказані суми були включені позивачем
до відповідних актів щомісячної звірки
витрат по особових справах потерпілих,
однак, не були прийняті відповідачем до
заліку.

Розмір сплачених сум та понесених
територіальним органом Пенсійного
фонду України витрат сторонами не
оспорюється.

Правову основу, економічний механізм
та організаційну структуру
загальнообов'язкового державного
соціального страхування громадян від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
призвели до втрати працездатності або
загибелі застрахованих на виробництві,
визначає Закон України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» (далі - Закон №1105).

Відповідно до ч.2 ст.2 цього Закону,
особи, право яких на отримання
відшкодування шкоди раніше було
встановлено згідно із законодавством
СРСР або законодавством України про
відшкодування шкоди, заподіяної
працівникам внаслідок травмування на
виробництві або професійного
захворювання, пов'язаних з виконанням
ними трудових обов'язків, мають право
на забезпечення по страхуванню від
нещасного випадку відповідно до цього
Закону.

Відповідно до п. 2 ст. 7 «Прикінцеві
положення» Закону України «Про
страхові тарифи на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності»,
Фонд соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України
сплачує страхові виплати та надає
соціальні послуги працівникам (членам
їх сімей), які потерпіли на виробництві
до 1 квітня 2001 року, з того часу, коли
відповідні підприємства передали в
установленому порядку Фонду документи,
що підтверджують право цих працівників
(членів їх сімей) на такі страхові
виплати та соціальні послуги, або коли
таке право встановлено в судовому
порядку.

Потерпілі, документи яких не передані
до Фонду, продовжують отримувати
належні виплати та соціальні послуги
від свого роботодавця, Пенсійного
фонду України та Фонду соціального
страхування України. При цьому кошти,
виплачені потерпілому
страхувальником, зараховуються Фондом
у рахунок його страхових внесків на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, а між страховиками з
інших видів страхування і Фондом в
подальшому відбуваються відповідні
розрахунки.

Частиною 2 ст. 24 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» визначено, що якщо
після призначення застрахованій особі
матеріальної допомоги чи надання
соціальних послуг між Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків і страховиками з інших видів
соціального страхування виникають
спори щодо понесених витрат, виплата
здійснюється страховиком, до якого
звернувся застрахований. При цьому
страховик, до якого звернувся
застрахований, має право звернутися до
відповідного страховика з інших видів
соціального страхування щодо
відшкодування понесених ним витрат.

Згідно ч. 1 п. 4 Порядку відшкодування
Фондом соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України
Пенсійному фонду України витрат,
пов'язаних з виплатою пенсій по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсій у
зв'язку із втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, який затверджений
Постановою Правління Пенсійного Фонду
України та Правління Фонду Соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України від 04.03.2003 року №
5-4/4 та зареєстрований в Міністерстві
юстиції України 16.05.2003 року за № 376/7697
(надалі Порядок) відшкодуванню
підлягають суми, що виплачуються
відповідно до Законів України "Про
пенсійне забезпечення", "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" та інших
нормативно-правових актів, а саме: сума
основного розміру пенсії по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсії у
зв'язку із втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання; щомісячно цільова
грошова допомога на прожиття, якщо така
надавалася пенсіонеру, який одержував
вищезазначену пенсію; допомога на
поховання сім і померлого або особі,
яка здійснила поховання особи, яка
отримувала вищезазначену пенсію, сума
витрат Пенсійного фонду з виплати і
доставки вищезазначених пенсій.

Відповідно до п. 3 Прикінцевих положень
Закону №1105, відшкодування шкоди,
медична, професійна та соціальна
реабілітація провадяться Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України також зазначеним у
статті 8 цього Закону особам, які
потерпіли до набрання ним чинності та
мали право на зазначені страхові
виплати і соціальні послуги.

Уся заборгованість потерпілим на
виробництві та членам їх сімей, яким до
набрання чинності цим Законом
підприємства, установи та організації
не відшкодували матеріальної і
моральної (немайнової) шкоди,
заподіяної ушкодженням здоров'я,
виплачується цими підприємствами,
установами і організаціями, а в разі їх
ліквідації без правонаступника -
Фондом соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України.

Отже, за змістом наведеної норми
обов'язок Фонду відшкодувати
потерпілим та членам їх сімей
матеріальну і моральну (немайнову)
шкоду, заподіяну ушкодженням здоров'я,
не залежить від того, чи сплачували
Фонду страхові платежі підприємства,
що ліквідувалися та на яких було
ушкоджено здоров`я потерпілого.

Як вбачається з абзацу 8 наведеного
вище пункту, Фонд соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань є правонаступником
державного, галузевих та регіональних
фондів охорони праці, передбачених
статтею 21 Закону України «Про охорону
праці», які ліквідуються, тому доводи
відповідача про відсутність його
обов»язку відповідати за
зобов»язаннями держави є
безпідставними.

Згідно статті 2 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
трахування від нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» особи, право яких на
отримання відшкодування шкоди раніше
було встановлено згідно із
законодавством СРСР про відшкодування
шкоди, завданої працівнику внаслідок
травмування на виробництві, мають
право на забезпечення по страхуванню
від нещасного випадку на виробництві.

Статтями 1, 3 та 5 Угоди країн-учасниць
Співдружності Незалежних Держав про
гарантії прав держав Співдружності у
галузі пенсійного забезпечення,
підписаної 13.03.1992р., встановлено, що усі
витрати, пов'язані із здійсненням
пенсійного забезпечення за цією Угодою
несе держава, що надає пенсійне
забезпечення. Дія Угоди поширюється на
всі види пенсійного забезпечення
громадян, які встановлені
законодавством держав учасниць Угоди.
При цьому, пенсійне забезпечення
громадян держав - учасниць даної угоди
та членів їх сімей здійснюється за
законодавством держави, на території
якої вони проживають.

Аналіз наведених норм свідчить про те,
що страховиком, який має виплачувати
пенсію по інвалідності особі, яка стала
інвалідом від нещасного випадку на
виробництві на території колишніх
республік СРСР, а в разі виплати такої
органами Пенсійного фонду України -
відшкодувати останньому витрати, є
Фонд соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України.

З огляду на викладене, колегія суддів
погоджує висновок суду першої
інстанції щодо обґрунтованості
позовних вимог в цій частині.

В решті постанова суду не оскаржується.

Щодо доводів апелянта стосовно
пропуску позивачем строку звернення до
адміністративного суду, установленого
статтею 99 КАС України, колегія суддів
зазначає, що судом першої інстанції
ретельно досліджено причини пропуску
цього строку, визнано їх поважними і
пропущений строк поновлено, з чим
погоджується і колегія суддів.

З огляду на викладене, колегія суддів
вважає, що судом першої інстанції
правильно встановлені обставини
справи і судове рішення ухвалено у
відповідності до норм матеріального та
процесуального права, доводи
апеляційної скарги висновків суду не
спростовують, тому підстав для
скасування постанови не вбачається.

Керуючись ст.ст.195,196,198,200,205,206,211,212,254
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Костянтинівці
Донецької області - залишити без
задоволення.

Постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 23 січня 2014
року в адміністративній справі №
805/17000/13-а - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за
наслідками перегляду набирає законної
сили з моменту проголошення і може
бути оскаржена безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів з дня складення
в повному обсязі.

В судовому засіданні проголошено
вступну та резолютивну частини ухвали,
ухвала в повному обсязі складена 24
березня 2014 року.

Головуючий:
Л.В. Губська

Судді:
Т.Г. Арабей

І.В.
Геращенко