Справа № 826/7742/13-а
Суддя: Чаку Є.В.
Дата ухвалення: 2014-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
Головуючий у 1-й інстанції: Вєкуа Н.Г.
Суддя-доповідач:
У Х В А Л А

Іменем України

12 березня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі:

Головуючого судді:
Чаку Є.В.,

суддів:
Мєзєнцева Є.І., Старової
Н.Е.

за участю секретаря
Муханькової Т.В.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в приміщенні суду
апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову
Окружного адміністративного суду
міста Києва від 16 липня 2013 року у справі
за адміністративним позовом ОСОБА_2 до
Державної податкової інспекції у Києво
- Святошинському районі Київської
області Державної податкової служби
про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 (далі - позивач) звернулася
до Окружного адміністративного суду
міста Києва з позовною заявою до
Державної податкової інспекції у Києво
- Святошинському районі Київської
області Державної податкової служби
(далі - відповідач) про визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення від
30.10.2012 року № , яким позивачу
визначено податкове зобов'язання з
орендної плати з фізичних осіб в
розмірі 3 413 грн. 73 коп.

Окружний адміністративний суд міста
Києва своєю постановою від 16 липня 2013
року в задоволенні адміністративного
позову відмовив.

Не погоджуючись з судовим
рішенням, позивач подала апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 16 липня 2013 року та
постановити нову про задоволення
адміністративного позову. На думку
апелянта, зазначену постанову суду
прийнято з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи.

Згідно ст. 41 КАС України фіксування
судового засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснювалося.

Розглянувши доводи апеляційної
скарги, перевіривши матеріали справи
та дослідивши докази, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
залишенню без задоволення, а постанова
суду - без змін, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідачем проведено камеральну
перевірку правильності нарахування
податкового зобов'язання по орендній
платі за земельні ділянки державної та
комунальної власності позивача за
період з 01.01.2010 року по 30.06.2010 року за
результатами якої складено акт
перевірки від 30.10.2012 року № 8/1703/.

Проведеною перевіркою встановлено
заниження позивачем податкового
зобов'язання з орендної плати заземлю
за період з 01.01.2010 року по 30.06.2010 року на
суму 3 413,73 грн., у зв'язку з порушенням
ст. 13 Закону України № 2535-ХІІ «Про
сплату за землю» від 03.07.1992 року.

На підставі висновків акту перевірки
відповідачем прийнято податкове
повідомлення-рішення форми «Р» від
30.10.2012 року № про збільшення суми
грошового зобов'язання по орендній
платі за земельні ділянки державної та
комунальної власності за основним
платежем у сумі 3413,73 грн., яке отримано
платником 22.12.2012 року, про що свідчить
відповідна відмітка на корінці
повідомлення про вручення поштового
відправлення.

Обґрунтовуючи правомірність
прийнятого рішення відповідач
зазначив, що у відповідності до
договору оренди землі від 01.12.2008 року
Софіївсько-Борщагівською сільською
радою (Орендодавець) на підставі
рішення 23 сесії 5 скликання від 07.10.2008
року № 71 було надано ОСОБА_3 та ОСОБА_2
(Орендарі) земельні ділянки, що
знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, площею
0, 0650 га, у строкове платне користування.

Відповідно до договорів орендна плата
вноситься в розмірі по договору - 6 % від
нормативно грошової оцінки, яка на
момент укладання договору становила
218236,67 грн.

Відповідно до наданого Софіївсько -
Борщагівською сільською радою (вх.
№786010 від 06.07.2010 року) договору про
розірвання договорів оренди земельних
ділянок від 05.06.2010 року б/н
Софіївською-Борщагівською сільською
радою було в односторонньому порядку
розірвано договір оренди.

Згідно з даного договору громадянці
позивачу було нараховано суму орендної
плати за фактичне використання
земельних ділянок з 01.01.2010 року по 05.06.2010
рік.

Заперечуючи проти правомірності
спірного рішення позивач зазначив, що
не був стороною по № 2а-11863/10/2670, а також
те, що договір оренди жилого приміщення
не зареєстрований у відділі земельних
ресурсів.

З приводу даних спірних правовідносин,
колегія суддів вважає звернути увагу
на наступне.

У відповідності до ч. 2 ст. 120 Земельного
кодексу України від 25.10.2001 року, № 2768-III,
якщо жилий будинок, будівля або споруда
розміщені на земельній ділянці, що
перебуває у користуванні, то в разі
набуття права власності на ці об'єкти
до набувача переходить право
користування земельною ділянкою, на
якій вони розміщені, на тих самих
умовах і в тому ж обсязі, що були у
попереднього землекористувача.

Згідно статті 125 Земельного кодексу
України, право власності або
користування земельною ділянкою
виникає тільки після отримання
правовстановлюючого документа.

Згідно статті 126 Земельного кодексу
України, такими документами є або
державний акт на землю або договір
оренди.

Поняття «право постійного
користування», визначено в ст. 92
Земельного Кодексу України - це право
володіння і користування земельною
ділянкою, яка перебуває у державній або
комунальній власності, без
встановлення строку.

Основним документом, що регулює
земельні відносини в Україні є
Земельний кодекс України, а справляння
плати за землю здійснюється відповідно
до Закону України «Про плату за землю»
від 03.07.1992 № 2535-XII.

Суб'єктом плати за землю (платником) є
власник земельної ділянки, земельної
частки (паю) і землекористувач, у тому
числі орендар (ст.5 вищенаведеного
закону).

