Справа № 805/1878/14
Суддя: Загацька Т. В.
Дата ухвалення: 2014-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний
суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 березня 2014 р.
Справа № 805/1878/14

приміщення суду за адресою: 83052,
м.Донецьк, вул. 50-ої Гвардейської
дивізії, 17

Суддя Донецького окружного
адміністративного суду Загацька Т.В.,
розглянувши у порядку письмового
провадження за адресою: м. Донецьк-52,
вул. 50-ї Гвардійської дивізії, 17,
адміністративну справу за позовом
Красноармійської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Донецькій
області до Відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Донецькій
області, Державного виконавця відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Донецькій області Гусєва О.О. про
визнання дій незаконними, скасування
постанови від 16.12.2013 року ВП № 20852687,
зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Красноармійська об'єднана
державна податкова інспекція
Головного управління Міндоходів у
Донецькій області, звернувся з
адміністративним позовом до Відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Донецькій області, Державного
виконавця відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Донецькій області
Гусєва О.О. про визнання дій щодо
винесення постанови від 16.12.2013 року №
ВП 20852687 незаконними, скасування
постанови від 16.12.2013 року ВП № 20852687,
зобов'язання вчинити дії, спрямовані на
виконання рішення суду щодо стягнення
боргу з державного підприємства
«Селидіввугілля».

Позовні вимоги позивач обґрунтовує
тим, що 25.12.2013 року на його адресу
надійшла постанова від 16.12.2013 року ВП
№20852687 про повернення виконавчого
документа, а саме: виконавчий лист по
справі №2а-1205, виданий Донецьким
окружним адміністративним судом 23
квітня 2010 року про стягнення з
державного підприємства
«Селидіввугілля» на користь
державного бюджету 9038305,57 грн. При
поверненні виконавчого документа
стягувачу не було враховано, що
підставою для повернення виконавчого
документа згідно з п.9 ч.1 ст. 47 Закону
України «Про виконавче провадження» є
встановлення безпосередньо у Законі
заборони звертати стягнення на окреме
майно чи кошти боржника.

Також позивач вказує на те, що механізм
виконання судових рішень про стягнення
коштів, прийнятих в момент дії Закону
України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами» не змінився та не коригувався
чинним законодавством, отже виконавчий
лист підлягає виконанню.

На підставі вищезазначеного позивач
просив суд визнати дії щодо винесення
постанови від 16.12.2013 року № ВП 20852687
незаконними, скасувати постанову від
16.12.2013 року ВП № 20852687, зобов'язати
вчинити дії, спрямовані на виконання
рішення суду щодо стягнення боргу з
державного підприємства
«Селидіввугілля».

Позивач до судового засідання не
з'явився, про дату, час та місце
розгляду справи повідомлений належним
чином, через канцелярію суду надав
заяву, згідно якої просив розглядати
справу без його участі.

Відповідач до судового засідання не
з'явився, про дату, час та місце
розгляду справи був повідомлений
належним чином, будь - яких клопотань чи
заперечень не надав. За таких обставин
суд вважає за можливе розглянути
справу без участі представника
відповідача та на підставі наявних в
ній доказів.

Приймаючи до уваги, що всі особи які
беруть участь у справі не прибули у
судове засідання та належним чином
повідомленні про дату, час і місце
судового розгляду, відповідно до ч.6
ст.128 КАС України суд розглядає справу у
письмовому провадженні.

Перевіривши матеріали справи,
вирішивши питання чи мали місце
обставини, якими обґрунтовувалися
вимоги, та якими доказами вони
підтверджуються, чи є інші фактичні
дані, які мають значення для вирішення
справи, та докази на їх підтвердження,
яку правову норму належить застосувати
до цих правовідносин, суд приходить до
висновку про те, що позов не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Позивач - Красноармійська об'єднана
державна податкова інспекція
Головного управління Міндоходів у
Донецькій області відповідно до норм
Податкового кодексу України є органом
державної влади, уповноваженим
здійснювати функцію контролю за
визначенням та сплатою платником
податків.

Згідно ч. 3 ст. 181 Кодексу
адміністративного судочинства України
відповідачем у справах з приводу
рішень, дій або бездіяльності
державного виконавця чи іншої
посадової особи державної виконавчої
служби є відповідний орган державної
виконавчої служби.

Тобто, з урахуванням приписів
вищезазначеної норми відповідачем у
даній адміністративній справі є саме
відділ примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Донецькій області.

Як встановлено судом та
підтверджується матеріалами справи, 23
квітня 2010 року Донецьким окружним
адміністративним судом видано
виконавчий лист по справі №2а - 1205/10/0570
про стягнення з державного
підприємства «Селидіввугілля»
заборгованості зі збору за забруднення
навколишнього природного середовища у
загальному розмірі 9038305,57 грн.

У вищезазначеному виконавчому листі
вказано строк пред'явлення виконавчого
документа до виконання - до 26.02.2013 року.

16.12.2013 року державним виконавцем
відділу примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Донецькій області Гусєвим О.О. винесено
постанову про повернення виконавчого
документа стягувачеві ВП №20852687 з
примусового виконання виконавчого
листа по справі №2а-1205, виданого 23.04.2010
року Донецьким окружним
адміністративним судом про стягнення з
державного підприємства
«Селидіввугілля» на користь
державного бюджету 9038305,57 грн.

Відповідно до вищевказаної постанови
виконавчий документ повернуто
стягувачу на підставі п.9 ст. 47 Закону
України «Про виконавче провадження».

У відповідності до ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Умови і порядок виконання рішень судів
та інших органів (посадових осіб), що
відповідно до закону підлягають
римусовому виконанню у разі
невиконання їх у добровільному
порядку визначаються Законом України
«Про виконавче провадження» №606-XIV від
21.04.1999 (із змінами та доповненнями) (далі
- Закон №606) та Інструкцією про
проведення виконавчих дій,
затвердженою Наказом Міністерства
юстиції України №74/5 від 15 грудня 1999
року (далі-Інструкція).

Так, у відповідності до Закону №606
виконавче провадження як завершальна
стадія судового провадження та
примусове виконання рішень інших
органів (посадових осіб) - це сукупність
дій органів і посадових осіб,
визначених у цьому Законі, що
спрямовані на примусове виконання
рішень судів та інших органів
(посадових осіб), які провадяться на
підставах, в межах повноважень та у
спосіб, визначених цим Законом, іншими
нормативно-правовими актами,
прийнятими відповідно до цього Закону
та інших законів, а також рішеннями, що
відповідно до цього Закону підлягають
примусовому виконанню.

Згідно із ч. 1 ст. 6 Закону №606, п. 2.1.2
Інструкції про проведення виконавчих
дій від 15.12.1999 року № 74/5 державний
виконавець зобов'язаний
використовувати надані йому законом та
передбачені цією Інструкцією права і
обов'язки в точній відповідності до
закону, не допускати у своїй діяльності
порушення прав та законних інтересів
громадян і юридичних осіб, роз'яснювати
особам, які беруть участь у виконавчому
провадженні або залучаються до
проведення виконавчих дій, їх права та
обов'язки.

У відповідності до ч. 1 ст. 11 Закону № 606,
державний виконавець зобов'язаний
вживати передбачених цим Законом
заходів примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до п.9 ч.1 ст. 47 Закону № 606
виконавчий документ, на підставі якого
відкрито виконавче провадження, за
яким виконання не здійснювалося або
здійснено частково, повертається
стягувачу у разі, якщо наявна
встановлена законом заборона щодо
звернення стягнення на майно чи кошти
боржника, якщо у нього відсутнє інше
майно чи кошти, на які можливо звернути
стягнення, а також щодо проведення
інших виконавчих дій стосовно
боржника, що виключає можливість
виконання відповідного рішення.

Повернення виконавчого документа
стягувачу з підстав, передбачених цією
статтею, не позбавляє його права
повторно пред'явити виконавчий
документ до виконання протягом
строків, встановлених статтею 22 цього
Закону (ч.5 ст. 47 Закону № 606).

Згідно ч.1 ст. 3 Закону № 606 у випадках,
передбачених законом, рішення судів та
інших органів щодо стягнення коштів
виконуються органами доходів і зборів,
банками та іншими фінансовими
установами. Рішення зазначених органів
можуть виконуватися відповідно до
закону також іншими органами,
установами, організаціями, посадовими
особами та громадянами.

Пунктом 95.3 ст. 95 Податкового кодексу
України передбачено, що стягнення
коштів з рахунків платника податків у
банках, обслуговуючих такого платника
податків, здійснюється за рішенням
суду, яке направляється до виконання
контролюючим органам, у розмірі суми
податкового боргу або його частини.

Контролюючий орган звертається до суду
щодо надання дозволу на погашення
усієї суми податкового боргу за
рахунок майна платника податків, що
перебуває у податковій заставі.

