Справа № 2а-14165/11/2670
Суддя: Васильченко Н.В.
Дата ухвалення: 2014-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 березня 2014 року м.
Київ К/800/5607/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

суддів: Васильченко Н.В., Донця О.Є.,
Мороза В.Ф.,

провівши попередній розгляд
касаційної скарги Товариства з
обмеженою відповідальністю «Атем» на
постанову Окружного адміністративного
суду від 18 січня 2012 року та ухвалу
Київського апеляційного
адміністративного суду від 17 січня 2013
року у справі № 2а-14165/11/2670 за позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Атем» до Київської
регіональної митниці про скасування
рішення, -

в с т а н о в и л а:

В жовтні 2011 року Товариство з обмеженою
відповідальністю «Атем» звернулось до
суду з позовом до Київської
регіональної митниці, в якому просило
визнати протиправним та скасувати
рішення від 25 липня 2011 р. №100000006/2011/612822/1
Київської регіональної митниці про
визначення митної вартості товару.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від 18
січня 2012 р., залишеною без змін ухвалою
Київського апеляційного
адміністративного суду від 17 січня 2013
р., у задоволенні позову відмовлено у
повному обсязі.

Рішення судів обґрунтовані тим, що
рішення митниці про визначення митної
вартості ввезеного позивачем товару за
другим методом є обґрунтованим та
прийнятим з дотриманням вимог митного
законодавства.

Не погоджуючись із прийнятими по
справі судовими рішеннями, позивач
подав касаційну скаргу, в якій просить
судові рішення скасувати, прийняти
нове рішення про задоволення позовних
вимог з мотивів невірного застосування
судами норм матеріального та
процесуального права.

Заслухавши доповідача, перевіривши
матеріали справи на предмет повноти та
всебічності дослідження їх судами та
обґрунтованості застосування норм
матеріального права до спірних
правовідносин, вивчивши доводи
касаційної скарги, колегія суддів не
вбачає підстав до її задоволення.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що 14 липня 2011 р. на
виконання умов контракту на постачання
№15/02/09 від 15 лютого 2009 року, укладеного
між ТОВ «Атем» та фірмою «Боріаліс АГ»
(Австрія, Вена), позивачем була заявлена
до митного оформлення вантажна митна
декларація №100200000/2011/282225, у якій товар
було задекларовано у митний режим
«імпорт-40». Разом з ВМД була заповнена
та подана до митного оформлення
декларація митної вартості за формою
ДМВ-1 від 14 липня 2011 року №100200000/2011/282225
та документи необхідні для здійснення
митного контролю.

Митна вартість була заявлена
декларантом за ціною договору щодо
товарів, які імпортуються (вартість
операції).

У вказаній вантажній митній декларації
був заявлений товар «сополімер
пропілену BD950MO - 2065 кг., сировина в
гранулах для виробництва пробок до
ПЕТ-пляшок, країна виробництива FI,
торгівельна марка Borealis, виробник BOREALIS
Polymers OY». Заявлена митна вартість товару
1,4583 EUR/кг.

З метою перевірки правильності
визначення митної вартості товару
заявленого декларантом до митного
оформлення вантажу, посадовою особою
відділу митного оформлення було
направлено запит від 14.07.2011 р. №282225 до
відділу контролю митної вартості та
номенклатури Київської регіональної
митниці разом з наданими для митного
оформлення документами.

Під час здійснення контролю за
правильністю визначення ТОВ «Атем»
митної вартості товару, який
переміщувався позивачем через митний
кордон України на підставі ВМД
№100200000/2011/282225, а саме «сополімер
пропілену», що декларується за кодом
згідно з УКТЗЕД , країна
походження Фінляндія, у посадових осіб
Київської регіональної митниці
виникли обґрунтовані сумніви стосовно
достовірності наданих декларантом до
митного оформлення відомостей,
оскільки митна вартість товарів,
заявлена позивачем до митного
контролю, є меншою від мінімального
рівня митної вартості товарів цінової
бази даних Держмитслужби з цієї ж
країни походження та суперечила даним,
які містяться у ЄАІС ДМСУ.

За таких умов Київською регіональною
митницею проведено процедуру
консультації шляхом вчинення запису
про необхідність подання додаткових
документів на ДМВ-1 було витребувано:
прайс-лист на товар від виробника,
експортну ВМД, дані біржових
організацій стосовно вартості товарів,
договір перевезення товарів з
перевізником, експертний висновок
стосовно вартості товарів.

З переліком витребуваних документів
декларант ТОВ «Атем» Стрижак В.В.
ознайомився 14 липня 2011 р., про що зробив
відповідний запис на ДМВ-1.

Судами встановлено, що декларантом
було надано наступні документи:
договір доручення № 250211 на
транспортно-експедиційне
обслуговування по перевезенню
вантажів автомобільним транспортом у
міжнародному і локальному сполученні;
лист ДП «Держзовнішінформ» від 12.07.11 р.
№9/905; інформацію щодо вартості LME Plastic.

