Справа № 813/4490/13-а
Суддя: Шинкар Т.І.
Дата ухвалення: 2014-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

17 березня 2014 року Справа №
876/14731/13Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді
Шинкар Т.І.,

суддів
Ільчишин Н.В.,

Пліша М.А.,

з участю секретаря судового засідання
Ливак М.М.

за участю учасників процесу
ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Львові апеляційну скаргу
ОСОБА_4 представника суб'єкта
підприємницької діяльності фізичної
особи-підприємця ОСОБА_5 на постанову
Львівського окружного
адміністративного суду від 30 жовтня 2013
року у справі за позовом фізичної
особи-підприємця ОСОБА_5 до Державної
податкової інспекції у Галицькому
районі м. Львова Головного управління
Міндоходів у Львівській області про
визнання нечинними та скасування
податкових повідомлень-рішень від
20.11.2012р. № та від 20.02.2013 року
№,-

В С Т А Н О В И В :

07.06.2013р. фізична особа-підприємець
ОСОБА_5 звернулася з адміністративним
позовом в суд та з врахуванням поданих
уточнених позовних вимог просила
визнати нечинними та скасувати
винесені Державною податковою
інспекцією у Галицькому районі м.
Львова Львівської області ДПС (далі -
ДПІ) податкові повідомлення-рішення
від 20.11.2012р. № та від 20.02.2013р.
№.

В порядку ст.55 КАС України судом першої
інстанції допущено заміну відповідача
Державної податкової інспекцієї у
Галицькому районі м. Львова Львівської
області ДПС правонаступником -
Державну податкову інспекцію у
Галицькому районі м. Львова Головного
управління Міндоходів у Львівській
області.

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 30 жовтня 2013
року в задоволенні адміністративного
позову відмовлено повністю.

Не погодившись з рішенням суду першої
інстанції позивач оскаржив його в
апеляційному порядку. В апеляційній
скарзі апелянт просить постанову
Львівського окружного
адміністративного суду від 30.10.2013р.
скасувати та прийняти нову постанову,
якою задоволити адміністративний
позов повністю. Апеляційну скаргу
обґрунтовує тим, що судом першої
інстанції недостатньо досліджені
докази та обставини справи, рішення
постановлено з порушенням норм
матеріального права. В обгрунтування
доводів апеляційної скарги зазначає,
що оскаржуване податкове
повідомлення-рішення не містить жодної
норми матеріального права, яка б
вказувала на порушення податкового
законодавства чи містила підстави для
донарахування податкового
зобов'язання для позивача. Наголошує на
тому, що у будь-якому випадку чинним
податковим законодавством не
встановлено донарахування грошового
зобов'язання з податку на доходи
фізичних осіб по отриманим коштам при
проведенні діяльності, яка б не була
відображена у свідоцтві про державну
реєстрацію. Вказує на те, що такий вид
діяльності зазначено, передбачено та
про нього містяться відомості у самому
акті перевірки.

В судовому засіданні представник
апелянта апеляційну скаргу підтримав,
представник відповідача щодо
апеляційної скарги заперечив, вважав
рішення суду першої інстанції
законним.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши наявні в справі матеріали
та доводи апеляційної скарги в їх
сукупності, на основі наявних у справі
доказів, колегія суддів приходить до
переконання, що апеляційну скаргу слід
задовольнити з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову суд
першої інстанції виходив з того, що
позивачем не надано жодних доказів на
підтвердження господарської
діяльності щодо надання маркетингових
послуг і проведення виставкових
заходів.

