Справа № 805/8115/13-а
Суддя: Леонтович К.Г.
Дата ухвалення: 2014-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 березня 2014 року
м. Київ К/800/48896/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі

суддів: Леонтович К.Г.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в приміщенні суду справу
за касаційною скаргою Донецького
міського центру зайнятості на
постанову Донецького апеляційного
адміністративного суду від 3 вересня 2013
року у справі № 805/8115/13-а за позовом
Донецького міського центру зайнятості
до ОСОБА_1 про стягнення виплаченої
допомоги по безробіттю, -

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2013 року Донецький міський
центр зайнятості звернувся в суд з
позовом до ОСОБА_1, в якому просив
стягнути з ОСОБА_1 на користь
Донецького міського центру зайнятості
незаконно отриману допомогу по
безробіттю в сумі 18867,48 грн. за період з
04.05.2012р. по 14.02.2013р.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на
момент звернення до центру зайнятості
та в період отримання матеріального
забезпечення на випадок безробіття
відповідач був зареєстрований як
фізична особа-підприємець, таким чином
в період знаходження на обліку в центрі
зайнятості з 04.05.2012 року по 14.02.2013 року
ОСОБА_1 безпідставно була виплачена
допомога по безробіттю у розмірі 18867,48
грн.

Постановою Донецького окружного
адміністративного суду від 25 червня 2013
року позов задоволений. Стягнуто з
ОСОБА_1 на користь Донецького міського
центру зайнятості незаконно отриману
допомогу по безробіттю в сумі 18867,48 грн.

Постановою Донецького апеляційного
адміністративного суду від 3 вересня 2013
року, скасоване рішення суду першої
інстанції, в задоволенні позовних
вимог відмовлено.

Не погоджуючись з ухваленим по справі
рішенням суду апеляційної інстанції
Донецький міський центр зайнятості
звернувся до Вищого адміністративного
суду України з касаційною скаргою, в
якій просить скасувати рішення суду
апеляційної інстанції та залишити в
силі рішення суду першої інстанції,
посилаючись на порушення апеляційним
судом норм матеріального та
процесуального права.

Перевіривши правову оцінку обставин
справи та повноту їх встановлення,
матеріали касаційної скарги,
проаналізувавши правильність
застосування апеляційним судом норм
матеріального та процесуального права
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України вважає,
що касаційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судами першої і апеляційної інстанцій
встановлено, що 04.05.2012 року відповідач
звернувся до Донецького міського
центру зайнятості з проханням вирішити
питання про його працевлаштування, в
якій зазначив, що в даний час не
зареєстрований як суб'єкт
підприємницької діяльності, трудовою
діяльністю не займається, отримує
пенсію з інвалідності. Того ж дня
наказом № НТ120504 відповідачу наданий
статус безробітного і розпочата
виплата відповідної допомоги. У зв'язку
з поданням заяви про відмову від послуг
центра зайнятості 15 лютого 2013 року
відповідач знятий з обліку. В період
знаходження на обліку в центрі
зайнятості, а саме з 04.05.2012 року по 14.02.2013
року відповідачу виплачена допомога по
безробіттю в розмірі 18867,48 грн.

В ході розслідування страхових
випадків та обґрунтованості виплати
матеріального забезпечення
безробітним, за наслідками якого
складений акт від 18.02.2013 року № 96 д,
позивачем за результатами проведеної
звірки з веб-сайту Єдиного державного
реєстру юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців встановлено, що
позивач на дату реєстрації та у період
перебування на обліку в центрі
зайнятості, як безробітний, був
фізичною особою-підприємцем.

Згідно довідки з Єдиного державного
реєстру юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців серія НОМЕР_1, 26.02.2013
року внесений запис про припинення
підприємницької діяльності фізичної
особи-підприємця за спрощеною
процедурою.

Відповідно рішення господарського
суду Донецької області від 16 травня 2002
року, прийнятого за позовом Державної
податкової інспекції в Кіровському
районі міста Донецька, скасована
державна реєстрація ОСОБА_1 як
приватного підприємця. Підставою для
прийняття такого рішення зазначено
неподання відповідачем з 01.01.2001 року
документів бухгалтерської звітності
до органів державної податкової
служби.

