Справа № 872/6530/13
Суддя: Чередниченко В.Є.
Дата ухвалення: 2014-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2014 рокусправа № 804/1917/13-а

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Чередниченко В.Є.

суддів: Коршуна
А.О. Панченко О.М.

за участю секретаря судового
засідання: Чепурко А.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Західно-Донбаської об'єднаної
державної податкової інспекції
Дніпропетровської області Державної
податкової служби на постанову
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 05 березня
2013 року у справі №804/1917/13-а за позовом
приватного підприємства «Альянс Групп
ЛТД» до Західно-Донбаської об'єднаної
державної податкової інспекції
Дніпропетровської області Державної
податкової служби про скасування
податкового повідомлення - рішення,-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Альянс Групп ЛТД» 04
лютого 2013 року звернулось до суду з
позовом до Західно-Донбаської
об'єднаної державної податкової
інспекції Дніпропетровської області
Державної податкової служби, згідно
якого просить скасувати прийняте
відповідачем податкове
повідомлення-рішення № від 04.01.2013
року.

В обґрунтування своїх вимог позивач
зазначає, що вказане податкове
повідомлення-рішення повинно бути
скасоване, оскільки висновки
відповідача про нереальність
господарських операцій між позивачем
та ПП «Вега-ДК», ПАТ ПО «Облпаливо»,
ВКПЗ «Балтське педагогічне училище»,
відділом освіти Кодимської РДА,
викладені у акті №175/22/5-35684368 від 22
листопада 2012 року (далі - акт перевірки)
на підставі якого його було прийнято є
безпідставними та необґрунтованими.

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 05
березня 2013 року адміністративний позов
задоволено. Суд визнав протиправним та
скасував податкове
повідомлення-рішення відповідача
№ від 04.01.2013 року. Постанова суду
мотивована тим, що відповідачем не
доведена правомірність оскаржуваного
податкового повідомлення-рішення.

Не погодившись з постановою суду
першої інстанції відповідач оскаржив
її до апеляційного суду з підстав
порушення судом першої інстанції норм
матеріального права. Просить скасувати
постанову суду першої інстанції та
прийняти нову постанову, якою у
задоволені позову відмовити.

В апеляційній скарзі зазначає про
нереальність господарських операцій
між позивачем та ПП «Вега-ДК». Крім того
зазначає про ненадання позивачем
журналу-ордеру по рах. 361 «Розрахунки з
покупцями та замовниками» та
посилається на порушення позивачем
порядку заповнення залізничних
накладних.

Згідно заперечень на апеляційну
скаргу, позивач посилаючись на
необґрунтованість апеляційної скарги,
просив у її задоволені відмовити,
постанову суду першої інстанції
залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення представника відповідача
який підтримав доводи апеляційної
скарги, пояснення представників
позивача, які заперечували, щодо її
задоволення, перевіривши законність та
обґрунтованість постанови суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, обговоривши доводи апеляційної
скарги та заперечень на неї, дослідивши
матеріали справи, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає з наступних
підстав.

Судом першої інстанції встановлено та
знайшло своє підтвердження під час
розгляду апеляційної скарги, що
відповідачем було проведено
документальну позапланову невиїзну
перевірку позивача в частині придбання
товару (вугілля) у жовтні 2011 року від ПП
«Вега-ДК» та в частині постачання
вугілля до ПАТ ВО «Облпаливо», ВКПЗ
«Балтське педагогічне училище»,
відділу освіти Кодимської РДА за
результатами якої складено акт №
175/22/5-35684368 від 22.11.2012 року.

За результатами вказаної перевірки
відповідачем було складено акт №
175/22/5-35684368 від 22.11.2012 року в якому
зроблено висновок про порушення
позивачем:

відсутність об'єктів оподаткування,
які підпадають під визначення п. 185.1 ст.
185, п. 188.1 ст. 188 Податкового кодексу
України при придбанні товарів від ПП
«Вега-ДК» на суму 1 438 389,40 грн., в т.ч.
ПДВ в сумі 239 731,57 грн. та подальшій
реалізації товарів (послуг) на загальну
суму 1 095 929,94 грн., в т.ч. ПДВ 182 654,98
грн.;

порушення п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3 ст.198
Податкового кодексу України, чим ПП
«Альянс Групп ЛТД» завищено залишок
від'ємного значення попереднього
податкового періоду задекларованого у
податковій декларації з податку на
додану вартість за жовтень 2011 року в
сумі 12 826 грн.;

порушення п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3 ст. 198
Податкового кодексу України, чим
занижено податок на додану вартість за
жовтень 2011 року в сумі 31 425 грн.

Податкове зобов'язання з податку на
додану вартість (основний платіж),
визначене відповідачем у зв'язку з не
підтвердженням факту реальності
здійснення господарських операцій між
позивачем та ПП «Вега-ДК» в жовтні 2011
року, та завищенням у зв'язку з цим
позивачем розміру податкового кредиту
за вказаний період на суму 239 731,57 грн.

На підставі акта перевірки
відповідачем прийнято податкове
повідомлення-рішення №, яким
позивачу збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість на суму 16 033,00 грн., в тому
числі 12 826,00 грн. за основним платежем
та 3 207,00 грн. за штрафними
(фінансовими) санкціями (а.с. 13).

Правомірність та обґрунтованість
вказаного рішення відповідача є
предметом спору переданого на
вирішення суду.

Вирішуючи спірні відносини між
сторонами та задовольняючи позов, суд
першої інстанції дійшов висновку про
те, що спірне рішення відповідача
прийняте не на підставі та не у спосіб,
що передбачені Податковим кодексом
України.

Колегія суддів, проаналізувавши на
підставі фактичних обставин справи
застосування судом першої інстанції
норм матеріального і процесуального
права при винесенні оскарженої
постанови, виходить з наступного.

Відповідно до підпункту 14.1.181 пункту 14.1
статті 14 Податкового Кодексу України
(далі - ПК України) податковий кредит
визначено як суму, на яку платник
податку на додану вартість має право
зменшити податкове зобов'язання
звітного (податкового) періоду,
визначена згідно з розділом V цього
Кодексу.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 ПК
України, право на віднесення сум
податку до податкового кредиту виникає
у разі здійснення операцій з придбання
або виготовлення товарів (у тому числі
в разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг.

Згідно з пунктом 198.2 статті 198 ПК
України, датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг, дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Згідно з пунктом 198.3 статті 198 ПК
України податковий кредит звітного
періоду визначається виходячи з
договірної (контрактної) вартості
товарів/послуг, але не вище рівня
звичайних цін, визначених відповідно
до статті 39 цього Кодексу, та
складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

- придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 ПК
України, не відносяться до податкового
кредиту суми податку, сплаченого
(нарахованого) у зв'язку з придбанням
товарів/послуг, не підтверджені
податковими накладними або оформлені з
порушенням вимог чи не підтверджені
митними деклараціями (іншими подібними
документами згідно з пунктом 201.11
статті 201 цього Кодексу).

Згідно пункту 201.8 статті 201 ПК України
право на нарахування податку та
складання податкових накладних
надається виключно особам,
зареєстрованим як платники податку в
порядку, передбаченому статтею 183 цього
Кодексу.

Податкова накладна, відповідно до
абзацу першого п. 201.10 ст. 201 ПК України,
видається платником податку, який
здійснює операції з постачання
товарів/послуг, на вимогу покупця та є
підставою для нарахування сум податку,
що відносяться до податкового кредиту.

