Справа № 428/5078/13-а
Суддя: Геращенко І.В.
Дата ухвалення: 2014-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Александрова
Суддя-доповідач - Геращенко І.В.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2014 року
справа №428/5078/13-а
приміщення суду за адресою:83017, м.
Донецьк, бул. Шевченка, 26

Донецький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого судді
Геращенка І.В.

суддів апеляційного суду
Арабей Т.Г., Губської Л.В.

за участю сторін:

від позивача - не з'явився

від відповідача 1 - не з'явився

від відповідача 2 - не з'явився

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2
на постанову Сєвєродонецького
міського суду Луганської області від 07
лютого 2014 року у справі № 428/5078/13-а за
позовом ОСОБА_2 до Управління праці та
соціального захисту населення
Сєвєродонецької міської ради
Луганської області, Головного
управління Державної казначейської
служби України у Луганській області
про порушення принципу верховенства
права, позбавлення права на отримання
грошових коштів на щорічне
оздоровлення, визнання дій
протиправними, стягнення матеріальної
та моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач (з урахуванням уточнених
позовних вимог) звернувся до
Сєвєродонецького міського суду
Луганської області з позовною заявою
до Управління праці та соціального
захисту населення Сєвєродонецької
міської ради Луганської області,
Головного управління Державної
казначейської служби України у
Луганській області про:

- визнання дій посадових осіб
Управління праці та соціального
захисту населення Сєвєродонецької
міської ради Луганської області
протиправними та такими, що порушили
ст. 8, 16, 19, 22, 58, 75, 92, 113 Конституції
України (принцип верховенства права),
ст. 12, 13, 48 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи»;

- відновлення його особистого
немайнового права на підставі ст. 276 ЦК
України на отримання щорічної
компенсації на оздоровлення, згідно
вимог ст. 48 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», яке було порушено
посадовими особами Управління праці та
соціального захисту населення
Сєвєродонецької міської ради
Луганської області;

- зобов'язання відповідача виконати
вимоги ст. 48 Закону України «Про статус
і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» та виплатити щорічну
компенсацію на оздоровлення за 2010, 2011,
2012, 2013 роки, а саме у розмірі по 6090 грн.
за рік, а всього 24360 грн., а також
виплачувати її в подальшому у розмір,
встановленому законом;

- визнання протиправним факт
невиконання постанови
Сєвєродонецького міського суду від
25.07.2011 року щодо обов'язку виконання
відповідачем вимог ст. 48 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»;

- визнання перевищення відповідачем
посадових повноважень під час
застосування підзаконного акту, який
не відповідає основному закону,
обмеження відповідачем конституційних
прав позивача, порушення відповідачем
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод, невиконання
відповідачем листа Вищого
адміністративного суду України, рішень
Конституційного суду України;

- визнання, що дії відповідача на
протязі 25 років є системними і
направлені на невиконання вимог
Конституції України і законодавства
України щодо виплати грошових коштів
громадянину, згідно обов'язків держави
та виконання його гарантій;

- на підставі пунктів 1 та 9 ч. 1 ст. 256 КАС
України допустити негайне виконання
постанови суду, зобов'язати стягнути з
відповідача на підставі ст. 56
Конституції України завдану йому
матеріальну шкоду у розмірі 212665,00 грн.
та моральну шкоду в розмірі 105000,00 грн.
за рахунок коштів Державного бюджету.

Постановою Сєвєродонецького міського
суду Луганської області від 07 лютого 2014
року у справі № 428/5078/13-а (суддя
Александрова Н.В.) позовну заяву в
частині зобов'язання відповідача
виконати вимоги ст. 48 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» та
виплатити щорічну компенсацію на
оздоровлення за 2011, 2012 роки - залишено
без розгляду, в іншій частині позовних
вимог - відмовлено.

Позивачем подана апеляційна скарга, в
якій він просить скасувати постанову
суду та прийняти нове рішення, яким
задовольнити позовні вимоги у повному
обсязі, винести окрему ухвалу по
встановленим порушенням.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує
невірним застосуванням норм
матеріального та процесуального права.