Поняття «право постійного
користування», визначено в ст. 92
Земельного Кодексу України - це право
володіння і користування земельною
ділянкою, яка перебуває у державній або
комунальній власності, без
встановлення строку.

Згідно з ч. 1 ст. 93 ЗК право оренди
земельної ділянки - це засноване на
договорі строкове платне володіння і
користування ділянкою, необхідною
орендареві для провадження
підприємницької та іншої діяльності. У
цьому законодавчому визначенні
наведені найважливіші складові оренди
землі - виділення ділянки як об'єкта
оренди, договірні підстави виникнення
розглядуваного права, визначення
терміну дії оренди та її платний
характер, належність орендареві лише
правомочностей володіння і
користування земельною ділянкою, її
надання для здійснення певних видів
діяльності.

Відповідно до Закону України «Про
плату за землю»:

- (стаття 5) об'єктом плати за землю є
земельна ділянка, а також земельна
частка (пай), яка перебуває у власності
або користуванні, у тому числі на
умовах оренди. Суб'єктом плати за землю
(платником) є власник земельної
ділянки, земельної частки (паю) і
землекористувач, у тому числі орендар;

- (стаття 14) платники земельного
податку, а також орендної плати за
земельні ділянки державної або
комунальної власності (крім громадян)
самостійно обчислюють суму земельного
податку та орендної плати щороку за
станом на 1 січня і до 1 лютого поточного
року подають відповідному органу
державної податкової служби за
місцезнаходженням земельної ділянки
податкову декларацію на поточний рік
за формою, встановленою центральним
податковим органом, з розбивкою річної
суми рівними частками за місяцями;

Статтею 13 Закону України «Про плату за
землю» передбачено, що підставою для
нарахування земельного податку є дані
державного земельного кадастру, а
орендної плати за земельну ділянку, яка
перебуває у державній або комунальній
власності - договір оренди такої
земельної ділянки.

Відповідно до частини першої статті 116
Земельного кодексу України
громадяни та юридичні особи набувають
права власності та права користування
земельними ділянками із земель
державної або комунальної власності за
рішенням органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування в
межах їх повноважень, визначених цим
Кодексом.

Згідно із частиною другою статті 126
Земельного кодексу України право
оренди землі оформляється договором.

Відповідно до положень ст. 17 Закону №
2535, податкове зобов'язання по
земельному податку, а також по орендній
платі за землі державної та
комунальної власності, визначене у
податковій декларації на поточний рік,
сплачується рівними частками
власниками та землекористувачами
земельних ділянок за
місцезнаходженням земельної ділянки
земельний податок, а також орендна
плата за земельні ділянки державної і
комунальної власності громадянами
сплачується рівними частками до 15
серпня і 15 листопада.

У відповідності до ст. 3, 17 Закону № 161
об'єктами оренди є земельні ділянки, що
перебувають у власності громадян,
юридичних осіб, комунальній або
державній власності. Передача об'єкта
оренди орендарю здійснюється
орендодавцем у строки та на умовах, що
визначені у договорі оренди землі, за
актом приймання-передачі.

Згідно ч.1 - 3 ст. 21 Закону, орендна плата
за землю - це платіж, який орендар
вносить орендодавцеві за користування
земельною ділянкою. Розмір, форма і
строки внесення орендної плати за
землю встановлюються за згодою сторін
у договорі оренди (крім строків
внесення орендної плати за земельні
ділянки державної та комунальної
власності, які встановлюються
відповідно до Закону № 2535).
Обчислення розміру орендної плати за
землю здійснюється з урахуванням
індексів інфляції, якщо інше не
передбачено договором оренди.

Згідно ч. 1 ст. 14, ч. 1 ст. 627, ЦК України
цивільні обов'язки виконуються у межах,
встановлених договором або актом
цивільного законодавства. Відповідно
до статті 6 цього Кодексу сторони є
вільними в укладенні договору, виборі
контрагента та визначенні умов
договору з урахуванням вимог цього
Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності та
справедливості.

Укладений сторонами договір, згідно ст.
629 ЦК України, є обов'язковим для
виконання сторонами.

Враховуючи викладене вищевикладене,
підставою для нарахування земельного
податку є дані державного земельного
кадастру, а орендної плати за земельну
ділянку, яка перебуває у державній або
комунальній власності, - договір оренди
такої земельної ділянки.

Таким чином, доводи апелянта про
відсутність оформленого документа, що
посвідчує право користування позивача
земельною ділянкою, не звільняє
останнього від обов'язку сплати
орендної плати, за умови фактичного
використання ним земельної ділянки.

Враховуючи те, що позивачем не було
сплачено орендної плати за землю за
період з 01.01.2010 року 30.06.2010 року у
відповідності до умов Договору, то
колегія суддів апеляційної інстанції
погоджується з висновком суду першої
інстанції про правомірність дій
податкового органу щодо нарахування
несплачених платежів, а тому
апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає
залишенню без задоволення, а постанова
суду першої інстанції - без змін.

Відповідно до статті 200 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову або ухвалу
суду - без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, 198, 200,
205, 206, 212, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу представника
ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
16 липня 2013 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів в касаційному
порядку шляхом подачі касаційної
скарги до Вищого адміністративного
суду України.

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя
Чаку Є.В.

Судді:
Старова Н.Е.

Мєзєнцев Є.І.