Таким чином, вказаними нормами права
визначено підстави за яких платник
податків має право на віднесення
сплачених сум ПДВ, у вартості
товарів/послуг, до складу податкового
кредиту підприємства. До таких підстав
віднесено: наявність господарської
операції, понесення витрат, у зв'язку з
господарською діяльністю платника,
сплата податку на додану вартість у
вартості товарів/послуг, факт сплати
податку на додану вартість має
підтверджуватися відповідними
податковими накладними.

Водночас за відсутності факту
придбання товарів чи послуг або в разі
якщо придбані товари чи послуги не
призначені для використання у
господарській діяльності платника
податку відповідні суми не можуть
включатися до складу податкового
кредиту з податку на додану вартість
навіть за наявності формально
складених, але недостовірних
документів або сплати грошових коштів.

Згідно зі статтею 1 Закону України від
16.07.99 N 996-XIV "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні"
господарською операцією є дія або
подія, яка викликає зміни в структурі
активів та зобов'язань, власному
капіталі підприємства.

Тобто, визначальною ознакою
господарської операції є те, що вона
повинна спричиняти реальні зміни
майнового стану платника податків.

Як вірно встановлено судом першої
інстанції та підтверджено матеріалами
справи, позивачем (покупцем) у межах
своєї господарської діяльності
укладено з приватним підприємством
«Вега-ДК» (постачальником) договір
поставки від 03.10.2011 року та
специфікації до нього, предметом якого
є поставка товару - вугілля (т.1 а.с. 30-39).

При цьому, з врахуванням положень п.п.1,2
ст. 9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» судом першої
інстанції досліджено питання щодо
реальності вчинення зазначеного
правочину за наявності доказів які
підтверджують зазначені обставини, а
саме:

- видаткових накладних від 04.10.2011 року
№ 100411, від 04.10.2011 року № 100412, від 07.10.2011
року № 100710, від 08.10.2011 року № 100810, від
10.10.2011 року № 101011, від 11.10.2011 року № 101110,
від 13.10.2011 року № 101310, від 15.10.2011 року №
101511, від 24.10.2011 року № 102412, від 24.10.2011
року № 102413, від 26.10.2011 року № 102610, від
26.10.2011 року № 102611, від 31.10.2011 року № 103112;

- актів здавання-прийняття товарів від
04.10.2011 року № 1, від 04.10.2011 року № 2, від
07.10.2011 року № 3, від 08.10.2011 року № 4, від
10.10.2011 року № 5, від 11.10.2011 року № 6, від
13.10.2011 року № 7, від 15.10.2011 року № 8, від
24.10.2011 року № 9, від 24.10.2011 року № 10, від
26.10.2011 року № 11, від 26.10.2011 року № 12, від
31.10.2011 року № 13;

- залізничних накладних.

Крім того ПП «Вега-ДК» виписано
податкові накладні від 04.10.2011 року №
100411, від 04.10.2011 року № 100412, від 07.10.2011
року № 100710, від 08.10.2011 року № 100810, від
10.10.2011 року № 101011, від 11.10.2011 року № 101110,
від 13.10.2011 року № 101310, від 15.10.2011 року №
101511, від 24.10.2011 року № 102412, від 24.10.2011
року № 102413, від 26.10.2011 року № 102610, від
26.10.2011 року № 102611, від 31.10.2011 року № 103112;

Факт використання придбаного товару
позивачем у власній господарській
діяльності підтверджується наявними в
матеріалах справи договорами між
позивачем (постачальником) та ПАТ ПО
«Облпаливо», ВКПЗ «Балтське
педагогічне училище», відділом освіти
Кодимської РДА (покупцями) та
відповідними первинними документами,
згідно яких позивач здійснив продаж,
вказаним підприємствам, придбаного у
ПП «Вега-ДК» вугілля.

Крім того факт оплати придбаного та у
подальшому проданого вугілля
підтверджується випискою по рахунках
позивача за період з 01.10.2011 року по
31.10.2011 року (т.1 а.с.162-172), а факт поставки
підтверджується договором від 01.12.2010
року № 01/12-10 та додатковою угодою до
нього, відповідно до якого ПАТ «ВО
«Облпаливо» (виконавець) приймає на
себе зобов'язання надавати позивачу
(замовнику) послуги, пов'язані з
вантажно-розвантажувальними роботами,
транспортуванням, зберіганням
вантажів; актом виконаних робіт від
31.10.2011 року; податковою накладною № 354
від 31.10.2011 року.

Таким чином, судом першої інстанції
зроблено обґрунтований висновок про
реальність господарських операцій між
позивачем та ПП «Вега-ДК», оскільки
встановлені обставини справи свідчать
про поставку товару, транспортування
товару від відправника до одержувача,
оприбуткування товару покупцем, оплату
його вартості, використання у власній
господарській діяльності.

Отже, суд першої інстанції дійшов
вірного висновку про те, що придбавши
товар, для використання у власній
господарській діяльності, та сплативши
його вартість, у т.ч. ПДВ у вартості
товару, позивач набув право на
віднесення сплачених сум ПДВ, у
вартості товарів, до складу
податкового кредиту підприємства.

Суд апеляційної інстанції вважає
безпідставними доводи відповідача
щодо нікчемності правочину вчиненого
позивачем з ПП «Вега-ДК», враховуючи
наступне.

При визнанні договору нікчемним
податковим органом не дотримано
приписів законодавчих норм, тобто не
встановлено вини та умислу позивача,
спрямованих на заволодіння державним
майном, порушення публічного порядку,
не надано доказів про умисність
укладання угоди з метою, яка завідомо
суперечить інтересам держави і
суспільства, а безтоварність
здійснених позивачем господарських
операцій, на що посилається відповідач,
не підтверджена у встановленому
законом порядку жодним доказом, сам
висновок носить характер припущення.

Також є необґрунтованими доводи
відповідача викладені в апеляційній
скарзі щодо відсутності журналу-ордеру
по рах. 361 «Розрахунки з покупцями та
замовниками» та порушення позивачем
порядку заповнення залізничних
накладних, оскільки зазначений
журнал-ордер по рах. 361 міститься в
матеріалах справи, а залізничні
накладні заповнені в належний спосіб,
доказів, що вказані накладні містять
інформацію, яка не відповідає
дійсності суду відповідачем надано не
було.

Згідно з частиною 2 статті 71 КАС України
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Між тим відповідач зазначеного
обов'язку не виконав.

Таким чином, суд апеляційної інстанції
дійшов висновку про те, що відповідачем
в акті перевірки, який став підставою
для прийняття спірного податкового
повідомлення-рішення, не наведено тих
обставин, які б свідчили про порушення
позивачем вимог Податкового кодексу
України якими визначено підстави за
яких платник податків має право на
віднесення сплачених сум ПДВ, у
вартості товарів /послуг, до складу
податкового кредиту підприємства.

На підставі зазначеного, суд
апеляційної інстанції вважає, що суд
першої інстанції під час розгляду
даної справи об'єктивно, повно та
всебічно дослідив обставини, які мають
суттєве значення для вирішення справи,
дав їм правильну юридичну оцінку і
ухвалив законне, обґрунтоване рішення
без порушень норм матеріального та
процесуального права, доводи
апеляційної скарги висновків суду не
спростовують, тому постанову суду
першої інстанції у даній справі
необхідно залишити без змін, а
апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись: пунктом 1 частини 1 статті 198,
статтями 205, 206 КАС України,
Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Західно-Донбаської
об'єднаної державної податкової
інспекції Дніпропетровської області
Державної податкової служби - залишити
без задоволення, а постанову
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 05 березня
2013 року у справі №804/1917/13-а - без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складання
в повному обсязі, шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Повний текст ухвали виготовлений
11 березня 2014 року.

Головуючий:
В.Є. Чередниченко

Суддя:
А.О. Коршун

Суддя:
О.М. Панченко