Вважає, що постанова суду прийнята
суддею, якій було заявлено відвід на
підставі обставин, які викликали
сумнів у неупередженості, при
неповному та невсебічному досліджені
усіх матеріалів справи, висновки суду
не відповідають фактичним обставинам
справи.

Наголошує на тому, що строк на
звернення до суду із зазначеним
позовом не сплинув, а дії відповідача-1
є протиправними, порушують його
майнові та немайнові права.

Сторони, які брали участь у справі, у
судове засідання не з'явились, про дату,
час та місце розгляду справи
повідомлені належним чином, клопотання
про участь у розгляді справи не
заявлялось, у зв'язку з чим, колегія
суддів розглядає апеляційну скаргу в
порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
встановила.

Позивач є ліквідатором наслідків ЧАЕС
ІІ категорії, перебуває на обліку в
Управлінні праці та соціального
захисту населення Сєвєродонецької
міської ради Луганської області.

Постановою Сєвєродонецького міського
суду Луганської області від 25.07.2011 року
по справі № 2-а-3617/11 позовні вимоги
ОСОБА_2 до Управління праці то
соціального захисту населення
Сєвєродонецької міської ради про
порушення принципу верховенства права,
позбавлення права на отримання
грошових коштів на щорічне
оздоровлення, передбачених ст. 48 Закону
України «Про статус та соціальний
захист громадян, що постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
та відшкодування спричиненої
матеріальної та моральної шкоди за
2010-2011 роки та у подальшому задоволені
частково.

Визнано дії Управління праці та
соціального захисту населення
Сєвєродонецької міської ради щодо
виплати не в повному обсязі ОСОБА_2
щорічної допомоги на оздоровлення за
2010 рік протиправними.

Зобов'язано Управління праці та
соціального захисту населення
Сєвєродонецької міської ради
здійснити нарахування та виплату
щорічної допомоги на оздоровлення за
2010 рік відповідно до ст. 48 Закону
України «Про статус та соціальний
захист громадян, потерпілих внаслідок
Чорнобильської катастрофи» з
урахуванням фактично здійснених
виплат.

Фактично позивачу за 2010 рік, 23.01.2012 року
за 2011 рік, 16.05.2012 року за 2012 рік, 27.12.2013
року за 2013 рік нарахована і виплачена
компенсація на оздоровлення в сумі 100
грн. за кожний рік, при цьому відповідач
керувався постановою Кабінету
Міністрів України № 562 від 12.07.2005 року
«Про щорічну допомогу на оздоровлення
громадянам, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

Між сторонами немає розбіжностей щодо
обставин справи, встановлених судом
першої інстанції та апеляційним судом,
в апеляційній скарзі вказується на
порушення норм матеріального та
процесуального права.

Колегія суддів вважає такий висновок
помилковим, а апеляційну скаргу такою,
що не підлягає задоволенню, виходячи з
наступного.

Відповідно до ст. 2 КАС України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

Згідно ст. 9 Кодексу адміністративного
судочинства України суд при вирішенні
справи керується принципом законності,
відповідно до якого:

1) суд вирішує справи відповідно до
Конституції та законів України, а також
міжнародних договорів, згода на
обов'язковість яких надана Верховною
Радою України;

2) суд застосовує інші
нормативно-правові акти, прийняті
відповідним органом на підставі, у
межах повноважень та у спосіб,
передбачені Конституцією та законами
України.

Статтею 19 Конституції України
встановлено, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені конституцією та
законами України.

Відповідно до абз. 1 ч. 2 ст. 5 КАС України
провадження в адміністративних
справах здійснюється відповідно до
закону, чинного на час вчинення окремої
процесуальної дії, розгляду і
вирішення справи.

Як на час подання цього позову, так і на
момент прийняття судом оскаржуваної
постанови відповідно до частини першої
статті 99 КАС адміністративний позов
може бути подано в межах строку
звернення до адміністративного суду,
встановленого цим Кодексом або іншими
законами. Частиною другою цієї статті
визначено, що для звернення за захистом
прав, свобод та інтересів особи
встановлюється шестимісячний строк,
який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Колегія суддів зазначає, що позивач про
порушення свого права, якщо він вважав
його порушеним, повинен був дізнатися
при виплаті йому відповідачем
одноразової компенсації.