Таким чином, вимоги Відповідача
стосовно надання додаткових
відомостей для підтвердження
заявленої митної вартості виконані не
в повному обсязі, а саме не надано
прайс-лист фірми-виробника, копію ВМД
країни відправлення та дані біржових
організацій стосовно вартості товару.
На зворотному боці ДМВ-1 Стрижаком В.В.
зроблено відповідний запис про
неможливість подання прайс-листа.

Через відмову декларанта від подання
додаткових документів для
підтвердження митної вартості та
наявності сумнівів щодо достовірності
відомостей, необхідних для
підтвердження заявленої митної
вартості, відповідач прийняв рішення
від 25 липня 2011 р. № 100000006/2011/612822/1, яким
визначив митну вартість товару у
розмірі 1,61 EUR/кг. Митна вартість
визначена відповідачем із
застосуванням методу №2, тобто за ціною
договору щодо ідентичних товарів.

Ухвалюючи рішення про відмову у
задоволенні позову, суди попередніх
інстанцій правильно послались на
положення частини першої статті 265 МК
згідно з якою, митний орган здійснює
контроль за правильністю митної оцінки
товарів з урахуванням положень цього
Кодексу, має право приймати рішення про
правильність заявленої декларантом
митної вартості товарів.

Згідно зі статтею 266 МК визначення
митної вартості товарів, які
імпортуються в Україну, може
здійснюватися за такими методами: 1) за
ціною договору щодо товарів, які
імпортуються (вартість операції); 2) за
ціною договору щодо ідентичних товарів
ціною договору щодо подібних
(аналогічних) товарів; 4) на основі
віднімання вартості; 5) на основі
додавання вартості (обчислена
вартість), 6) резервного. Основним є
метод визначення митної вартості
товарів за ціною договору щодо товарів,
які імпортуються (вартість операції).

Якщо митна вартість не може бути
визначена за першим методом,
проводиться процедура консультацій
між митним органом та декларантом з
метою обґрунтованого вибору підстав
для визначення митної вартості. У ході
таких консультацій митний орган та
декларант можуть здійснити обмін
наявною у кожного з них інформацією за
умови додержання вимог щодо її
конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної
вартості товарів, які імпортуються в
Україну, за основу може братися ціна, за
якою оцінювані ідентичні або подібні
(аналогічні) товари були продані в
Україні не пов'язаному з продавцем
покупцю.

При цьому кожний наступний метод
застосовується, якщо митна вартість
товарів не може бути визначена шляхом
застосування попереднього методу.

Аналіз наведених норм, а також положень
Порядку здійснення контролю за
правильністю визначення митної
вартості товарів, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 9 квітня 2008 року № 339, та Порядку
декларування митної вартості товарів
дає підстави вважати, що митні органи
мають виключну компетенцію в питаннях
перевірки та контролю правильності
обчислення декларантом митної
вартості.

Разом з тим дискреційні функції митних
органів мають законодавчі обмеження у
випадках незгоди із задекларованою
митною вартістю. До них, зокрема,
належить процедура консультацій між
митним органом та декларантом з метою
обґрунтованого вибору підстав для
визначення митної вартості та
обов'язок послідовного вибору методів
(від першого до шостого) визначення
митної вартості.

Матеріалами справи підтверджено
проведення митницею необхідних
консультацій з метою обґрунтованого
вибору підстав для визначення митної
вартості. Правомірність застосування
відповідачем другого методу
визначення митної вартості товару, як
це встановлено частиною 5 статті 266 МК,
перевірена судом першої інстанції,
обґрунтування неможливості
застосування першого підтверджується
матеріалами справи.

За таких обставин, суди попередніх
інстанції дійшли правильного висновку
про правомірність дій митниці та
обґрунтованість прийнятих нею рішень
щодо застосування другого методу
визначення митної вартості товару.

Судами вірно встановлено характер
спірних взаємовідносин та
обґрунтовано застосовано норми
матеріального права до їх вирішення.
Порушень норм процесуального закону,
які б могли призвести до прийняття
невірного рішення, не встановлено.
Твердження касаційної скарги
зазначений висновок суду не
спростовують.

Відповідно до статті 224 КАС України суд
касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанцій не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій.

На підставі наведеного , керуючись
ст.ст. 220, 2201, 224, 230, 231 КАС України,
колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю «Атем»
залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного
суду від 18 січня 2012 року та ухвалу
Київського апеляційного
адміністративного суду від 17 січня 2013
року у справі № 2а-14165/11/2670 залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути переглянута Верховним Судом
України з підстав, у строки та в
порядку, встановленими статтями 237, 238,
2391 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Судді: