Справа № 810/5196/13-а
Суддя: Беспалов О.О.
Дата ухвалення: 2014-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 810/5196/13-а
Головуючий у 1-й інстанції: Панова Г.
Суддя-доповідач:
У Х В А Л А

Іменем України

06 березня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді:
Беспалова О. О.

суддів:
Парінова А. Б., Губської О. А.

при секретарі:
Тур В. В.

за участю представника позивача Теслі
А. В., представника відповідача
Шевченка Я. А., розглянувши у відкритому
судовому засіданні у місті Києві
апеляційні скарги Київської
міжрегіональної митниці Міністерства
доходів і зборів України, Головного
управління Державної казначейської
служби України у м. Києві на постанову
Київського окружного
адміністративного суду від 11 грудня 2013
р. у справі за адміністративним позовом
товариства з обмеженою
відповідальністю "Глобал Кофе Груп" до
Київської міжрегіональної митниці
Міністерства доходів і зборів України,
Головного управління Державної
казначейської служби України у м. Києві
про визнання протиправним і скасування
рішення, зобов'язання повернути
сплачений платіж, -

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Глобал Кофе Груп»
звернулось до Київського окружного
адміністративного суду з позовом до
Київської міжрегіональної митниці
Міністерства доходів і зборів України,
Головного управління Державної
казначейської служби України у м. Києві
про визнання протиправним і скасування
рішення про коригування митної
вартості товарів від 03.07.2013 р. №
100270000/2013/310137/2, зобов'язання повернути
сплачений податок на додану вартість у
сумі 26115,58 грн. і надміру сплачене
ввізне мито у сумі 11870,72 грн.

Постановою Київського окружного
адміністративного суду від 11 грудня 2013
р. позов задоволено частково.

Визнати протиправним та скасувати
рішення Київської міжрегіональної
митниці Міністерства доходів і зборів
України від 03.07.2013 р. № 100270000/2013/310137/2 про
коригування митної вартості товарів.

Стягнуто з Державного бюджету України
через Головне управління Державної
казначейської служби України у м. Києві
надміру сплачений податок на додану
вартість у сумі 26115 грн. (двадцять шість
тисяч сто п'ятнадцять гривень) 58 коп. і
ввізне мито у сумі 11870 грн. (одинадцять
тисяч вісімсот сімдесят) 72 коп.

У задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим
рішенням, відповідачі подали
апеляційні скарги, в яких просять
скасувати оскаржувану постанову,
постановити нове рішення, яким у
задоволенні позовних вимог відмовити у
повному обсязі, посилаючись на
порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю - доповідача, осіб, що
з'явилися, дослідивши матеріали справи
та доводи апеляційних скарг, колегія
суддів вважає, що апеляційну скаргу
необхідно залишити без задоволення, а
оскаржувану постанову суду - без змін з
наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та
було вірно встановлено судом першої
інстанції, у червні 2013 року між ТОВ
«Глобал Кофе Груп» і «DEUTSCHE EXTRAKT KAFFEE GmbH»
укладено контракт від 10.06.2013 р. № 10/06-13 ,
відповідно до умов якого, «DEUTSCHE EXTRAKT KAFFEE
GmbH» продає, а ТОВ «Глобал Кофе Груп»
купує каву в асортименті.

На виконання даного контракту на
підставі вантажної митної декларації
від 02.07.2013 р. № 100270000/2013/263356 ТОВ «Глобал
Кофе Груп» заявлено в режимі імпорту-40
товар (кава розчинна, кава натуральна
смажена в зернах та мелена 100 % з
кофеїном). Перелік наданих для митного
оформлення документів позивачем
визначено у графі 44 вантажної митної
декларації (зовнішньоекономічний
контракт від 10.06.2013 р. № 10/06-13,
специфікацію від 26.06.2013 р. № 2,
рахунок-фактуру (інвойс) від 28.06.2013 р. №
9054997 і від 28.06.2013 р. № 9054998, транспортні
документи CMR від 27.06.2013 р. № 3322, довідку
про транспортні витрати від 02.07.2013 р. №
002/Г-06, Сертифікат якості до Замовлення
від 26.06.2013 р. № 1502563 і Сертифікат
здоров'я від 26.06.2013 р.).

Загальну вартість товару позивач
визначив у сумі 55514,64 EUR.

Посадовою особою органу доходів і
зборів під час перевірки наданих
документів і заявленого товару до
митного оформлення встановлено
відсутність усіх необхідних
відомостей, які б підтверджували
числові значення складових заявленої
митної вартості товару. Позивачу було
запропоновано надати додаткові
документи для підтвердження заявленої
митної вартості товарів - каталоги
специфікації, прейскуранти,
прайс-листи виробника товарів,
висновки про якісні та вартісні
характеристики товарів підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями, та/або інформація
біржових організацій про вартість
товару або сировини, виписку з
бухгалтерської документації та інші
(за наявності) платіжні та/або
бухгалтерські документи, що
підтверджують вартість товару та
містять реквізити, необхідні для
ідентифікації ввезеного товару.

Представником позивача надано інвойс,
контракт і експортну декларацію.

Приводом для витребування від
декларанта додаткових документів
стала та обставина, що під час митного
оформлення спрацювала автоматизована
система аналізу та управління ризиками
за напрямом митної вартості, яка видала
відомості про те, що у попередні
періоди подібний товар розмитнювався
за більшою митною вартістю, ніж
задекларував позивач.

При цьому, на думку органу доходів і
зборів, числові значення складових
митної вартості, на підставі яких
здійснюється розрахунок митної
вартості, не містять всіх даних
відповідно до обраного методу
визначення митної вартості.

03.07.2013 р. Київська міжрегіональна
митниця Міндоходів прийняла рішення №
100270000/2013/310137/2 про коригування митної
вартості товарів, згідно з яким
вартість задекларованого товару була
визначена за резервним методом і
скориговано вартість товару на суму
27386,26 EUR (а. с. 136 Т. 1).

Як убачається з вказаного рішення,
орган доходів і зборів зазначив, що
митна вартість імпортованих товарів не
може бути визначена за ціною договору
щодо товарів, які імпортуються,
оскільки надані декларантом
документом містять неповні відомості
(у наданих документах містяться
розбіжності, а саме - згідно
специфікації від 26.06.2013 р. № 2 до
контракту від 10.06.2013 р. № 10/06-13 вартість
упаковочної тари (банки, коробки,
піддони і інше) входить до вартості
товару, але в наданих документах
відсутня інформація щодо включення
вказаних витрат до митної вартості -
тому не можливо перевірити
правильність визначення митної
вартості самого товару). В CMR від 27.06.2013
р. № 3322 зазначено, що перевізником є ТОВ
«Ковальській В.В.», а довідка про
транспортні витрати від 02.07.2013 р. №
002/Г-06 надана ТОВ «І.С.Т. - Р.Е.Й.Л.»,
документи щодо вартості перевезення
вантажу від ТОВ «Ковальській В.В.»
відсутні); методи визначення митної
вартості за ціною контракту не
застосовуються у зв'язку з
невиконанням позивачем вимог Митного
кодексу України; методи визначення на
основі віднімання або додавання
вартості не застосовуються, оскільки
відсутня інформація щодо ціни
складових для визначення, тому був
використаний резервний метод на основі
наявної у митному органі інформації.

З метою випуску товарів у вільний обіг
позивач надав органу доходів і зборів
нову декларацію, в якій було збільшено
вартість задекларованого товару та
сплачено податок на додану вартість у
сумі 26115,58 грн. і ввізне мито у сумі 11870,72
грн.

Надаючи правову оцінку обставинам
справи, колегія суддів зазначає
наступне.

Відносини, що пов'язані із справлянням
митних платежів регулюються Митним
кодексом України, Податковим кодексом
України та іншими законами України з
питань оподаткування.

Відповідно до статті 246 Митного кодексу
України метою митного оформлення є
забезпечення дотримання встановленого
законодавством України порядку
переміщення товарів, транспортних
засобів комерційного призначення
через митний кордон України, а також
забезпечення статистичного обліку
ввезення на митну територію України,
вивезення за її межі і транзиту через
її територію товарів.

Згідно з статтею 248 МК України митне
оформлення розпочинається з моменту
подання митному органу декларантом або
уповноваженою ним особою митної
декларації або документа, який
відповідно до законодавства її
замінює, та документів, необхідних для
митного оформлення.

Декларування здійснюється шляхом
заявлення за встановленою формою
(письмовою, усною, шляхом вчинення дій)
точних відомостей про товари, мету їх
переміщення через митний кордон
України, а також відомостей, необхідних
для здійснення їх митного контролю та
митного оформлення, зокрема: код товару
згідно з УКТ ЗЕД; фактурна вартість
товарів; митна вартість товарів та
метод її визначення; суми митних
платежів; спосіб забезпечення сплати
митних платежів (у разі застосування
заходів гарантування їх сплати) (стаття
257 МК України).

Відповідно до частин 5, 6, 11 статті 264 МК
України з метою визначення
правильності заповнення поданої
митної декларації та відповідності
доданих до неї документів установленим
вимогам митний орган здійснює
перевірку митної декларації. Митна
декларація приймається для митного
оформлення, якщо вона подана за
встановленою формою, підписана особою,
яка її подала, і перевіркою цієї
декларації встановлено, що вона
містить всі необхідні відомості і до
неї додано всі документи, визначені цим
Кодексом. Митний орган відмовляє у
прийнятті митної декларації виключно з
таких підстав: митна декларація не
містить усіх відомостей або подана без
документів, передбачених статтею 335
цього Кодексу; електронна митна
декларація не містить встановлених
законодавством обов'язкових
реквізитів; митну декларацію подано з
порушенням інших вимог, встановлених
цим Кодексом.

Зі змісту пункту 1 статті 337 МК України
вбачається, що перевірка документів та
відомостей, які подаються митним
органам під час переміщення товарів,
транспортних засобів комерційного
призначення через митний кордон
України, здійснюється, зокрема, із
застосуванням інформаційних
технологій, які включають в себе
контроль співставлення та контроль із
застосуванням системи управління
ризиками.

Згідно з пунктом 3 даної статті
контроль співставлення - це
автоматизоване порівняння даних, які
містяться в митних деклараціях або
інших документах, поданих для митного
контролю або митного оформлення, з
даними, які містяться в електронних
копіях митних декларацій та інших
документах, що надходять з митних та
правоохоронних органів суміжних
держав; в уніфікованих електронних
дозвільних документах, що надходять з
інших державних органів, інших
електронних документах, пов'язаних з
перевіркою достовірності даних, що
перевіряються.

Контроль із застосуванням системи
управління ризиками - це оцінка ризику
шляхом аналізу (у тому числі з
використанням інформаційних
технологій) поданих документів у
конкретному випадку переміщення
товарів, транспортних засобів
комерційного призначення через митний
кордон України з метою обрання форм та
обсягу митного контролю, достатніх для
забезпечення додержання вимог
законодавства України з питань
державної митної справи.

Відповідно до пункту 4.5 Порядку
виконання митних формальностей при
здійсненні митного оформлення товарів
із застосуванням митної декларації на
бланку єдиного адміністративного
документа, затвердженого наказом
Міністерства фінансів України від
30.05.2012 р. № 631, передбачено, що при
здійсненні митного оформлення митної
декларації (МД) виконуються такі митні
формальності: перевірка дотримання
строків подання МД (у випадках,
визначених законодавством); перевірка
наявності відміток про завершення
переміщення товарів (у випадках,
визначених законодавством з питань
державної митної справи); контроль
співставлення (автоматизоване
порівняння) даних, які містяться в ЕК МД
(ЕМД), та інших документів, поданих для
митного оформлення; контроль із
застосуванням системи управління
ризиками, в тому числі оцінка ризику за
МД шляхом аналізу ЕК МД та ЕК ДМВ (ЕМД та
ЕДМВ) за допомогою АСАУР; перевірка
правильності класифікації товарів;
перевірка правильності визначення
країни походження товарів; перевірка
дотримання встановлених до
задекларованих товарів заходів
нетарифного регулювання; перевірка
наявності задекларованих товарів у
митному реєстрі об'єктів права
інтелектуальної власності; перевірка
правильності застосування пільг в
оподаткуванні; перевірка правильності
визначення митної вартості товарів.

Відповідно до статті 57 Митного кодексу
України визначення митної вартості
товарів, які ввозяться в Україну
відповідно до митного режиму імпорту,
здійснюється за такими методами:

1) основний - за ціною договору
(контракту) щодо товарів, які
імпортуються (вартість операції);

2) другорядні:

а) за ціною договору щодо ідентичних
товарів;

б) за ціною договору щодо подібних
(аналогічних) товарів;

в) на основі віднімання вартості;

г) на основі додавання вартості
(обчислена вартість);

ґ) резервний.

Основним методом визначення митної
вартості товарів, які ввозяться на
митну територію України відповідно до
митного режиму імпорту, є перший метод -
за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується
лише у разі, якщо митна вартість
товарів не може бути визначена шляхом
застосування попереднього методу
відповідно до норм цього Кодексу.

Згідно зі статтею 58 Митного кодексу
України метод визначення митної
вартості за ціною договору (контракту)
щодо товарів, які ввозяться на митну
територію України відповідно до
митного режиму імпорту, застосовується
у разі, якщо:

1) немає жодних обмежень щодо прав
покупця (імпортера) на використання
оцінюваних товарів, за винятком тих, що:

а) встановлюються законом чи
запроваджуються органами державної
влади в Україні;

б) обмежують географічний регіон, у
якому товари можуть бути перепродані
(відчужені повторно);

в) не впливають значною мірою на
вартість товару;

2) щодо продажу оцінюваних товарів або
їх ціни відсутні будь-які умови або
застереження, які унеможливлюють
визначення вартості цих товарів;

3) жодна частина виручки від будь-якого
подальшого перепродажу, розпорядження
або використання товарів покупцем не
надійде прямо чи опосередковано
продавцеві, якщо тільки не буде
зроблено відповідне коригування з
урахуванням положень частини десятої
цієї статті;

4) покупець і продавець не пов'язані між
собою особи або хоч і пов'язані між
собою особи, однак ці відносини не
вплинули на ціну товарів.