ОСОБА_1 стало відомо про те, що він не
виключений з Єдиного державного
реєстру юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців в листопаді 2012 року.

Відповідно до довідки Кіровської
районної у місті Донецьку ради № 01/27-5872
від 13.11.2012 року позивач зареєстрований
як суб'єкт підприємницької діяльності
розпорядженням Кіровської районної
ради народних депутатів виконавчим
комітетом № 60 від 21.02.1997 року.

Задовольняючи позовні вимоги суд
першої інстанції виходив з того, що
відповідач під час перебування на
обліку в центрі зайнятості як
безробітний був зареєстрований у
якості фізичної особи-підприємця,
тобто належав до зайнятого населення,
про що не повідомив відповідача.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та відмовляючи в задоволенні
позовних вимог суд апеляційної
інстанції виходив з того, що позивачем
не надані суду докази, що відповідач з
урахуванням рішення господарського
суду від 10.95.2002 р. про скасування
державної реєстрації позивача як
приватного підприємця, знав про
наявність у Єдиному державному реєстрі
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців станом на час
звернення до позивача із заявою про
надання йому статусу безробітного
запису про нього як про суб'єкта
підприємницької діяльності і навмисно,
зловживаючи своїми обов'язками та не
виконуючи їх, не повідомив про цей факт
Центр зайнятості.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
погоджується з висновком суду
апеляційної інстанцій виходячи з
наступного.

Згідно обставин справі між сторонами
виник спір щодо законності отриманої
відповідачем допомоги по безробіттю в
сумі 18867,48 грн. за період з 04.05.2012р. по
14.02.2013р. з підстав реєстрації його як
суб'єкта підприємницької діяльності.

Відповідно ст.2 Закону України "Про
зайнятість населення" безробітними
визнаються працездатні громадяни
працездатного віку, які через
відсутність роботи не мають заробітку
або інших передбачених законодавством
доходів і зареєстровані у державній
службі зайнятості як такі, що шукають
роботу, готові та здатні приступити до
підходящої роботи.

Статтею 7 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття" передбачено, що видом
забезпечення за цим Законом є, зокрема,
допомога по безробіттю.

Згідно п. "б" частини 3 статті 1 Закону
України "Про зайнятість населення" до
зайнятого населення належать
громадяни, які проживають на території
держави на законних підставах, зокрема,
громадяни, які самостійно забезпечують
себе роботою, включаючи підприємців.

Відповідно до абзацу 3 п. 11 Порядку
реєстрації, перереєстрації та ведення
обліку громадян, які шукають роботу, і
безробітних, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 14
лютого 2007 року № 219 (у редакції, чинній
на момент виникнення спірних
правовідносин), за відсутності
підходящої роботи рішення про надання
громадянам статусу безробітних
приймається державною службою
зайнятості за їх особистою заявою з
восьмого дня після реєстрації у центрі
зайнятості за місцем проживання як
таких, що шукають роботу, і
оформляється наказом центру
зайнятості, номер і дата якого
зазначаються у картці.

За приписами пункту 12 вказаного
Порядку для одержання статусу
безробітного громадянин особисто
подає у день, що настає після
закінчення встановленого строку
пошуку підходящої роботи, до центру
зайнятості відповідну заяву та
письмову інформацію про те, що він не
має заробітку або інших передбачених
законодавством доходів і не
зареєстрований як фізична
особа-підприємець, а також копію
довідки про присвоєння
ідентифікаційного номера.

Підпунктом 1.2. п.1 Порядку надання
допомоги по безробіттю, у тому числі
одноразової її виплати для організації
безробітними підприємницької
діяльності, затвердженого наказом
Міністерства праці та соціальної
політики України від 20.11.2000 року № 307,
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України від 14.12.2000 року за №
915/5136, передбачено, що допомога по
безробіттю, у тому числі одноразова її
виплата для організації безробітними
підприємницької діяльності надається
застрахованим та незастрахованим
особам, визнаним у встановленому
порядку безробітними.

Відповідно п.8 ч.1 ст.31 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття" виплата допомоги по
безробіттю припиняється у разі
призначення виплати на підставі
документів, що містять неправдиві
відомості.

