Справа № 806/7731/13-а
Суддя: Котік Т.С.
Дата ухвалення: 2014-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції:
Суддя-доповідач:Котік Т.С.
УХВАЛА

іменем України

"20" березня 2014 р.
Справа № 806/7731/13-а

Житомирський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді
Котік Т.С.

суддів:
Жизневської А.В.

Малахової Н.М.,

при секретарі
Хаюк Т.В. ,

за участю представника ТОВ
"Укрполіскорм"

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційні скарги
Житомирської митниці Міністерства
доходів і зборів України та Головного
управління Державної казначейської
служби України у Житомирській області
на постанову Житомирського окружного
адміністративного суду від "28" січня 2014
р. у справі за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Укрполіскорм" до Житомирської
митниці Міністерства доходів і зборів
України, Головного управління
Державної казначейської служби
України у Житомирській області про
визнання протиправними та скасування
рішень і картки відмови,стягнення
коштів ,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2013 року Товариство з
обмеженою відповідальністю
"Укрполіскорм" (далі - ТОВ
"Укрполіскорм") звернулося до суду з
адміністративним позовом та просило
визнати протиправними та скасувати
рішення від 19.06.2013 року № 13/2/13/363 в
частині залишення чинним рішення про
коригування митної вартості товарів
від 14.03.2013 року № 101060000/2013/300241/1 та картку
відмови в прийнятті митної декларації,
митному оформленні випуску чи пропуску
товарів, транспортних засобів
комерційного призначення від 14.03.2013
року № 101060000/2013/00288, а також, позивач
просив стягнути з Державного бюджету
України 5768,89 грн. митних платежів.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначав, що відповідачем безпідставно
не застосовано митну вартість товару
за ціною договору щодо імпортованих
товарів, оскільки для цього у митного
органу були в наявності всі документи,
необхідні для визначення митної
вартості за ціною договору щодо
товарів, які імпортуються.

Постановою Житомирського окружного
адміністративного суду від 28 січня 2014
року позов задоволено частково.

Визнано протиправними та скасовано
прийняті 14.03.2013 року Житомирською
митницею Міндоходів рішення про
коригування митної вартості товарів №
101060000/2013/300241/1 та картку відмови в
митному оформленні товарів
№101060000/2013/00288.

Стягнуто з Державного бюджету України
на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю "Укрполіскорм" суму
надміру сплачених митних платежів у
розмірі 5768,89 грн.

В решті позовних вимог відмовлено.

Присуджено Товариству з обмеженою
відповідальністю "Укрполіскорм"
понесені ним судові витрати у розмірі
240,87 грн. з Державного бюджету України,
зобов'язавши орган Державної
казначейської служби України стягнути
судові витрати із Державного бюджету
України шляхом їх безспірного
списання.

В апеляційних скаргах Житомирська
митниця та Головне управління
Державної казначейської служби
України в Житомирській області,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просять судове рішення в частині
задоволення позовних вимог скасувати
та прийняти нове-про відмову в
задоволенні позову.

Зокрема, Житомирська митниця
посилається на те, що дії посадових
осіб митниці при здійсненні контролю
за правильністю визначення митної
вартості товарів відповідають
приписам законодавства з питань
державної митної справи, а тому
підстави для скасування оскаржуваного
рішення та картки відмови в митному
оформленні товарів - відсутні.

Головне управління Державної
казначейської служби України в
Житомирській області як на підставу
для скасування судового рішення
посилається на те, що суд першої
інстанції стягуючи суму надміру
сплачених митних платежів у розмірі
5768,89 грн. не звернув уваги на те, що
зазначені кошти стягуються відповідно
до Порядку, який затверджено наказом
Державного казначейства України №226
від 10.12.2002 року. Так само, апелянт
посилається на те, що стягнення
судового збору не узгоджується з
Порядком виконання судових рішень про
стягнення коштів державного та
місцевих бюджетів або бюджетних
установ.

Розглянувши справу, перевіривши
законність та обґрунтованість
судового рішення, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційні
скарги не підлягають задоволенню,
виходячи з наступного.

Так, з матеріалів справи убачається, що
21 грудня 2012 року між ТОВ "Укрполіскорм"
Україна (покупець) та компанією Evonik
Industriеs AG Німеччина (постачальник)
укладено прямий контракт №00006 від
21.12.2012 року (далі - Контрак), відповідно
до якого постачальник продає, а
покупець купує TreaAMINO L-Threonine кормовий в
кількості та за цінами зазначеними у
інвойсах на кожну окрему партію товару.
Окрім того, на кожну поставку товару
Контракт має доповнюватись
Специфікацією, яка визначає кількість
та вартість товару погодженого
постачальником з покупцем відповідно
до п. 2.1 Контракту.

Доставка товару здійснюється
відповідно до п. 2.3 Контракту, а саме:
вантажівкою в мішках по 25 кг. на умовах
СІР, Україна (Інкотермс 2010) або у
відповідності з іншими умовами
погодженими сторонами (а.с.12).

За змістом розділу 4 Контракту "ціна і
оплата", інвойс на оплату з відстрочкою
або 100% передоплата за товари
виставляється в Євро і оплата
здійснюється покупцем в Євро, ціна
погоджується між постачальником і
покупцем на кожну поставку товару і
фіксується в кожному інвойсі на кожну
окрему партію товару, та є невід'ємною
частиною Контракту. Передоплата
здійснюється що найменше за 10
календарних днів до підтвердженої дати
поставки товару.

14 березня 2013 року ТОВ "Укрполіскорм"
подано до митного органу митну
декларацію (далі - МД) № 101060000/2013/004161
(а.с.11) на митне оформлення товару
аміносполука з вмістом функціональної
кисневої групи: L-Threonine кормовий (TreaAMINO
Feed Grade) 98,5 кормової якості, у вигляді
білого кристалічного порошку як
кормова добавка для
сільськогосподарських тварин та птиці,
вагою нетто 20000 кг із загальною митною
вартістю товарів визначеною позивачем
39000 євро.

Також, позивачем, до декларації на
підтвердження митної вартості товару,
були подані наступні документи:
контракт № 00006 від 21.12.2013 року,
специфікація № від 06.03.2013 року, інвойс
від 11.03.20143 року № 72241973, товаро -
транспортна накладна (CMR) ВІД 12.03.2013 року
№ 8983966, експортна митна декларація
країни відправлення від 12.03.2013 року №
13SK5164EX30068005, із заявленою митною
вартістю зазначеного товару за
основним методом її визначення, тобто
за ціною договору (контракту).

14.03.2013 року митним органом було
відмовлено у митному оформленні
(випуску) товарів по вказаній митній
декларації та винесено рішення про
коригування митної вартості товарів №
101060000/2013/30024/1 від 14.03.2013 року (а.с.9).

Як убачається зі змісту зазначеного
рішення, митна вартість імпортованих
товарів не може бути визначена за ціною
договору щодо товарів, які
імпортуються (вартість операції), з
наступних підстав: документи зазначені
у ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України (далі
- МК України) містять розбіжності та не
містять всіх відомостей щодо ціни, що
підлягає сплаті за цей товар, неподання
декларантом додаткових документів, що
підтверджують митну вартість, на
письмову вимогу митного органу
відповідно до ч. 3 ст. 53 МК України, а
саме: виписку з бухгалтерської
документації (попередня проплата);
каталоги, специфікацію, прейскуранти
(прайс - листи) виробника товару;
висновку про якісні та вартісні
характеристики товарів, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями.

Під час процедури консультацій, на
вимогу митного органу, декларантом
додатково було надано для
підтвердження заявленої митної
вартості товару, відповідно до ч. 3 ст. 53
МК України, наступні документи: виписку
з бухгалтерської документації
(попередня проплата); каталоги,
специфікацію, прейскуранти (прайс -
листи) виробника товару; висновку про
якісні та вартісні характеристики
товарів, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями.

Зазначені документи не прийнято митним
органом до уваги та митну вартість
визначено за методом 2а, яка
ґрунтується на раніше визнаних
(визначених) митними органами митних
вартостях товарів з врахуванням
обсягів партії (МД № 101060000/13/03766 від
07.03.2013 року) (а.с. 51).

Згідно рішення про коригування митної
вартості товару № 101060000/2013/30024/1 від
14.03.2013 року, митним органом було
скориговано ціну товару в сторону її
завищення з 39000 євро (1,95 євро за кг.) до
41000 Євро (2,05 євро за кг.) та надано картку
відмови в митному оформленні випуску
товару № 10106000/2013/00288 від 14.03.2013 року
(а.с.10).

Не погодившись з прийнятим рішенням
про коригування митної вартості товару
в сторони її завищення, декларантом
відповідно до ч.1 ст. 55 МК України,
здійснено випуск товарів у вільний
обіг зі сплатою митних платежів згідно
з заявленою митною вартістю та під
гарантійні зобов'язання, у зв'язку з чим
сплачено додатково до державного
бюджету 5768,89 грн. митних платежів, з
яких 1348,84 грн. - ввізне мито та 4420,05 грн. -
податок на додану вартість.

Надаючи правову оцінку діям митного
органу щодо визначення митної вартості
за другорядним 2а методом, суд першої
інстанції прийшов до обґрунтованого
висновку, рішення про коригування
митної вартості № 101060000/2013/30024/1 від
14.03.2013 року є необґрунтованим та
суперечить вимогам ст. 58 МК України,
оскільки позивачем під час митного
оформлення товару були надані всі
необхідні документи на підтвердження
його митної вартості, в тому числі
додаткові документи, що окремо
вимагалися митним органом.

Колегія суддів погоджується з вказаним
висновком, виходячи з наступного.

Так, статтею 49 Митного кодексу України
визначено, що митною вартістю товарів,
які переміщуються через митний кордон
України, є їх ціна, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за ці
товари, обчислена відповідно до
положень цього Кодексу.

Відповідно до ст. 51 Митного кодексу
України митна вартість товарів, що
переміщуються через митний кордон
України, визначається декларантом
відповідно до норм цього Кодексу.

Митна вартість товарів, що ввозяться на
митну територію України відповідно до
митного режиму імпорту, визначається
відповідно до глави 9 цього Кодексу.

Частинами 1 та 2 ст.52 Митного кодексу
України визначено, що заявлення митної
вартості товарів здійснюється
декларантом або уповноваженою ним
особою під час декларування товарів у
порядку, встановленому розділом VIII
цього Кодексу та цією главою.

Декларант або уповноважена ним особа,
які заявляють митну вартість товару,
зобов'язані: 1) заявляти митну вартість,
визначену ними самостійно, у тому числі
за результатами консультацій з органом
доходів і зборів; 2) подавати органу
доходів і зборів достовірні відомості
про визначення митної вартості, які
повинні базуватися на об'єктивних,
документально підтверджених даних, що
піддаються обчисленню; 3) нести всі
додаткові витрати, пов'язані з
коригуванням митної вартості або
наданням органу доходів і зборів
додаткової інформації.

За змістом частини 1 та 2 ст.53 Митного
кодексу України, у випадках,
передбачених цим Кодексом, одночасно з
митною декларацією декларант подає
органу доходів і зборів документи, що
підтверджують заявлену митну вартість
товарів і обраний метод її визначення.

Зокрема, документами, які
підтверджують митну вартість товарів,
є:

1) декларація митної вартості, що
подається у випадках, визначених у
частинах п'ятій і шостій статті 52 цього
Кодексу, та документи, що підтверджують
числові значення складових митної
вартості, на підставі яких проводився
розрахунок митної вартості;

2) зовнішньоекономічний договір
(контракт) або документ, який його
замінює, та додатки до нього у разі їх
наявності;

3) рахунок-фактура (інвойс) або
рахунок-проформа (якщо товар не є
об'єктом купівлі-продажу);

4) якщо рахунок сплачено, - банківські
платіжні документи, що стосуються
оцінюваного товару;

5) за наявності - інші платіжні та/або
бухгалтерські документи, що
підтверджують вартість товару та
містять реквізити, необхідні для
ідентифікації ввезеного товару;

6) транспортні (перевізні) документи,
якщо за умовами поставки витрати на
транспортування не включені у вартість
товару, а також документи, що містять
відомості про вартість перевезення
оцінюваних товарів;

7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт
товару підлягає ліцензуванню;

8) якщо здійснювалося страхування, -
страхові документи, а також документи,
що містять відомості про вартість
страхування.

У відповідності ст.54 МК контроль
правильності визначення митної
вартості товарів здійснюється органом
доходів і зборів під час проведення
митного контролю і митного оформлення
шляхом перевірки числового значення
заявленої митної вартості.

Контроль правильності визначення
митної вартості товарів за основним
методом - за ціною договору (контракту)
щодо товарів, які ввозяться на митну
територію України відповідно до
митного режиму імпорту (вартість
операції), здійснюється органом
доходів і зборів шляхом перевірки
розрахунку, здійсненого декларантом,
за відсутності застережень щодо
застосування цього методу, визначених
у частині першій статті 58 цього
Кодексу.

За результатами здійснення контролю
правильності визначення митної
вартості товарів орган доходів і
зборів визнає заявлену декларантом або
уповноваженою ним особою митну
вартість чи приймає письмове рішення
про її коригування відповідно до
положень статті 55 цього Кодексу.

Визначення митної вартості товарів,
які ввозяться в Україну відповідно до
митного режиму імпорту відповідно до
ст.57 Митного кодекс України,
здійснюється за основним методом - за
ціною договору (контракту) щодо
товарів, які імпортуються (вартість
операції) та другорядними: а) за ціною
договору щодо ідентичних товарів; б) за
ціною договору щодо подібних
(аналогічних) товарів; в) на основі
віднімання вартості; г) на основі
додавання вартості (обчислена
вартість); ґ) резервний.

Згідно ст.64 МК у разі якщо митна
вартість товарів не може бути
визначена шляхом послідовного
використання методів, зазначених у
статтях 58 - 63 цього Кодексу, митна
вартість оцінюваних товарів
визначається з використанням способів,
які не суперечать законам України і є
сумісними з відповідними принципами і
положеннями Генеральної угоди з
тарифів і торгівлі (GATT).

Виходячи з приписів зазначених
правових норм, саме митні органи мають
виключну компетенцію в питаннях
перевірки та контролю правильності
обчислення декларантом митної
вартості.

Разом з тим, дискреційні функції митних
органів мають законодавчі обмеження у
випадках незгоди із задекларованою
митною вартістю. До них, зокрема,
належить процедура консультацій між
митним органом та декларантом з метою
обґрунтованого вибору підстав для
визначення митної вартості та
обов'язок послідовного вибору методів
(від першого до шостого) визначення
митної вартості.

Так, у відповідності до положень ч. 3 ст.
53 МК України, у разі якщо документи,
зазначені у частині другій цієї статті
(документи, що підтверджують митну
вартість), містять розбіжності, наявні
ознаки підробки або не містять всіх
відомостей, що підтверджують числові
значення складових митної вартості
товарів, чи відомостей щодо ціни, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті за ці товари, декларант або
уповноважена ним особа на письмову
вимогу митного органу зобов'язані
протягом 10 календарних днів надати (за
наявності) такі додаткові документи.

В силу ч. 5 ст. 53 МК України
забороняється вимагати від декларанта
або уповноваженої ним особи будь-які
інші документи, відмінні від тих, що
зазначені в цій статті.

Виходячи із змісту зазначених норм,
митний орган має право витребувати
додаткові документи лише у випадку
виявлення обставин, що свідчать про
розбіжності, наявні ознаки підробки
поданих на підтвердження митної
вартості документів або такі документи
не містять всіх відомостей, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості товарів і не
має права витребувати інших
документів.

Проте, як встановлено судом першої та
не заперечувалося представником
відповідача при розгляді справи в суді
першої інстанції, ТОВ "Укрполіскорм"
було надано до митного оформлення усі
необхідні документи передбачені
частинами 1 та 2 ст.53 Митного кодексу
України.

Як на підставу для витребування від
позивача додаткових документів на
підтвердження заявленої митної
вартості товарів, митний орган
посилався на те, що основний
зовнішньоекономічний договір №00006 від
21.12.2012 року, специфікація №1 від 06.03.2013
року, інвойс №72241973 від 11.03.2013 року
підписані різними особами (а.с. 15-17).

У декларації країни відправлення від
12.03.2013 року № 13SK5164EX30068005 відсутня
інформація щодо вартості товару (а.с.18).

Проте, при дослідженні вказаних
документів, розбіжності, на які
посилається митний орган, відсутні,
отже, суд першої інстанції прийшов до
обґрунтованого висновку, що у митного
органу були відсутні підстави для
витребування додаткових документів,
оскільки судом не встановлено
обставин, які б свідчили про існування
достатніх підстав для виникнення
обґрунтованого сумніву у Житомирської
митниці щодо вартості імпортованого
товару.

Окрім того, посилаючись на зазначені
суперечності, митним органом не
зазначено яким чином дані суперечності
впливають на числові значення
складових митної вартості товарів і
позбавляють підприємства права на
застосування методу визначення митної
вартості товарів за ціною договору
(контракту) щодо товарів, які
імпортуються.

Під час контролю за правильністю
визначення митної вартості товару
декларантом одночасно з поданням МД,
митному органу було надано всі
необхідні документи, які підтверджують
ціну товару зазначену у декларації,
зокрема, умовами розділом 4 Контракту,
встановлено, що інвойс на оплату з
відстрочкою або 100% передоплата за
товари виставляється в Євро і оплата
здійснюється покупцем в Євро, ціна
погоджується між постачальником і
покупцем на кожну поставку товару і
фіксується в кожному інвойсі на кожну
окрему партію товару, і є невід'ємною
частиною Контракту. Передоплата
здійснюється що найменше за 10
календарних днів до підтвердженої дати
поставки товару. (а.с. 11-15).

Так, відповідно до контракту № 00006 від
21.12.2012 року, специфікації №1 від 06.03.2013
року, інвойсу від 11.03.2013 року № 72241973, що
є його невід'ємними додатками,
визначено ціну товару, яка становить
39000 євро (а.с.16-17). Також, на
підтвердження вартості імпортованого
товару надано платіжне доручення в
іноземній валюті або банківських
металах № 25 від 21.05.2013 року на суму 39000
Євро (а.с.25).

При коригуванні митної вартості товару
за другорядним методом 2а, митний орган
посилався на те, що митна вартість
товару визначена товариством, значною
мірою відрізнялася від вартості товару
на схожий (аналогічний) товар, яка
містяться у Єдиній автоматизованій
інформаційній системі Державної
митної служби України. Отже, скоригував
митну вартість, яка ґрунтується на
раніше визнаних (визначених) митними
органами митних вартостях товарів з
врахуванням обсягів партії (МД №
101060000/13/03766 від 07.03.2013 року) (а.с. 51).

Як убачається з митної декларації №
101060000/13/03766 від 07.03.2013 року, ТОВ
"Укрполіскорм" згідно договору від
21.12.2012 року задекларувало аналогічний
товар, однак за ціною 41000євро. Проте,
зазначені обставини не можуть впливати
та митну вартість товару згідно митної
декларації від 14.03.2013 року, оскільки
умовами розділом 4 Контракту,
встановлено, що ціна погоджується між
постачальником і покупцем на кожну
поставку товару і фіксується в кожному
інвойсі на кожну окрему партію товару,
і є невід'ємною частиною Контракту.

З огляду на викладене, колегія суддів
погоджується з висновками суду першої
інстанції про те, що прийняття
оскаржуваного рішення призвело до
безпідставного збільшення митної
вартості товарів, у зв'язку з чим
позивач змушений був випустити товар у
вільний обіг під фінансові гарантії
шляхом сплати до бюджету сум митних
платежів у розмірі 5768,89 грн., з яких 1348,84
грн. - ввізне мито та 4420,05 грн. - податок
на додану вартість.

Окрім того, слід зазначити, що рішення
про визначення митної вартості
застосовано в той же день, коли і
витребовувалися митним органом
додаткові документи, що свідчить про
неналежне проведення відповідних
консультацій. Також, при визначені
митної вартості за 2а методом Митниця
не обґрунтувала із посиланням на
подані декларантом документи
неможливість застосування першого
методу визначення митної вартості,
заявленої Товариством. Ненадання ж
декларантом запитуваних митним
органом документів, за відсутності
обґрунтування неможливості визначення
митної вартості товару за першим
методом, не є достатнім для висновку
про наявність підстав для застосування
митним органом іншого методу
визначення митної вартості. Зазначений
висновок узгоджується з правовою
позицією, яку викладено Верховним
Судом України в постановах від 14
листопада 2011 року (справа № 21-213а11), 6
лютого 2012 року (справа № 21-418а11).

Доводи апеляційної скарги зазначених
висновків суду першої інстанції не
спростовують та не містять фактів
невірного застосування судом норм
матеріального та процесуального права
щодо задоволення позовних вимог у
названій частині.

Враховуючи необґрунтованість і
протиправність рішення відповідача
про коригування митної вартості
товару, надміру сплачені декларантом
при митному оформленні товару кошти
підлягають поверненню, оскільки це є
способом відновлення прав позивача у
випадку скасування рішення митного
органу про визначення митної вартості
товару.

З огляду на викладене, суд першої
інстанції прийшов до правильного
висновку, задовольнивши вимоги і у
названій частині.

Посилання Головного управління
Державної казначейської служби
України в Житомирській області на те,
що суд безпідставно стягнув зазначені
кошти, оскільки повернення таких
коштів урегульовано наказом
Державного казначейства України №226
від 10.12.2002 року "Про затвердження
Порядку повернення коштів, помилково
або надмірно зарахованих до державного
та місцевих бюджетів", суд апеляційної
інстанції не приймає до уваги з огляду
на наступне.

Як убачається з матеріалів справи
позивачем сплачені до державного
бюджету кошти в розмірі 5768,89грн.
Зазначені обставини не заперечувалися
і митним органом при розгляді скарги
товариства на дане рішення та при
розгляді справи в суді першої
інстанції, оскільки без зазначеної
оплати, товар не було б випущено під
гарантійне зобов"язання митницею.

Так само, є безпідставним посилання
Головного управління Державної
казначейської служби України в
Житомирській області щодо порушення
судом норм процесуального права про
стягнення судового збору.

Відповідно до підпункту 3 пункту 9
розділу VI Прикінцевих та перехідних
положень Бюджетного кодексу України у
разі безспірного списання коштів
державного бюджету (місцевих бюджетів)
Державна казначейська служба України
відображає в обліку відповідні
бюджетні зобов'язання розпорядника
бюджетних коштів, з вини якого виникли
такі зобов'язання. Погашення таких
бюджетних зобов'язань здійснюється
виключно за рахунок бюджетних
асигнувань цього розпорядника
бюджетних коштів. Одночасно
розпорядник бюджетних коштів
зобов'язаний привести у відповідність
з бюджетними асигнуваннями інші взяті
бюджетні зобов'язання.

Водночас пунктом 19 Порядку виконання
рішень про стягнення коштів державного
та місцевих бюджетів або бюджетних
установ встановлено, що безспірне
списання коштів державного та місцевих
бюджетів і їх перерахування на рахунок,
зазначений у виконавчому документі про
стягнення надходжень бюджету та/або
заяві про виконання рішення про
стягнення надходжень бюджету,
здійснюються органами Казначейства з
відповідного рахунка, на який такі
кошти зараховані, шляхом оформлення
розрахункових документів.

Якщо судове рішення ухвалене на
користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа) (частина перша статті 94
Кодексу адміністративного судочинства
України).

З огляду на викладене та з урахуванням
принципу пріоритетності законів над
підзаконними актами, колегія суддів
вважає правильним висновок суду першої
інстанції про стягнення судових витрат
із Державного бюджету України шляхом
їх безспірного списання.

Отже, колегія суддів приходить до
висновку, що суд першої інстанції вірно
встановив фактичні обставини справи,
дослідив наявні докази, надав їм
належну оцінку та прийняв законне та
обґрунтоване рішення, підстави для
скасування якого відсутні.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційні скарги Житомирської
митниці Міністерства доходів і зборів
України та Головного управління
Державної казначейської служби
України у Житомирській області
залишити без задоволення, а постанову
Житомирського окружного
адміністративного суду від "28" січня 2014
р. без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складання
її в повному обсязі шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя
Т.С. Котік

судді:
А.В. Жизневська

Н.М. Малахова

Повний текст cудового рішення
виготовлено "21" березня 2014 р.

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу Товариство з обмеженою
відповідальністю "Укрполіскорм" вул.
Жуйка,3,м.Житомир,10002

3- відповідачу Житомирська митниця
Міністерства доходів і зборів України
вул.Перемоги,25,м.Житомир,10000

4-відповідачу Головне управління
Державної казначейської служби
України у Житомирській області - вул.
1-го Травня,24,м.Житомир,10003,