Відповідно до статтей 49 і 50 Митного
кодексу України митною вартістю
товарів, які переміщуються через
митний кордон України, є вартість
товарів, що використовується для
митних цілей, яка базується на ціні, що
фактично сплачена або підлягає сплаті
за ці товари. Відомості про митну
вартість товарів використовуються,
зокрема, для нарахування митних
платежів.

Згідно з частиною першою статті 52
Митного кодексу України заявлення
митної вартості товарів здійснюється
декларантом або уповноваженою ним
особою під час декларування товарів у
порядку, встановленому розділом VIII
цього Кодексу та цією главою. Декларант
або уповноважена ним особа, які
заявляють митну вартість товару,
зобов'язані: заявляти митну вартість,
визначену ними самостійно, у тому числі
за результатами консультацій з митним
органом; подавати митному органу
достовірні відомості про визначення
митної вартості, які повинні
базуватися на об'єктивних,
документально підтверджених даних, що
піддаються обчисленню; нести всі
додаткові витрати, пов'язані з
коригуванням митної вартості або
наданням митному органу додаткової
інформації.

Згідно з частиною третьою статті 53
Митного кодексу України у разі якщо
документи, зазначені у частині другій
цієї статті, містять розбіжності,
наявні ознаки підробки або не містять
всіх відомостей, що підтверджують
числові значення складових митної
вартості товарів, чи відомостей щодо
ціни, що була фактично сплачена або
підлягає сплаті за ці товари, декларант
або уповноважена ним особа на письмову
вимогу митного органу зобов'язані
протягом 10 календарних днів надати (за
наявності) такі додаткові документи:
договір (угоду, контракт) із третіми
особами, пов'язаний з договором (угодою,
контрактом) про поставку товарів, митна
вартість яких визначається; рахунки
про здійснення платежів третім особам
на користь продавця, якщо такі платежі
здійснюються за умовами, визначеними
договором (угодою, контрактом); рахунки
про сплату комісійних, посередницьких
послуг, пов'язаних із виконанням умов
договору (угоди, контракту); виписку з
бухгалтерської документації;
ліцензійний чи авторський договір
покупця, що стосується оцінюваних
товарів та є умовою продажу оцінюваних
товарів; каталоги, специфікації,
прейскуранти (прайс-листи) виробника
товару; копію митної декларації країни
відправлення; висновки про якісні та
вартісні характеристики товарів,
підготовлені спеціалізованими
експертними організаціями, та/або
інформація біржових організацій про
вартість товару або сировини.

В силу частини п'ятої статті 53 Митного
кодексу України забороняється
вимагати від декларанта або
уповноваженої ним особи будь-які інші
документи, відмінні від тих, що
зазначені в цій статті.

З аналізу статті 53 Митного кодексу
України вбачається, що Кодекс містить
вичерпний перелік документів, що
подається декларантом митному органу
для підтвердження заявленої митної
вартості товарів та обраного методу її
визначення.

Дана норма кореспондується з
положеннями статті 318 Митного кодексу
України, якою встановлено, що митний
контроль має передбачати виконання
органами доходів і зборів мінімуму
митних формальностей, необхідних для
забезпечення додержання законодавства
України з питань державної митної
справи.

Це також відповідає стандартним
правилам, встановленим пунктами 3.16 та
6.2 Загального додатку до Міжнародної
конвенції про спрощення та
гармонізацію митних процедур, до якої
Україна приєдналась згідно із Законом
України від 15.02.2011 р. № 3018-VI "Про
внесення змін до Закону України "Про
приєднання України до Протоколу про
внесення змін до Міжнародної конвенції
про спрощення та гармонізацію митних
процедур", якими запроваджено
стандартні правила: на підтвердження
декларації на товари митна служба
вимагає тільки ті документи, які є
необхідними для проведення контролю за
даною операцією та забезпечення
виконання усіх вимог щодо застосування
митного законодавства; митний контроль
обмежується мінімумом, необхідним для
забезпечення дотримання митного
законодавства.

Крім того, це узгоджується з
проголошеними у статті 8 Митного
кодексу України принципами здійснення
державної митної справи на засадах
законності та презумпції
невинуватості, єдиного порядку
переміщення товарів, транспортних
засобів через митний кордон України,
спрощення законної торгівлі;
заохочення доброчесності.

Відповідно до частини 1 статті 54 МК
України контроль правильності
визначення митної вартості товарів
здійснюється митним органом під час
проведення митного контролю і митного
оформлення шляхом перевірки числового
значення заявленої митної вартості.