Підпунктом 1 п. 5.5 Порядку надання
допомоги по безробіттю, у тому числі,
одноразової її виплати для організації
безробітними підприємницької
діяльності визначено, що виплата
допомоги по безробіттю припиняється у
разі працевлаштування безробітного,
зайняття підприємницькою або іншою
діяльністю, пов'язаною з одержанням
доходу безпосередньо від цієї
діяльності, виконання робіт (послуг) за
цивільно-правовими угодами (з дня
працевлаштування, державної
реєстрації як суб'єкта підприємницької
або іншої діяльності, виконання робіт
(послуг) за цивільно-правовими угодами).

Згідно з п.6.14 Порядку надання допомоги
по безробіттю, у тому числі одноразової
її виплати для організації
безробітними підприємницької
діяльності якщо під час одержання
допомоги по безробіттю безробітний
своєчасно не подав відомості про
обставини, що впливають на умови її
виплати, у тому числі встановлені під
час розслідування страхових випадків
та обґрунтованості виплати
матеріального забезпечення, з
безробітного стягується сума
виплаченої допомоги по безробіттю з
моменту виникнення цих обставин. Якщо
безробітний відмовився добровільно
повернути зазначені кошти, то питання
щодо їх повернення вирішується у
судовому порядку.

Пунктом 6 Порядку розслідування
страхових випадків та обґрунтованості
виплат матеріального забезпечення
відповідно до Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття", затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 20.03.2006
року № 357 передбачено, що у разі
встановлення центрами зайнятості
відповідно до цього Порядку належності
безробітної особи до категорії
зайнятих така особа знімається з
обліку як безробітна в установленому
законодавством порядку та повертає
суму незаконно отриманого
матеріального забезпечення і вартості
наданих соціальних послуг з моменту
виникнення обставин, що впливають на
умови виплати матеріального
забезпечення та надання соціальних
послуг.

Частиною 2 статті 36 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття" на застрахованих осіб,
зареєстрованих в установленому
порядку як безробітні, покладений
обов'язок своєчасно подавати відомості
про обставини, що впливають на умови
виплати їм забезпечення та надання
соціальних послуг.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що рішенням
господарського суду Донецької області
від 16 травня 2002 року за позовом
Державної податкової інспекції в
Кіровському районі м.Донецька
скасована державна реєстрація
приватного підприємця ОСОБА_1.

Закон України "Про державну реєстрацію
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців" був прийнятий 15.05.2003
року і набрав чинності з 1 липня 2004 року,
тобто після винесення вищенаведеного
рішення суду, яке вступило в закону
силу.

На час прийняття рішення господарським
судом Донецької області від 16 травня 2002
року про скасування державної
реєстрації позивача як приватного
підприємця вказані відносини
регулювалися ст.8 Закону України "Про
підприємництво" та Порядком державної
реєстрації суб'єктів підприємницької
діяльності, затвердженим постановою
Кабінету Міністрів України від 25
травня 1998 року № 740.

Згідно ст.8 Закону України "Про
підприємництво", в редакції станом на 16
травня 2002 року, скасування державної
реєстрації здійснюється за заявою
власника (власників) або уповноважених
ним (ними) органів чи за особистою
заявою підприємця-громадянина, а також
на підставі рішення суду (арбітражного
суду) в разі, зокрема, неподання
протягом року до органів державної
податкової служби податкових
декларацій, документів фінансової
звітності згідно з законодавством.
Орган державної реєстрації в
десятиденний термін повідомляє
відповідні державні податкові органи
та органи державної статистики про
скасування державної реєстрації
суб'єкта підприємницької діяльності.
Скасування державної реєстрації
позбавляє суб'єкта підприємницької
діяльності статусу юридичної особи і є
підставою для виключення його з
Єдиного державного реєстру
підприємств і організацій України.