Подані позивачем до відповідача заяви
не можуть трактуватись як заяви про
перерахунок одноразової компенсації.
Обчислення розміру пенсії в спірних
правовідносинах за Законом України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» не
пов'язується з подачею відповідної
заяви пенсіонера, зазначені дії
відповідачем повинні здійснюватись
самостійно.

Відповідно до ст. 100 КАС України
адміністративний позов, поданий після
закінчення строків, установлених
законом, залишається без розгляду, якщо
суд за заявою особи, яка його подала, не
знайде підстав для поновлення строку,
про що постановлюється ухвала.

В матеріалах справи відсутні докази
пропуску строку звернення до суду з
поважних причин.

Норми статті 268 Цивільного кодексу
України, якою передбачено, що позовна
давність не поширюється на вимоги про
відшкодування шкоди, завданої
каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я
або смертю, на погляд колегії, не
підлягають застосуванню до спірних
правовідносин, оскільки одноразова
компенсація, яка призначена за ст. 48
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» не пов'язана з
відшкодуванням шкоди, завданої
каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я.

Крім того, до спірних правовідносин не
повинна застосовуватися ч. 1 ст. 76
Закону України «Про використання
ядерної енергії та радіаційну безпеку»
від 08.02.1995 № 39/95-ВР, за якою право на
подання позову про відшкодування
ядерної шкоди, заподіяної життю і
здоров'ю особи, не обмежується строком
давності, оскільки, згідно ст. 90 цього
Закону всі вимоги Закону
застосовуються щодо будь-якого
ядерного інциденту, що може статися на
території України, після набрання цим
Законом чинності.

Вказаний Закон набрав чинності 21.03.1995
року, тоді як аварія на ЧАЕС мала місце
26.04.1986 року.

Оскільки позивачем пропущений строк,
встановлений для звернення до
адміністративного суду з позовними
заявами за 2011 рік та 2012 рік про захист
порушеного права, встановленого
зазначеною нормою процесуального
Закону, колегія суддів вважає, що суд
першої інстанції дійшов правомірного
висновку про залишення позовних вимог
в частині 2011 та 2012 років без розгляду.

Щодо позовних вимог за 2010 рік, то вони
вже розглядалися судом, було прийнято
рішення по суті постановою
Сєвєродонецького міського суду
Луганської області від 25.07.2011 року по
справі № 2-а-3617/11, тому в цій частині
позовних вимог суд першої інстанції, з
урахуванням неспівпадання предмету у
повному обсязі та сторін, прийшов до
правильного висновку про відмову у
задоволені позову.

Стосовно позовних вимог за 2013 рік,
колегія суддів враховує наступне.

Відповідно до статті 50 Конституції
України кожен має право на безпечне для
життя і здоров'я довкілля та на
відшкодування завданої порушенням
цього права шкоди.

Основні положення щодо реалізації
конституційного права громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, зокрема, соціальний захист
потерпілого населення, визначені
Законом України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

Відповідно до ст. 48 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" І
категорії передбачено право на
отримання щорічної допомоги на
оздоровлення у розмірі п'яти
мінімальних заробітних плат. Законом
передбачено, що розмір мінімальної
заробітної плати визначається на
момент виплати, а фінансування витрат,
пов'язаних з реалізацією цього закону,
здійснюється за рахунок державного
бюджету. Міністерство праці і
соціальної політики України, як
головний розпорядник коштів,
забезпечує через місцеві органи праці
та соціального захисту населення
виплату допомоги на оздоровлення
громадян, постраждалих внаслідок
Чорнобильської катастрофи у розмірах,
на які затверджені кошториси і які
розраховані згідно постанов Кабінету
Міністрів України від 26.07.1996 року № 836
«Про компенсаційні виплати особам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» та від 12.07.2005 року № 562 «Про
щорічну допомогу на оздоровлення
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».
Розпорядники бюджетних коштів нижчого
рівня - управління праці та соціального
захисту населення, беруть бюджетні
зобов'язання та проводять видатки
тільки в межах бюджетних асигнувань,
встановлених кошторисами, як це
передбачено ст.51 Бюджетного кодексу
України.

Розміри щорічної допомоги на
оздоровлення відповідної категорії
громадян, на яких розповсюджується дія
Закону України «Про статус ї
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» встановлюється цим
законом.

Однак, рішенням Конституційного Суду
України від 26 грудня 2011 року №20-рп/2011
закріплено, що в одних законах
безпосередньо встановлено розміри
соціальних виплат, а в інших їх
визначення віднесено до повноважень
Кабінету Міністрів України. Відповідно
до положень законів України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» визначення
порядку та розмірів соціальних виплат
віднесено до відання Кабінету
Міністрів України.

Згідно до Постанови Кабінету Міністрів
України № 562 від 12.07.2005 року «Про
щорічну допомогу на оздоровлення
громадянам, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»,
встановлений розмір допомоги на
оздоровлення, а саме - 100,00 гривень для
учасників ліквідації наслідків аварії
на Чорнобильській АЕС 2 категорії.

Відповідно до підпункту 11 пункту 28
розділу ІІ Закону України «Про
Державний бюджет на 2008 рік та про
внесення змін до деяких законодавчих
актів України» ст.48 Закону України «Про
статус та соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» викладено
в наступній редакції: «Одноразова
компенсація учасникам ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській
АЕС, які стали інвалідами внаслідок
Чорнобильської катастрофи, та сім'ям,
які втратили годувальника із числа
осіб, віднесених до учасників
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС та смерть яких
пов'язана з Чорнобильською
катастрофою, щорічна допомога на
оздоровлення виплачується в порядку та
розмірах, встановлених Кабінетом
Міністрів України».

Відповідно до п. 3 прикінцевих положень
ЗУ «Про державний бюджет на 2012 рік» у 2012
році норми і положення статей 20, 21, 22, 23,
30, 31, 37, 39, 48, 50, 51, 52 та 54 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» (Відомості
Верховної Ради України, 1992 р., № 13, ст. 178
із наступними змінами), застосовуються
у порядку та розмірах, встановлених
Кабінетом Міністрів України виходячи з
наявних фінансових ресурсів
Державного бюджету України та бюджету
Пенсійного фонду України на 2012 рік.

У 2013 році вищезазначені положення та
постанова Кабінету Міністрів України
від 12.07.2005 року № 562 «Про щорічну
допомогу на оздоровлення громадянам,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» не визнано
неконституційними.

Крім того, відповідно до п. 4
прикінцевих положень ЗУ «Про державний
бюджет на 2013 рік» у 2013 році норми і
положення статей 20, 21, 22,23, 30, 31, 37, 39, 48, 50,
51, 52 та 54 Закону України «Про статус ї
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» застосовуються у порядку
та розмірах, встановлених Кабінетом
Міністрів України виходячи з наявних
фінансових ресурсів Державного
бюджету України та бюджету Пенсійного
фонду України на 2013 рік.

Таким чином, позивач має право на
отримання щорічної допомоги на
оздоровлення, яка виплачується
учасникам ліквідації наслідків аварії
на Чорнобильській АЕС в розмірі, що
встановлений постановою Кабінету
Міністрів України від 12.07.2005 року № 562.

Щодо вимог позивача про зобов'язання
відповідача виплачувати щорічну
допомогу на оздоровлення відповідно до
ст. 48 Закону України «Про статус та
соціальний захист громадян, потерпілих
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
в подальшому, колегія суддів враховує
наступне.

Згідно ч. 1 ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

З аналізу зазначеної норми Закону
вбачається, що предметом
адміністративного процесуального
права у сфері, що складаються у зв'язку
з реалізацією зацікавленими особами
права на судовий захист. Особливістю
цих відносин є те, що вони пов'язані із
реалізацією прав, свобод та інтересів
суб'єктів у сфері публічно - правових
відносин і спрямовані на захист від
порушень з боку публічної влади при
здійсненні нею владних управлінських
функцій.

Оскільки позивач просив суд
зобов'язати відповідача здійснювати
дії в майбутньому, коли останнім ще не
було допущене порушення прав позивача,
колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції, що в
задоволені позовної заяви в цій
частині слід відмовити.

Також, колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції, що
вимога позивача про визнання
протиправним факту невиконання
постанови Сєвєродонецького міського
суду Луганської області від 25.07.2011 року
по справі № 2-а-3617/11 щодо обов'язку
виконання відповідачем вимог ст. 48
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» не підлягає задоволенню, у
зв'язку з тим, що зазначені вимоги
підлягають вирішенню в іншому
процесуальному порядку та з залученням
до участі у справі інших державних
органів, з метою встановлення причин
невиконання рішення суду, яке є
обов'язковим для виконання на всій
території України.

Щодо позовних вимог в частині
стягнення з відповідачів моральної та
матеріальної шкоди колегія суддів
зазначає наступне.

Законодавством України, яке регулює
питання призначення та виплати
щорічної допомоги на оздоровлення, не
передбачено відшкодування моральної
шкоди, як за неповне нарахування
допомоги, так і за його невиплату
взагалі, таким чином, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що позовні вимоги щодо
стягнення матеріальної шкоди не
підлягають задоволенню внаслідок
ненадання позивачем жодних письмових,
або інших доказів, які б могли
підтвердити наявність такої шкоди і її
розмір.

Щодо позовних вимог про визнання дій
посадових осіб Управління праці та
соціального захисту населення
Сєвєродонецької міської ради
Луганської області протиправними та
такими, що порушили ст. 8, 16, 19, 22, 58, 75, 92, 113
Конституції України (принцип
верховенства права), ст. 12, 13, 48 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»;
відновлення його особистого
немайнового права на підставі ст. 276 ЦК
України на отримання щорічної
компенсації на оздоровлення згідно
вимог ст. 48 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», яке було порушено
посадовими особами Управління праці та
соціального захисту населення
Сєвєродонецької міської ради
Луганської області; визнання
перевищення відповідачем посадових
повноважень під час застосування
підзаконного акту, який не відповідає
основному закону, обмеження
відповідачем конституційних прав
позивача, порушення відповідачем
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод, невиконання
відповідачем листа Вищого
адміністративного суду України, рішень
Конституційного суду України;
визнання, що дії відповідача на протязі
25 років є системними і направлені на
невиконання вимог Конституції України
і законодавства України щодо виплати
грошових коштів громадянину згідно
обов'язків держави та виконання його
гарантій; колегія суддів зазначає
наступне.

З матеріалів справи вбачається, що
зазначені позовні вимоги є похідними
від визнання дій відповідача
неправомірними з приводу сплати
допомоги на оздоровлення за ст. 48
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», а оскільки судом не
встановлено порушення зазначеної
норми закону відповідачем, то суду
першої інстанції прийшов до
правильного висновку про відмову у
задоволені вказаних позовних вимог.

Щодо визнання мотивованим, законним та
обґрунтованим відвід судді суду першої
інстанції на підставі обставин, які
викликали сумнів у неупередженості,
колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 27 КАС України суддя не
може брати участі в розгляді
адміністративної справи і відводиться:

1) якщо він брав участь у розгляді цієї
справи або пов'язаної з нею справи як
представник, секретар судового
засідання, свідок, експерт, спеціаліст,
перекладач;

2) якщо він прямо чи опосередковано
заінтересований в результаті розгляду
справи;

3) якщо він є членом сім'ї або близьким
родичем (чоловік, дружина, батько, мати,
вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок,
падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук,
внучка, усиновлювач чи усиновлений,
опікун чи піклувальник, член сім'ї або
близький родич цих осіб) сторони або
інших осіб, які беруть участь у справі;

4) за наявності інших обставин, які
викликають сумнів у неупередженості
судді;

5) у разі порушення порядку визначення
судді для розгляду справи,
встановленого частиною третьою статті
15 1 цього Кодексу.

Суддя відводиться також за наявності
обставин, встановлених статтею 28 цього
Кодексу.

До складу суду не можуть входити особи,
які є членами сім'ї, родичами між собою
чи родичами подружжя.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивачем була заявлена заява про
відвід головуючого по справі судді
Александрової Н.В. з тих підстав, що
суддя винесла три ухвали щодо
неправомірних дій відповідача по даній
справі, якими відмовила в задоволенні
його вимог, в зв'язку з чим він вважає,
що суддя не об'єктивно розглядає його
позовні вимоги.

Ухвалою Сєвєродонецького міського
суду Луганської області від 11
листопада 2013 року заява залишена без
задоволення.

Таким чином, колегія суддів приходить
до висновку, що суд першої інстанції
залишивши заяву про відвід судді без
задоволення, дав правильну оцінку,
оскільки з заяви не вбачається підстав
для відводу передбачених ст. 27 КАС
України.

Щодо прийняття окремої ухвали судом
апеляційної інстанції, колегія суддів
враховує наступне.

Відповідно до ст. 166 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд, виявивши під час розгляду справи
порушення закону, може постановити
окрему ухвалу і направити її
відповідним суб'єктам владних
повноважень для вжиття заходів щодо
усунення причин та умов, що сприяли
порушенню закону. Про вжиті заходи суд
повідомляється не пізніше одного
місяця після надходження окремої
ухвали.

У разі необхідності суд може
постановити окрему ухвалу про
наявність підстав для розгляду питання
щодо притягнення до відповідальності
осіб, рішення, дії чи бездіяльність
яких визнаються протиправними.

Окрема ухвала може бути оскаржена
особами, інтересів яких вона
стосується.

Аналіз зазначеної норми закону
свідчить про те, що адміністративному
суду надане право на здійснення
загального надзору за дотриманням
законності суб'єктами владних
повноважень.

Суттєвою вимогою зазначеної норми
Закону є постановлення окремої ухвали
внаслідок виявлення під час розгляду
справи порушення закону.

Оскільки під час розгляду справи судом
апеляційної інстанції не встановлений
факт порушення судом першої інстанції
чинного законодавства, у суду відсутні
підстави для постанови окремої ухвали.

Крім того, з норм процесуального Закону
вбачається, що судам надане право
ухвалити окрему ухвалу у разі
виявлення під час розгляду справи
порушення закону, а не визначений
обов'язок направляти окрему ухвалу у
зазначених випадках.

Аналізуючи встановлені обставини та
приведені норми закону, які
врегульовують спірні правовідносини,
колегія суддів прийшла до висновку, що
судом першої інстанції правильно
встановлено обставини по справі та
постанова прийнята з дотриманням норм
матеріального та процесуального права,
що в свою чергу є підставою для
залишення рішення суду першої
інстанції без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.
19 Конституції України, Законом України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»,
Постановою Кабінету Міністрів України
№ 562 від 12.07.2005 року «Про щорічну
допомогу на оздоровлення громадянам,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», ст. 2, ст.160,
ст. 167, ст. 195, ст. 197, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200, п. 1
ч. 1 ст. 205, ст. 206, ст. 211, ст. 212, ст. 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд,-

УХВАЛИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову
Сєвєродонецького міського суду
Луганської області від 07 лютого 2014 року
у справі № 428/5078/13-а - залишити без
задоволення.

Постанову Сєвєродонецького міського
суду Луганської області від 07 лютого 2014
року у справі № 428/5078/13-а за позовом
ОСОБА_2 до Управління праці та
соціального захисту населення
Сєвєродонецької міської ради
Луганської області, Головного
управління Державної казначейської
служби України у Луганській області
про порушення принципу верховенства
права, позбавлення права на отримання
грошових коштів на щорічне
оздоровлення, визнання дій
протиправними, стягнення матеріальної
та моральної шкоди - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за
наслідками перегляду в порядку
письмового провадження набирає
законної сили через п'ять днів після
направлення її копій особам, які беруть
участь у справі, і може бути оскаржена
до Вищого адміністративного суду
України протягом двадцяти днів після
набрання законної сили.

Головуючий суддя
І.В.Геращенко

Судді
Т.Г.Арабей

Л.В.Губська