Згідно з частинами четвертою та п'ятою
статті 54 МК України митний орган під
час здійснення контролю правильності
визначення митної вартості товарів
зобов'язаний, зокрема, здійснювати
контроль заявленої декларантом або
уповноваженою ним особою митної
вартості товарів шляхом перевірки
числового значення заявленої митної
вартості, наявності в поданих
зазначеними особами документах усіх
відомостей, що підтверджують числові
значення складових митної вартості
товарів, чи відомостей щодо ціни, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті за ці товари.

Митний орган з метою здійснення
контролю правильності визначення
митної вартості товарів має право
упевнюватися в достовірності або
точності будь-якої заяви, документа чи
розрахунку, поданих для цілей
визначення митної вартості, а також у
випадках, встановлених цим Кодексом,
письмово запитувати від декларанта або
уповноваженої ним особи встановлені
статтею 53 цього Кодексу додаткові
документи та відомості, якщо це
необхідно для прийняття рішення про
визнання заявленої митної вартості.

Відповідно частини п'ятої статті 58 МК
України митною вартістю товарів, які
ввозяться на митну територію України
відповідно до митного режиму імпорту, є
ціна, що була фактично сплачена або
підлягає сплаті за товари, якщо вони
продаються на експорт в Україну,
скоригована в разі потреби з
урахуванням положень частини десятої
цієї статті. При цьому, ціна, що була
фактично сплачена або підлягає сплаті,
- це загальна сума всіх платежів, які
були здійснені або повинні бути
здійснені покупцем оцінюваних товарів
продавцю або на користь продавця через
третіх осіб та/або на пов'язаних із
продавцем осіб для виконання
зобов'язань продавця.

Аналіз положень частини третьої статті
53, частин першої, другої та п'ятої
статті 54, статті 58 МК України надає
підстави для висновку про те, що митний
орган при здійсненні контролю за
правильністю визначення митної
вартості зобов'язаний перевірити
складові числового значення митної
вартості, правильність розрахунку,
здійсненого декларантом, упевнитись в
достовірності та точності заяв,
документів чи розрахунків, поданих
декларантом, а також відсутності
обмежень для визначення митної
вартості за ціною договору, наведених у
статті 58 МК України.

Орган доходів і зборів має право
відійти від наведених вище
законодавчих обмежень, що пов'язують з
перевіркою основного переліку
документів, які підтверджують митну
вартість, та витребувати від
декларанта додаткові документи лише
якщо надані декларантом документи
містять розбіжності, наявні ознаки
підробки або не містять всіх
відомостей, що підтверджують числові
значення складових митної вартості
товарів, чи відомостей щодо ціни, адже
такі вади не дозволяють органу доходів
і зборів законно здійснити визначений
законом мінімум митних формальностей,
необхідних для забезпечення
додержання законодавства України з
питань державної митної справи для
розмитнення задекларованого товару.

З метою усунення розбіжностей в
документах, усунення сумнівів щодо
підробки документів або з'ясування
відомостей, що підтверджують числові
значення складових митної вартості
товарів, які виявились відсутніми,
закон надає право митному органу
витребувати від декларанта інші
додаткові документи, що перелічені в
частині другій статті 53 Митного
кодексу України.

Крім того, пунктами 3.16, 3.17 Загального
додатку до Міжнародної конвенції про
спрощення та гармонізацію митних
процедур встановлено стандартне
правило, що на підтвердження
декларації на товари митна служба
вимагає тільки ті документи, які є
необхідними для проведення контролю за
даною операцією та забезпечення
виконання усіх вимог щодо застосування
митного законодавства. У випадках, коли
окремі підтверджуючі документи не
можуть бути представлені разом з
декларацією на товари з причин, які
визнані митною службою обґрунтованими,
вона дозволяє подачу таких документів
протягом визначеного періоду часу.

Згідно з частиною третьою статті 54
Митного кодексу України за
результатами здійснення контролю
правильності визначення митної
вартості товарів орган доходів і
зборів визнає заявлену декларантом або
уповноваженою ним особою митну
вартість чи приймає письмове рішення
про її коригування відповідно до
положень статті 55 цього Кодексу.

В силу приписів частини третьої статті
2 Кодексу адміністративного
судочинства України у справах щодо
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено).

Відносно посилання на подання
позивачем під час митного оформлення
довідки про транспортні витрати ТОВ
«І.С.Т. - Р.Е.Й.Л.», а не документів на
перевезення ТОВ «Ковальській В.В.»,
колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції, що
позивачем надано копії договору
доручення від 01.03.2012 р. № 0704-М, згідно з
яким ТОВ «Ковальській В.В.» доручило
ТОВ «І.С.Т. - Р.Е.Й.Л.» здійснювати пошук і
підбір власників вантажів для
забезпечення вантажами транспортних
засобів перевізника (ТОВ «Ковальській
В.В.») для міжнародних перевезень.