Водночас, пунктами 33, 36-39 Порядку № 740
передбачено, що скасування державної
реєстрації суб'єкта підприємницької
діяльності - фізичної особи
здійснюється органом державної
реєстрації за заявою
підприємця-громадянина, а також на
підставі рішення суду (арбітражного
суду), в тому числі, у разі неподання
протягом року до органів державної
податкової служби податкових
декларацій, документів бухгалтерської
звітності згідно із законодавством.
Скасування державної реєстрації
позбавляє суб'єкта підприємницької
діяльності статусу юридичної особи і є
підставою для виключення його з
Єдиного державного реєстру
підприємств та організацій України.
Орган державної реєстрації у 10-денний
термін повідомляє відповідні органи
державної податкової служби та
державної статистики про скасування
державної реєстрації суб'єкта
підприємницької діяльності.
Реєстраційна справа суб'єкта
підприємницької діяльності, державну
реєстрацію якого скасовано,
передається органом державної
реєстрації до місцевої державної
архівної установи в установленому
порядку.

Аналізуючи вищенаведені законодавчі
норми законодавства, яке діяло на час
прийняття господарським судом рішення
про скасування державної реєстрації
відповідача як суб'єкта
підприємницької діяльності,
вбачається, що ним по іншому ніж
Законом України "Про державну
реєстрацію юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців" регулювалося питання
часу, з якого особа позбавлялася
статусу суб'єкта підприємницької
діяльності.

Так за положеннями Закону України "Про
підприємництво" та Порядку № 740
скасування державної реєстрації, в
тому числі і за рішенням суду, вже само
по собі позбавляло особу такого
статусу і це було підставою для
виключення цієї особи з Єдиного
державного реєстру.

Крім того, відповідно до частини 3
статті 36 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття" сума виплаченого
забезпечення та вартості наданих
соціальних послуг застрахованій особі
внаслідок умисного невиконання нею
своїх обов'язків та зловживання ними
стягується з цієї особи відповідно до
законодавства України з моменту
виникнення обставин, що впливають на
умови виплати їй забезпечення та
надання соціальних послуг.

Позивачем не надано суду доказів, що
відповідач знав про наявність у
Єдиному державному реєстрі юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців
станом на час звернення до позивача із
заявою про надання йому статусу
безробітного, запису про нього як про
суб'єкта підприємницької діяльності і
навмисно, зловживаючи своїми
обов'язками та не виконуючи їх, не
повідомив про цей факт Центр
зайнятості.

Позивач не навів доказів про
обізнаність відповідача щодо не
виключення його з Єдиного державного
реєстру на підставі рішення
господарського суду від 16.05.2002 р.

Колегія суддів вважає обґрунтованим
висновки суду апеляційної інстанції,
що діюче на час прийняття рішення
господарським судом Донецької області
у 2002 р. законодавство не містило
обов'язку саме фізичної
особи-підприємця здійснювати заходи до
виключення його з Державних реєстрів у
випадку прийняття судом рішення про
скасування його державної реєстрації
як суб'єкта підприємницької
діяльності.

Судами попередніх інстанцій не
встановлено, що відповідач протягом
2002-2012 років повідомлявся якимось
державним органом про необхідність
проведення таких дій ним або якоюсь
іншою особою або здійснював
підприємницьку діяльність. Таким
чином, позивачем не спростовані доводи
відповідача, який вважав, що рішенням
господарського суду від 2002 р.
скасована державна реєстрація його як
приватного підприємця.

Враховуючи вищенаведене суд
апеляційної інстанції дійшов до
вірного висновку про наявність підстав
відмови в задоволенні позовних вимог.

Відповідно ст.224 КАС України суд
касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанцій не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій.

Колегія суддів вважає, що доводи
касаційної скарги не дають підстав для
висновку про неправильне застосування
судом апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права,
яке призвело або могло призвести до
неправильного вирішення справи.

З урахуванням викладеного, судом
апеляційної інстанції винесене
законне і обґрунтоване рішення,
постановлене з дотриманням норм
матеріального та процесуального права
і підстав для його скасування не
вбачається.

Керуючись ст.ст. 220, 222, 223, 224, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України, -

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Донецького міського
центру зайнятості залишити без
задоволення.

Постанову Донецького апеляційного
адміністративного суду від 3 вересня 2013
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через 5
днів після направлення її копій особам,
які беруть участь у справі і може бути
переглянута Верховним Судом України з
підстав передбачених ст.ст.237-239-1
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Судді: