Справа № 22а-35486/11
Суддя: Ситников О.Ф.
Дата ухвалення: 2014-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"12" березня 2014 р. м. Київ
К/9991/74335/11

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Ситникова О.Ф.(суддя-доповідач),

Весельської Т.Ф.,

Малиніна В.В.

розглянувши в письмовому провадженні
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_4 до Управління праці та
соціального захисту населення
Дзержинської міської ради Донецької
області про стягнення недоотриманої
суми щорічної допомоги на оздоровлення
за касаційною скаргою Управління праці
та соціального захисту населення
Дзержинської міської ради Донецької
області на постанову Дзержинського
міського суду Донецької області від 23
грудня 2009 року та ухвалу Апеляційного
суду Донецької області від 22 вересня 2011
року, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з
адміністративним позовом, в якому
просив виплатити йому щорічну допомогу
на оздоровлення в розмірі чотирьох
мінімальних заробітних плат за 2009 рік.

Постановою Дзержинського міського
суду Донецької області від 23 грудня 2009
року адміністративний позов
задоволено частково. Визнано
неправомірними дії Управління праці та
соціального захисту населення
Дзержинської міської ради щодо
відмови у виплаті недоотриманої
щорічної допомоги на оздоровлення за
2009 рік, зобов'язано здійснити
перерахунок та виплату щорічної
допомоги на оздоровлення за 2009 рік,
виходячи з розмірів, встановлених ст. 48
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» з урахуванням виплачених
сум.

Ухвалою Апеляційного суду Донецької
області від 22 вересня 2011 року постанову
Дзержинського міського суду Донецької
області від 23 грудня 2009 року залишено
без змін.

Не погоджуючись з рішеннями суду
апеляційної інстанцій відповідач
подав касаційну скаргу, в якій просить
скасувати постанову Дзержинського
міського суду Донецької області від 23
грудня 2009 року та ухвалу Апеляційного
суду Донецької області від 22 вересня 2011
року і ухвалити нову про відмову у
задоволенні позову, посилаючись на
порушення норм матеріального права, що
призвело до ухвалення незаконних
судових рішень.

Заслухавши доповідача, перевіривши
доводи касаційної скарги, матеріали
справи, колегія суддів, в межах
касаційної скарги, дійшла висновку про
залишення касаційної скарги без
задоволення з таких підстав.

Так, судами попередніх інстанцій
встановлено, що позивач є учасником
ліквідації наслідків Чорнобильської
катастрофи першої категорії, інвалідом
3 групи, захворювання пов'язане з участю
в ліквідації наслідків Чорнобильської
катастрофи, що підтверджується
посвідченням та довідкою МСЕК.

Відповідно до ч. 4 ст. 48 Закону України
"Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" щорічна
допомога на оздоровлення виплачується
інвалідам 3 груп в розмірі чотирьох
мінімальних заробітних плат.

Проте, зазначена допомога була
виплачена позивачу відповідно до
постанови кабінету Міністрів України,
у значно меншому розмірі ніж це
передбачено Законом.

Задовольняючи позовні вимоги, суди
попередніх інстанцій виходили із
загальних засад пріоритетності
законів над підзаконними нормативними
актами, так як при вирішенні даного
спору, застосуванню підлягають, саме,
стаття 48 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» та законодавство щодо
розміру мінімальної заробітної плати
за відповідний рік, а не постанова
Кабінету Міністрів України.

Не проведення Кабінетом Міністрів
України підвищення розмірів доплат,
пенсій і компенсацій не може бути
підставою для позбавлення громадян
права на виплати в розмірах, що
передбачені безпосередньо Законом.

Колегія суддів погоджується з
викладеною правовою позицією суду
апеляційної інстанції, з огляду на
наступне.

Законом України від 28.12.2007, №
107-VI «Про Державний бюджет України на 2008
рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» текст
статті 48 Закону України №796 було
викладено в такій редакції «Одноразова
компенсація учасникам ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській
АЕС, які стали інвалідами внаслідок
Чорнобильської катастрофи, та сім'ям,
які втратили годувальника із числа
осіб, віднесених до учасників
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС та смерть яких
пов'язана з Чорнобильською
катастрофою, щорічна допомога на
оздоровлення виплачується в порядку та
розмірах, встановлених Кабінетом
Міністрів України».

Однак, Рішенням
Конституційного Суду України від 22.05.2008
р.№ 10-рп/2008, вказані зміни визнано
такими, що не відповідають Конституції
України (є неконституційними). Таким
чином, станом на дату виникнення
спірних правовідносин чинною є
редакція статті 48 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», що діяла
до внесення вказаних вище змін.

Так, частиною 3 ст. 48 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської
катастрофи»передбачено, що щорічна
допомога на оздоровлення інвалідам III
групи виплачується в розмірі чотири
мінімальних заробітних плат.

Як свідчать матеріали
справи, позивач має право на одержання
щорічної допомоги на оздоровлення у
розмірах визначеними ст. 48 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Всупереч ст. 48 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, що постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
позивачу щорічна допомога на
оздоровлення виплачувалась відповідно
до Постанови Кабінету Міністрів
України від 12.07.2005 року № 562 «Про
щорічну допомогу на оздоровлення
громадянам, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

Отже, з огляду на те, що Закон
України «Про статус і соціальний
захист громадян, що постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
має вищу юридичну силу в порівняні з
Постановою Кабінету Міністрів України
№ 562 від 12.07.2005 року «Про щорічну
допомогу на оздоровлення громадянам,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», позивачу
неправомірно виплачували щорічну
допомогу на оздоровлення в меншому
розмірі ніж це передбачено ст. 48
зазначеного Закону.

Виходячи з вищезазначеного, колегія
суддів Вищого адміністративного суду
України, вважає, що рішення судів
першої та апеляційної інстанцій
ґрунтуються на вірно встановлених
фактичних обставинах справи, яким дана
належна юридична оцінка, правильно
застосовані норми матеріального права,
що регулюють спірні правовідносини, та
не допущено порушень процесуального
закону, які призвели або могли
призвести до неправильного вирішення
справи, доводи викладені в касаційній
скарзі не спростовують висновків судів
попередніх інстанцій, тому підстави
для скасування або зміни рішень
відсутні.

Відповідно до вимог ст. 224 КАС України
суд касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанцій не допустили порушень
норм матеріального і процесуального
права при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій.

Керуючись ст.ст. 220, 222, 223, 224, 231 КАС
України,

УХВАЛИВ :

Касаційну скаргу Управління праці та
соціального захисту населення
Дзержинської міської ради Донецької
області залишити без задоволення, а
постанову Дзержинського міського суду
Донецької області від 23 грудня 2009 року
та ухвалу Апеляційного суду Донецької
області від 22 вересня 2011 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі та
оскарженню не підлягає.

Судді О.Ф.
Ситников

Т.Ф.
Весельська

В.В. Малинін