Крім того, дана розбіжність за умови
відсутності у митного органу сумнівів
щодо раціональності відображення ціни
на транспортні перевезення не може
бути підставою для коригування митної
вартості, на думку колегії суддів.

В судовому засіданні 06.03.2014 р.
представник митного органу зазначив,
що у зв'язку з тим, що довідка про
транспортні витрати та CMR від 27.06.2013 р. №
3322 містить назви різних позивачів,
митний орган не може визначити, які
витрати включені при наданні
транспортно-експедиційних послуг.

Натомість, колегія суддів зауважує, що
між позивачем та ТОВ «Ковальській В.В.»
прямих договорів не укладено,
невиконання чи неналежне виконання
умов договору між позивачем та ТОВ
«І.С.Т. - Р.Е.Й.Л.» відповідачем не
доведено.

Також, митний орган, як на підставу
коригування митної вартості, вказав, що
згідно Специфікації від 10.06.2013 р. № 2 до
контракту вартість упаковочної тари
входить до вартості товару, але в
наданих документах відсутня така
інформація, а тому, на думку
відповідача, перевірити правильність
визначення митної вартості неможливо.

Натомість, відповідачем до матеріалів
справи долучено витяг з бази даних
Автоматизованої системи аналізу та
управління ризиками Державної митної
служби України (а. с. 121-125 Т. 1), за якою
єдиною подібною поставкою можна
вважати ВМД від 19.06.2013 р. № 100250000/2013/23654
(а. с. 122 Т. 1).

При співставленні даних колегія суддів
враховувала максимальну наближеність
щодо: коду товару (співпадання тільки
щодо розчинної кави), країни походження
(у позивача: Бельгія, Німеччина; у
порівнювальній ВМД - Німеччина), умова
поставки за правилами Інкотермс (у
позивача - EXW, у порівнювальній ВМД - DCA,
що є найбільш подібними).

Згідно гр. 5 АСАУР вартість товару, що
порівнюється визначається щодо чистої
ваги - вага нетто: 3938,4 кг, натомість в
оспорюваному рішенні щодо коригування
митної вартості відповідач оцінював
вагу брутто: 3569, 46 кг.

Крім того, валютою АСАУР є USD, що
унеможливлює для суду апеляційної
інстанції здійснення конвертування
цієї ціни в EUR, оскільки митним органом
не зазначено курс валюти станом на
митне оформлення порівнюваного товару.

Таким чином, колегія суддів приходить
до висновку про неможливість
порівняння митної вартості заявленого
товару з митною вартістю, визначеною
ВМД від 19.06.2013 р. № 100250000/2013/23654.

В матеріалах справи відсутня
інформація щодо особливостей митного
оформлення порівнюваного товару та не
зазначено ВМД, що використовувалась
для порівняння.

З огляду на це, колегія суддів вважає
твердження митного органу про
перевезення найбільш подібного товару
в найближчий час за вищою ціною
необґрунтованим та протиправним.

Пріоритетним при прийнятті рішення по
справі колегія суддів вважає
встановлення повної відповідності
пакувального листа продавця (а. с. 57 Т. 1)
вазі товару, зазначені в ВМД форми 2 та 3
( форма 2: (брутто) 9750 кг., форма 3: (брутто)
3569, 460 кг.), що в сумі становить 13319, 46 кг.,
та відповідає гр.. 5 пакувального листа.

Крім того, гр. 4 пакувального листа
визначає чисту вагу кожного товару
окремо (9058,80 кг) та вагу упаковок: гр. 6
(скло) - 2197,62 кг., гр. 7 (фольга) - 352, 36 кг.,
гр.. 8 (пластик) - 118, 28 кг., що в сумі
дорівнює вазі брутто.

З огляду на вищезазначене, колегія
суддів приходить до висновку, що
відповідач безпідставно зазначив у
рішенні про коригування митної
вартості, що інші надані документи,
крім контракту, не містять інформації
про включення до складових вагової
одиниці товару вартості упаковки, в той
час як така інформація наявна в
пакувальному листі.

Також, колегія суддів зазначає, що
відповідачами не надано калькуляції
вартості упаковки при перевезенні
подібних товарів, а оскільки вона є
складовою ціни товару, ці дані для
вирішення справи є визначальними.

Крім того, колегія суддів приймає до
уваги Експертний висновок
товарознавчого дослідження № 7864 від
27.08.2013 р., оскільки такий висновок був
замовлений позивачем на вимогу митного
органу, та зазначає, що ціни за кг
товару відповідають ціні, зазначеній
позивачем при митному оформленні (а. с.
25-42 Т. 1).

Доказів на противагу вказаному
висновку матеріали справи не містять.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу; в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Таким чином, колегія суддів приходить
до висновку про протиправність
винесеного рішення про коригування
митної вартості товарів від 03.07.2013 р. №
100270000/ 2013/310137/2.