Проте з такими висновками суду першої
інстанції колегія суду апеляційної
інстанції не погоджується виходячи з
наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що
на підставі ст.77 Податкового кодексу
України, відповідно до наказу на
проведення планової документальної
перевірки від 02.10.2012р. №543, направлень
від 22.10.2012р. №№877, 878 та відповідно до
плану-графіка проведення планових
виїзних перевірок суб'єктів
господарювання, працівниками
податкової інспекції проведено
документальну планову виїзну
перевірку дотримання позивачем вимог
податкового, валютного та іншого
законодавства за період з 01.10.2009р. по
31.12.2011р., за результатами якої складено
акт №1507/17-2/НОМЕР_1 від 09 листопада 2012
року, яким ДПІ встановлено порушення
суб'єктом підприємницької діяльності
вимог ст.ст.13,14 Декрету Кабінету
Міністрів України «Про прибутковий
податок з громадян» №13-92 від 26.12.1992р. з
наступними змінами та доповненнями
(далі-Декрет), п.4.1 ст.4, п.п.8.1.3 п.8.1 ст.8,
п.п.9.12.2 п.9.12 ст.9 Закону України «Про
податок з доходів фізичних осіб» №889
від 22.05.2003р. з наступними змінами
(далі-Закон №889), що стало підставою для
донарахування податку з доходів
фізичних осіб в сумі 1 500,00 грн.;
порушено ст.164, ст.165, ст.167, п.177.2 п.177.6
ст.177 Податкового кодексу України від 02
грудня 2010 року №2755-VI із змінами та
доповненнями (далі-ПК України), що стало
підставою донарахування податку на
доходи фізичних осіб в сумі 5 250,00 грн.

На підставі акта перевірки ДПІ
винесено податкове
повідомлення-рішення № від 20
листопада 2012 року, яким позивачу
збільшено суму грошового зобов'язання
за платежем податок на доходи фізичних
осіб, що сплачуються фізичними особами
за результатами річного декларування в
розмірі 6 750,00 грн.

За наслідком апеляційного оскарження
податкового повідомлення-рішення
№ від 20 листопада 2012 року до
Державної податкової служби у
Львівській області, в ході якого ДПС у
Львівській області призначено
документальна позапланова виїзна
перевірка ФОП ОСОБА_5 з питань,
порушених у скарзі від 30.11.2012р. №2013/1130-01
за період з 01.10.2009р. по 31.12.2011р., за
результатами якої складено акт від
04.02.2013 року №95/17-2/НОМЕР_1, в якому
підтверджено висновки документальної
планової виїзної перевірки від 09.11.2012р.
акт №1507/17-2/НОМЕР_1 прийнято рішення від
08.02.2013 року №2130/10/10-2005/168, яким податкове
повідомлення-рішення від 20 листопада
2012 року № залишено без змін та
донараховано 1 312,50 грн. штрафних
(фінансових) санкцій (штрафів) по
податку з доходів фізичних осіб, що
слугувало підставою прийняття ДПІ
податкового повідомлення-рішення від 20
лютого 2013 року №.

Відповідно до ст.13 Декрету Кабінету
Міністрів України «Про прибутковий
податок з громадян» в редакції, чинній
на момент виникнення спірних
правовідносин, згідно з цим розділом
Декрету оподаткуванню підлягають
доходи громадян, одержані протягом
календарного року від здійснення
підприємницької діяльності без
створення юридичної особи, а також інші
доходи громадян, не передбачені як
об'єкти оподаткування у розділах II та III
цього Декрету. Оподатковуваним доходом
вважається сукупний чистий доход,
тобто різниця між валовим доходом
(виручки у грошовій та натуральній
формі) і документально підтвердженими
витратами, безпосередньо пов'язаними з
одержанням доходу. Якщо ці витрати не
можуть бути підтверджені
документально, то вони враховуються
податковими органами при проведенні
остаточних розрахунків за нормами,
визначеними Головною державною
податковою інспекцією України за
погодженням з Міністерством економіки
України та Державним комітетом України
по сприянню малим підприємствам та
підприємництву.

Відповідно до ст.14 Декрету Кабінету
Міністрів України «Про прибутковий
податок з громадян» з доходів,
зазначених у цьому розділі Декрету,
податок обчислюється: а)
підприємствами, установами,
організаціями, фізичними особами -
суб'єктами підприємницької діяльності
при виплаті ними протягом року доходів
громадянам, зазначеним у цьому розділі
Декрету, про що не пізніш як через 30
днів після виплати повідомляється
податковим органам за місцем
проживання громадян. Утримані у
джерела виплати суми податку
враховуються податковим органом при
проведенні податкових розрахунків за
доходами, одержаними за
оподатковуваний період; б) податковими
органами на підставі декларацій,
поданих громадянами про очікуваний
(оціночний) у поточному році доход або
про фактично одержані у звітному
календарному році доходи та інших
відомостей про доходи громадян,
визначених у цьому розділі.

Згідно з п.4.1. ст.4 Закону №889 в редакції,
чинній на момент виникнення спірних
правовідносин, загальний річний
оподатковуваний дохід складається з
суми загальних місячних
оподатковуваних доходів звітного року,
а також іноземних доходів, одержаних
протягом такого звітного року.

Згідно з п. п.8.1.3. п.8.1. ст.8 Закону №889,
якщо згідно з нормами цього Закону
окремі види оподатковуваних доходів
(прибутків) не підлягають
оподаткуванню при їх нарахуванні чи
виплаті, то платник податку
зобов'язаний самостійно включити суму
таких доходів до складу загального
річного оподатковуваного доходу та
подати річну декларацію з цього
податку.

Відповідно до п.9.12.2. п.9.12. ст.9 Закону
№889, якщо фізична особа - суб'єкт
підприємницької діяльності або
фізична особа, яка сплачує ринковий
збір, отримує інші доходи, ніж
визначені у підпункті 9.12.1 цього пункту,
то такі доходи оподатковуються за
загальними правилами, встановленими
цим Законом для платників податку, що
не є такими суб'єктами підприємницької
діяльності.

Відносини, що виникають у сфері
справляння податків і зборів, зокрема,
визначення вичерпного переліку
податків та зборів, що справляються в
Україні, та порядок їх адміністрування,
платників податків та зборів, їх права
та обов'язки, компетенцію контролюючих
органів, повноваження і обов'язки їх
посадових осіб під час здійснення
податкового контролю, а також
відповідальність за порушення
податкового законодавства з 01 січня 2011
року регулює Податковий кодекс
України.

Відповідно до п.п.164.1.1 п.164.1 ст.164 ПК
України, загальний оподатковуваний
дохід складається з доходів, які
остаточно оподатковуються під час їх
нарахування (виплати, надання), доходів,
які оподатковуються у складі
загального річного оподатковуваного
доходу, та доходів, які оподатковуються
за іншими правилами, визначеними цим
Кодексом.

Згідно п.177.1 ст.177 ПК України доходи
фізичних осіб-підприємців, отримані
протягом календарного року від
провадження господарської діяльності,
оподатковуються за ставками,
визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього
Кодексу.

Відповідно до п.177.2 ст.177 ПК України,
об'єктом оподаткування є чистий
оподатковуваний дохід, тобто різниця
між загальним оподатковуваним доходом
(виручка у грошовій та негрошовій
формі) і документально підтвердженими
витратами, пов'язаними з господарською
діяльністю такої фізичної особи -
підприємця.

Згідно п.177.6. ст.177 ПК України, у разі
якщо фізична особа - підприємець
отримує інші доходи, ніж від
провадження підприємницької
діяльності, у межах обраних ним видів
такої діяльності, такі доходи
оподатковуються за загальними
правилами, встановленими цим Кодексом
для платників податку - фізичних осіб.

Як зазначив суд першої інстанції,
відповідач на підтвердження
обґрунтованості висновків перевірки
та правомірності винесення
оскаржуваних податкових
повідомлень-рішень покликався на те,
що перевіркою правильності визначення
валового доходу (обсягу виручки)
відображеного в декларації про доходи
(звіті платника єдиного податку), з
даними про суми валового доходу (обсягу
виручки), виявлено розбіжності в
частині відображення отриманих
доходів в розрізі видів діяльності
(згідно КВЕД): в деклараціях про
майновий стан та доходи не відображено
отримання доходу від маркетингових
послуг та проведення виставкових
заходів упродовж 2010 року в сумі 10 000,00
грн. (без ПДВ) та за 2011 рік в сумі 35 000,00
грн.

Дані обставини встановлені ДПІ під час
перевірки господарської діяльності
позивача на підставі банківських
виписок, угод, актів виконаних робіт,
декларації про доходи за 2010 рік №107869
від 02.02.2011р., декларацій про майновий
стан і доходи за 2011 рік № від
07.02.2012р.

В поданій позивачем до ДПІ декларації
за 2010 рік на думку суб'єкта контролю не
відображено отримання доходів в
розрізі видів діяльності згідно з
КВЕД: окремим рядком не визначено
отримання доходу від маркетингових
послуг на суму 10 000,00грн.

В Додатку 7 до податкової декларації за
2011 рік зазначено, що за 2011 рік отримано
дохід виключно від виду діяльності
«кафе-бари 55.30.1», при цьому перевіркою
встановлено, що в загальний дохід
включено і дохід в сумі 35 000,00грн. Від
маркетингових послуг та проведення
виставкових заходів.

Як встановлено судом апеляційної
інстанції, наявність (відсутність)
документів на підтвердження надання
позивачем контрагентам маркетингових
послуг та проведення виставкових
заходів упродовж 2010-2011 років сторонами
не оспорюється, оскільки на підставі
первинних документів: банківських
виписок, угод, актів виконаних робіт,
які були предметом перевірки, на думку
ДПІ встановлено факт зайняття
діяльністю, не передбаченою
реєстраційним даним по КВЕД згідно
відомостей в ЄДР.

В обгрунтування позовних вимог та
доводів апеляційної скарги
представником позивача зазначено, що
згідно довідки ДПІ від 04.04.2011р. №4946, в
реєстраційній картці позивача
зазначено, в тому числі, такі види
діяльності: код КВЕД 74.14.0
«Консультування з питань комерційної
діяльності та управління», що містив
підкод, який включав «Консультування з
питань маркетингу»; код КВЕД 74.87.0
«Надання інших комерційних послуг» що
містив підкод, який включав, в тому
числі, «Організування торгівельних
виставок».

Отже, висновки ДПІ щодо факту зайняття
діяльністю у 2010 - 2011 роках поза межами
обраних позивачем видів діяльності:
надання маркетингових послуг та
проведення виставкових заходів
упродовж 2010 року в сумі 10 000,00 грн. (без
ПДВ) та за 2011 рік в сумі 35 000,00 грн. не
знайшли свого підтвердження, а тому
відмова судом першої інстанції в
позові з підстав не надання жодних
доказів на підтвердження
господарської діяльності щодо надання
маркетингових послуг і проведення
виставкових заходів не відповідає
обставинам справи.

Аналіз норм чинного законодавства та
встановлених обставин у справі дає
можливість колегії суду дійти
висновку, що ДПІ приймаючи оскаржувані
податкові повідомлення-рішення не
дотрималась принципів встановлених
ст.2 КАС України, що є наслідком визнати
їх протиправними та скасувати.

Відповідно до ст.86 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд оцінює докази, які є у
справі, за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні. Ніякі
докази не мають для суду наперед
встановленої сили. Суд оцінює
належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Частиною 2 ст.19 Конституції України та
ч.3 ст.2 КАС України передбачено, що
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

У відповідності до вимог ст.71 КАС
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дій чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідно до ст.202 КАС України
підставою для скасування постанови
суду першої інстанції та ухвалення
нового рішення є невідповідність
висновків суду обставинам справи та
порушення норм матеріального або
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи.

З огляду на викладене колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції,
вирішуючи даний спір, прийшов до
хибного висновку, який не відповідає
обставинам справи, що є підставою для
скасування постанови з ухваленням
нового рішення про задоволення позову.

У відповідності до вимог ст.94 КАС
України слід стягнути з Державного
бюджету України на користь позивача
114,70грн. судового збору.

Керуючись ст.ст. 94, 160, 195, 196, 198, 202, 205, 207,
212, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 представника
суб'єкта підприємницької діяльності
фізичної особи-підприємця ОСОБА_5
задовольнити, а постанову Львівського
окружного адміністративного суду від 30
жовтня 2013 року у справі №813/4490/13-а -
скасувати та прийняти нову, якою
задовольнити позовні вимоги повністю.

Визнати протиправними та скасувати
податкові повідомлення рішення від
20.11.2012р. № та від 20.02.2013 року
№.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь ОСОБА_5 судовий збір в сумі
114,70 грн. (сто чотирнадцять гривень
сімдесят копійок).

Постанова набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена у касаційному порядку шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до адміністративного
суду касаційної інстанції протягом
двадцяти днів з дня набрання нею
законної сили.

Головуючий суддя
Т.І. Шинкар

Судді
Н.В. Ільчишин

М.А. Пліш

Повний текст Постанови виготовлено
18.03.2014р.