Справа № 826/4547/13-а
Суддя: Сорочко Є.О.
Дата ухвалення: 2014-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
826/4547/13-а Головуючий у
1-й інстанції: Григорович П.О.;
Суддя-доповідач: Сорочко Є.О.
У Х В А Л А

Іменем України

06 березня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Сорочко
Є.О.

Суддів: Горбань
Н.І.

Межевич М.В.

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Державної податкової інспекції у
Деснянському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві на
постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 20 червня 2013 року у
справі за адміністративним позовом
фізична особи-підприємця ОСОБА_3 до
Державної податкової інспекції у
Деснянському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві про
скасування податкових
повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_3
(далі - ФОП ОСОБА_3) звернувся до
Окружного адміністративного суду м.
Києва з позовом до Державної
податкової інспекції у Деснянському
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві (далі - ДПІ у
Деснянському районі) про скасування
податкових повідомлень-рішень від
19.03.2013 р. №, №.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від 20
червня 2013 року позов задоволено,
скасовано податкові
повідомлення-рішення ДПІ у
Деснянському районі від 19.03.2013 р.
№, №.

На вказану постанову ДПІ у
Деснянському районі подала апеляційну
скаргу, в якій просить її скасувати та
ухвалити нову постанову, якою в
задоволенні позову відмовити,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права.

У зв'язку з неявкою у судове
засідання всіх осіб, які беруть участь
у справі, відповідно до ч. 1 ст. 41 КАС
України, фіксування судового засідання
за допомогою звукозаписувального
технічного засобу не здійснюється, та
згідно п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України
підлягає розгляду в порядку письмового
провадження.

Дослідивши матеріали справи,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Відповідно до матеріалів справи,
відповідачем проведено документальну
планову виїзну перевірку дотримання
позивачем вимог податкового, валютного
та іншого законодавства, за період з
01.10.2010 р. по 31.12.2012 р., за результатами
якої складено акт перевірки від 06.03.2013
р. №434/17-10/НОМЕР_1.

Даною перевіркою встановлено
порушення позивачем:

- п. 7.1 ст. 7 Закону України "Про
податок з доходів фізичних осіб", п. 167.1
ст. 167, п. 177.1, п. 177.2, п. 177.5 ст. 177
Податкового кодексу України, а саме
позивачем не перераховано до бюджету
податку з доходів фізичних осіб на
загальну суму 30 423,12 грн.;

- пп. 7.2.3 п. 7.2, пп. 7.4.5 п. 7.5, пп. 7.5.1 п.
7.5 ст. 7 Закону України "Про податок на
додану вартість", п. 198.6 ст. 198, п. 200.1 ст. 200
Податкового кодексу України, а саме
завищення податкового кредиту з
податку на додану вартість на загальну
суму 39424,68 грн.

На підставі акту перевірки
відповідачем винесені податкові
повідомлення-рішення від 19.03.2013 р.:

- №, яким позивачу збільшено
суму грошового зобов'язання за
платежем «податок на доходи фізичних
осіб» на загальну суму 36684,57 грн., в т.ч.
за основним платежем в сумі 30423,12 грн.,
за штрафними (фінансовими) санкціями в
сумі 6261,45 грн.;

- №, яким позивачу збільшено
суму грошового зобов'язання за
платежем «податок на додану вартість»
на загальну суму 49280,85 грн., в т.ч. за
основним платежем в сумі 39424,68 грн.,
штрафними (фінансовими) санкціями в
сумі 9856,17 грн.

Відповідно до п. 177.1, п. 177.2, п. 177.5
ст. 177 Податкового кодексу України,
доходи фізичних осіб - підприємців,
отримані протягом календарного року
від провадження господарської
діяльності, оподатковуються за
ставками, визначеними в пункті 167.1
статті 167 цього Кодексу. Об'єктом
оподаткування є чистий
оподатковуваний дохід, тобто різниця
між загальним оподатковуваним доходом
(виручка у грошовій та негрошовій
формі) і документально підтвердженими
витратами, пов'язаними з господарською
діяльністю такої фізичної особи -
підприємця. Фізичні особи - підприємці
подають до органу державної податкової
служби податкову декларацію за місцем
своєї податкової адреси за
результатами календарного року у
строки, встановлені цим Кодексом для
річного звітного податкового періоду,
в якій також зазначаються авансові
платежі з податку на доходи.

Статтею 198 Податкового кодексу
України, визначено, що право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з, в тому числі придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг, при цьому датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається дата тієї події, що
відбулася раніше, а саме дата списання
коштів з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг або
дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Відповідно до п. 198.6 ст.198 цього
Кодексу не відносяться до податкового
кредиту суми податку, сплаченого
(нарахованого) у зв'язку з придбанням
товарів/послуг, не підтверджені
податковими накладними або оформлені з
порушенням вимог чи не підтверджені
митними деклараціями (іншими подібними
документами згідно з пунктом 201.11
статті 201 цього Кодексу). У разі якщо на
момент перевірки платника податку
органом державної податкової служби
суми податку, які попередньо віднесені
до податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
пунктом документами, платник податку
несе відповідальність відповідно до
закону.

Згідно п. 201.6 ст. 201 цього Кодексу
податкова накладна є податковим
документом і одночасно відображається
у податкових зобов'язаннях і реєстрі
виданих податкових накладних продавця
та реєстрі отриманих податкових
накладних покупця.

Пунктом 201.10 статті 201 цього
Кодексу передбачено, що податкова
накладна видається платником податку,
який здійснює операції з постачання
товарів/послуг, на вимогу покупця та є
підставою для нарахування сум податку,
що відносяться до податкового кредиту.

Статтею 1 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" визначено, що
первинний документ - це документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення.

Отже, будь-які документи (у тому
числі договори, накладні, рахунки тощо)
мають силу первинних документів лише в
разі фактичного здійснення
господарської операції. Якщо ж
фактичного здійснення господарської
операції не було, відповідні документи
не можуть вважатися первинними
документами для цілей ведення
податкового обліку навіть за наявності
всіх формальних реквізитів таких
документів, що передбачені чинним
законодавством.

Як вбачається з матеріалів справи
та встановлено судом першої інстанції,
03.01.2010 р. між позивачем та ТОВ «Плазма
Плюс» (постачальник) укладено договір
поставки №1, за умовами якого
постачальник зобов'язується поставити,
а покупець зобов'язується прийняти та
оплатити продукцію (товар, вироби) на
умовах даного договору.

На підтвердження реальності
виконання вказаного договору, в
матеріалах справи містяться належні
первинні та інші документи, зокрема,
договір, податкові та видаткові
накладні, рахунки - фактури, акти здачі -
приймання виконаних робіт та платіжні
доручення.

Проте, як вбачається з акта
перевірки та письмових заперечень
відповідача, збільшення грошового
зобов'язання та застосування до
позивача штрафних санкцій ґрунтується
на обставинах нікчемності правочинів
між позивачем та ТОВ «Плазма Плюс», яка
обумовлена актом перевірки
контрагента позивача від 27.12.2012 р.
№5156/22-10/32527478, в основу якого покладено
висновок ГВПМ ДПІ у Деснянському
районі м. Києва про фіктивність даного
підприємства на підставі опитування
директора ТОВ «Плазма Плюс» ОСОБА_4

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що
чинне законодавство України не ставить
в залежність виникнення у платника ПДВ
права на податковий кредит від
дотримання вимог податкового
законодавства іншим суб'єктом
господарювання. На сторону
цивільно-правової угоди - покупця
товару (робіт, послуг), яка є платником
податків, не покладено обов'язку в
подальшому за можливі будь-які
неправомірні дії будь-кого з
постачальників при створенні
підприємства та здійсненні
господарської діяльності або через
відсутність висновків зустрічних
перевірок зазнавати певних негативних
наслідків у вигляді позбавлення права
на формування валових витрат та
податкового кредиту та донарахування
податкових зобов'язань з податку на
додану вартість та податку на прибуток.

Відповідачем не надано судового
рішення, яке б набрало законної сили,
прийнятого в порядку ст. 551
Господарського кодексу України щодо
встановлення підробної реєстрації
контрагентів, втрачених документів або
реєстрацію на осіб, які не мали наміру
провадити фінансово-господарську
діяльність або реалізовувати
повноваження, а також не наданого
судового рішення в порядку ст. 234
Цивільного кодексу України щодо
фіктивності правочинів між позивачем
та його контрагентами.

При цьому, лише встановлення в
ході судового розгляду факту
узгодженості дій платника податків з
недобросовісними постачальниками з
метою незаконного отримання
податкових вигод або його обізнаності
з такими діями постачальників чи
сприяння ухиленню постачальниками
товару від виконання податкових
зобов'язань може слугувати підставою
для відмови у праві на валові витрати
та податковий кредит.

Щодо посилання податкового органу на
відсутність реального характеру
зазначеного правочину через
неспроможність контрагенту його
виконання у зв'язку з відсутністю
належних ресурсів, колегія суддів
зазначає, що відповідачем не доведено
кількість працівників та конкретно
визначених ресурсів в тому числі і
складських приміщень, які повинні були
бути у контрагента для виконання
передбачених вказаним договорами
операцій, а тому такі посилання
податкового органу є необґрунтованими.

Таким чином, відповідачем не
спростовано доводів позивача та
доказів, наявних у матеріалах справи,
які доводять товарність та реальність
господарських операцій між позивачем
та ТОВ «Плазма Плюс», а тому податкові
повідомлення-рішення ДПІ у
Деснянському районі від 19.03.2013 р.
№, № є протиправними та
підлягають скасуванню.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів погоджується з висновками суду
першої інстанції щодо задоволення
позову, а тому апеляційну скаргу ДПІ у
Деснянському районі необхідно
залишити без задоволення, а постанову
Окружного адміністративного суду м.
Києва від 20 червня 2013 року - без змін,
оскільки вона ухвалена з дотриманням
норм матеріального та процесуального
права.

Керуючись ст.ст. 41, 160, 197, 198, 200, 205, 206
КАС України, суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Деснянському
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві залишити без
задоволення, а постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від 20
червня 2013 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили
через п'ять днів після направлення її
копій особам, які беруть участь у
справі, та може бути оскаржена в
порядку та строки передбачені ст. 212
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя
Сорочко Є.О.

Судді:
Горбань Н.І.

Межевич М.В.

.

Головуючий суддя
Сорочко Є.О.

Судді:
Горбань Н.І.

Межевич М.В.