Також, зі змісту позовних вимог
випливає, що позивач просить стягнути
надміру сплачені ним суми ПДВ та
ввізного мита.

Відповідно до наказу Міністерства
фінансів України «Про затвердження
форми рішення про коригування митної
вартості товарів, Правил заповнення
рішення про коригування митної
вартості товарів та Переліку
додаткових складових до ціни договору»
від 24.05.2012 р. № 598 в графі 33 рішення про
коригування митної вартості товарів
«Обставини прийняття Рішення та
джерела інформації, що
використовувалися митним органом для
визначення митної вартості»
зазначаються причини, через які митна
вартість імпортованих товарів не може
бути визначена за ціною договору
(контракту) щодо товарів, які
імпортуються (вартість операції), у
тому числі: неподання основних
документів, які підтверджують
відомості про заявлену митну вартість
товарів (згідно з переліком та
відповідно до умов, наведених у статті
53 Кодексу); невірно проведений
розрахунок митної вартості;
невідповідність обраного декларантом
або уповноваженою ним особою методу
визначення митної вартості товару
умовам, наведеним у главі 9 розділу ІІІ
Кодексу; надходження до митного органу
документально підтвердженої офіційної
інформації митних органів інших країн
щодо недостовірності заявленої митної
вартості. Зазначається послідовність
застосування методів визначення
митної вартості та причин, через які не
був застосований кожний з методів, що
передує методу, обраному митним
органом.

Вирішуючи питання про наявність
підстав у задоволенні позовних вимог,
колегія суддів встановила, що запис в
гр. 33 оскаржуваного рішення лише
констатує зміст нормативних положень,
але не свідчить про конкретні недоліки
в наданих документах.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що відповідач прийняв рішення
про коригування митної вартості
товарів з порушенням статей глави 8 та 9
Митного Кодексу України, наказу
Міністерства фінансів України «Про
затвердження форми рішення про
коригування митної вартості товарів,
Правил заповнення рішення про
коригування митної вартості товарів,
Переліку додаткових складових до ціни
договору» від 24.05.2012 р. № 598 та наказу
Мінфіну України «Про затвердження
Порядку виконання митних
формальностей при здійсненні митного
оформлення товарів із застосуванням
митної декларації на бланку єдиного
адміністративного документа» від
30.05.2012 р. № 63, а саме - за відсутністю
обґрунтованих підстав вважати, що
заявлено недостовірні відомості про
митну вартість товарів, у тому числі
без обґрунтування причин того, що
позивачем невірно визначено митну
вартість товарів.

За таких обставин, колегія суддів
приходить до висновку, що рішення про
коригування митної вартості підлягає
скасуванню не тільки через
недотримання формальності процедури
здійснення митного контролю, в тому
числі правильності та повноти
заповнення рішення про коригування
митної вартості, а тому надмірно
сплачені суми ПДВ та ввізного мита у
зв'язку з необґрунтованістю їх сплати
підлягають поверненню платнику.

Крім того, зважаючи на той факт, що суд
апеляційної інстанції не вправі
підміняти митний орган стосовно
визначення митної вартості товару, що
перевозиться через кордон, натомість,
правильність визначення митної
вартості товару митним органом
спростована матеріалами справи,
колегія суддів вважає інформацію у
вантажно - митній декларації від 03.07.2013
року такою, що не скоригована, а отже не
спростована на час розгляду справи в
суді першої та апеляційної інстанції.

Згідно з частинами четвертою та п'ятою
статті 54 МК України митний орган під
час здійснення контролю правильності
визначення митної вартості товарів
зобов'язаний, зокрема, здійснювати
контроль заявленої декларантом або
уповноваженою ним особою митної
вартості товарів шляхом перевірки
числового значення заявленої митної
вартості, наявності в поданих
зазначеними особами документах усіх
відомостей, що підтверджують числові
значення складових митної вартості
товарів, чи відомостей щодо ціни, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті за ці товари.

Зважаючи на те, що при здійсненні
контролю правильності визначення
митної вартості товарів митний орган
мав сумнів в достовірності або
точності поданих документів,
розрахунків, а отже, суттю спору у даній
справі є незгода позивача з кінцевим
висновком митного органу про
недостовірність поданих документів,
колегія суддів зазначає наступне.

Достовірність документів та даних, що
ставилася під сумнів митним органом,
спростована судами першої та
апеляційної інстанцій.

Натомість, повторність звернення
платників податків у разі скасування
рішень про коригування митної вартості
митного органу з метою встановлення
митної вартості за іншими методами
митним та податковим законодавством не
передбачена.

На думку колегії суддів, це пояснюється
тим, що достовірність документів,
сумнів щодо якої не виник у митного
органу при первинній перевірці,
передбачає можливість виникнення
таких сумнівів у майбутньому лише в
одному випадку: на підставі проведення
документальної перевірки дотримання
вимог законодавства України з питань
державної митної справи, у тому числі
своєчасності, достовірності, повноти
нарахування та сплати митних платежів,
проводяться органами доходів і зборів
з урахуванням строків давності,
визначених статтею 102 Податкового
кодексу України (ст. 345 МК України).

Проте, результатом проведення такої
перевірки є винесення
повідомлення-рішення, але не повторне
заповнення ВМД.

Визначальним в такій ситуації є
положення ч. 2 ст. 52 МК України,
відповідно до якої заявлення митної
вартості товарів здійснюється
декларантом або уповноваженою ним
особою під час декларування товарів у
порядку, встановленому розділом VIII
цього Кодексу та цією главою.

Таким чином, обов'язок визначення
митної вартості заявленого товару
покладається виключно на декларанта.

З огляду на вищенаведене та зважаючи на
той факт, що митне та податкове
законодавство України передбачає
одноразову перевірку документів при
митному оформленні, що триває в
часовому просторі до моменту винесення
рішення про коригування митної
вартості, колегія суддів приходить до
висновку, що у разі спростування судами
будь - якої інстанції сум митної
вартості, визначених митним органом, та
неможливості повторного визначення
митної вартості цим органом і
відсутності таких повноважень у
органів судової влади з огляду на їх
дискреційність, митною вартість товару
слід вважати вартість, що визначена
декларантом в розумінні ст. 52 МК
України, як такої що на час винесення
рішення судами будь-якої інстанції є
єдиною не спростованою.

Підсумовуючи все вищевикладена,
колегія суддів приходить до висновку,
що внаслідок неправомірних дій митного
органу позивачем було сплачено зайво
нараховані суми ПДВ та ввізного мита,
відмінні від розрахованих сум,
виходячи з митної вартості, що була
заявлена декларантом.

В такому випадку, колегія суддів
зазначає, що надміру сплачені кошти
підлягають стягненню на користь
позивача з відповідних рахунків ДБ
України через органи казначейства.

Натоміть, в апеляційній скарзі Головне
управління ДКС України у м. Києві
зазначило, що порядок повернення цих
коштів за рішенням суду не
передбачений.

З цього приводу колегія суддів
підтримує позицію суду першої
інстанції щодо того, що наказом
Державної митної служби України від
20.07.2007 р. № 618, зареєстрованим в
Міністерстві юстиції України 25.09.2007 р.
за № 1097/14364, затверджено Порядок
повернення платникам податків коштів,
що обліковуються на відповідних
рахунках митного органу як
передоплата, і митних та інших
платежів, помилково та/або надмірно
сплачених до бюджету, контроль за
справлянням яких здійснюється митними
органами, який дійсно передбачає
механізм повернення платникам
податків коштів, що обліковуються на
відповідних рахунках митного органу як
передоплата, і митних та інших
платежів, помилково та/або надмірно
сплачених до бюджету, втім, це
повернення є добровільним.

Даним Порядком механізм стягнення за
судовим рішенням не передбачений.

Оскільки рахунок 3734 в ГУДК України у м.
Києві має режим депозитного, а кошти,
які на нього зараховуються та
обліковуються, не належать митним
органам, примусове виконання рішення
суду про повернення платнику податків
надміру сплачених коштів не може
ставитись в залежність від волі органу
доходів і зборів (митного органу).

Таким чином, доводи апеляційних скарг
не спростовують позиції суду першої
інстанції та апеляційним судом
відхиляються.

Згідно статті 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
ухвалив оскаржуване рішення
відповідно до норм матеріального права
при дотриманні норм процесуального
права, а тому підстави для його
скасування або зміни відсутні.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254
КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційні скарги Київської
міжрегіональної митниці Міністерства
доходів і зборів України, Головного
управління Державної казначейської
служби України у м. Києві на постанову
Київського окружного
адміністративного суду від 11 грудня 2013
р. у справі за адміністративним позовом
товариства з обмеженою
відповідальністю "Глобал Кофе Груп" до
Київської міжрегіональної митниці
Міністерства доходів і зборів України,
Головного управління Державної
казначейської служби України у м. Києві
про визнання протиправним і скасування
рішення, зобов'язання повернути
сплачений платіж залишити без
задоволення.

Постанову Київського окружного
адміністративного суду від 11 грудня 2013
р. залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена
до Вищого адміністративного суду
України в порядку і строки, визначені
ст. 212 КАС України.

Головуючий суддя

О. О. БеспаловСуддя А.
Б. ПаріновСуддя О. А.
Губська (Повний текст ухвали
виготовлено 11.03.2014 року)

.

Головуючий суддя
Беспалов О.О.

Судді:
Губська О.А.

Парінов А.Б.