Рішення суду щодо надання вказаного
дозволу є підставою для прийняття
контролюючим органом рішення про
погашення усієї суми податкового
боргу. Рішення контролюючого органу
підписується його керівником та
скріплюється гербовою печаткою
контролюючого органу. Перелік
відомостей, які зазначаються у такому
рішенні, встановлюється центральним
органом виконавчої влади, що
забезпечує формування та реалізує,
державну податкову і митну політику.

Таке погашення здійснюється на
підставі зазначеного рішення суду та
прийнятого на його підставі рішення
органу доходів і зборів шляхом продажу
майна платника податків на публічних
торгах та/або торгівельними
організаціями в порядку, визначеному
пунктами 95.7-95.21 ст. 95 Податкового
кодексу України.

З вищенаведених норм вбачається, що
Податковим кодексом України
встановлено особливий порядок
виконання судових рішень про стягнення
коштів з платника податків в рахунок
погашення податкового боргу. Органами
стягнення за такими рішеннями, які
здійснюють процедуру їх примусового
виконання, є контролюючі органи в
розумінні Податкового кодексу України.

Механізм виконання судових рішень про
стягнення коштів в рахунок погашення
податкового боргу передбачений главою
12 Інструкції про безготівкові рахунки
в Україні в національній валюті,
затвердженої постановою Правління
Національного банку України від 21
січня 2004 року N 22.

Вказаний механізм передбачає
оформлення інкасового доручення для
примусового стягнення коштів в рахунок
погашення податкового боргу. При цьому,
відповідно до п.12.4 вищезазначеної
Інструкції судове рішення, на підставі
якого оформлено інкасове доручення
(розпорядження), банку не подається.
Реквізити відповідного судового
рішення зазначаються в самому
інкасовому дорученні.

Отже, чинним законодавством України
передбачений окремий порядок
примусового виконання судових рішень
про стягнення коштів в рахунок
погашення податкового боргу. При цьому
органи державної виконавчої служби до
цієї процедури не залучаються.

Судом встановлено, що Красноармійською
об'єднаною державною податковою
інспекцією Головного управління
Міндоходів у Донецькій області
отримано виконавчий лист по справі
№2а-1205/10/0570 про стягнення з державного
підприємства «Селидіввугілля»
заборгованості у розмірі 9038305,57 грн. 23
квітня 2010 року, а з метою примусового
виконання вказаного виконавчого листа
позивач звернувся до відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Донецькій області лише у грудні 2013
року.

На момент звернення позивача до
відповідача з метою примусового
виконання вищевказаного виконавчого
листа вже діяв Податковий кодекс
України, а Закон України «Про порядок
погашення зобов'язань платників
податків перед бюджетами та державними
цільовими фондами» від 21.12.2000 року №2181
вже втратив чинність (з 1 січня 2011 року
згідно з Податковим кодексом України
від 2 грудня 2010 року N 2755-VI).

З огляду на зазначене, суд вважає, що
відповідач під час примусового
виконання виконавчого листа по справі
№2а-1205/10/0570 про стягнення з державного
підприємства «Селидіввугілля» на
користь державного бюджету
заборгованості у розмірі 9038305,57 грн.
діяв відповідно до вимог Закону
України "Про виконавче провадження", а
оскаржувана постанова від 16.12.2013 року №
ВП 20852687 про повернення виконавчого
документа стягувачеві прийнята
правомірно та відповідно до вимог
чинного законодавства України.

Отже, наявними в матеріалах справи
документами не підтверджено
незаконність дій державного виконавця
відділу примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Донецькій області Гусєва О.О.

Враховуючи вищенаведене суд приходить
до висновку про необґрунтованість
позову Красноармійської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Донецькій області до Відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Донецькій області, Державного
виконавця відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Донецькій області
Гусєва О.О. про визнання дій
незаконними, скасування постанови від
16.12.2013 року ВП № 20852687, зобов'язання
вчинити певні дії.

Керуючись ст. ст. 2-15, 17-18, 41-42, 69-71, 79, 86, 87,
94, 122, 138, 143, 151-154, 158,160,162, 163, 167, 185-186, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позову Красноармійської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Донецькій області до
Відділу примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Донецькій області, Державного
виконавця відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Донецькій області
Гусєва О.О. про визнання дій
незаконними, скасування постанови від
16.12.2013 року ВП № 20852687, зобов'язання
вчинити певні дії - відмовити.

Апеляційна скарга подається до
адміністративного суду апеляційної
інстанції через суд першої інстанції,
який ухвалив оскаржуване судове
рішення. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Строк для подання апеляційної скарги
стороною або іншою особою, яка брала
участь у справі, обчислюється з моменту
отримання копії постанови.

Суддя
Загацька Т. В.