Справа № 537/280/14-а
Суддя: Бегунц А.О.
Дата ухвалення: 2014-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2014 р.Справа № 537/280/14-аКолегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Бегунца А.О.

Суддів: Бенедик А.П. , Калиновського В.А.

розглянувши в порядку письмового
провадження у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Управління Пенсійного фонду
України в м. Кременчуці Полтавської
області на постанову Крюківського
районного суду м. Кременчука
Полтавської області від 10.02.2014р. по
справі № 537/280/14-а

за позовом ОСОБА_1

до Управління Пенсійного фонду
України в м. Кременчуці Полтавської
області

про визнання дій неправомірними та
зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до
Крюківського районного суду м.
Кременчука Полтавської області з
позовом до Управління Пенсійного фонду
України в м. Кременчуці (далі -
відповідач), в якому просив суд визнати
рішення Управління Пенсійного фонду
України в м. Кременчуці №797 від 17
грудня 2013 року про відмову у проведенні
перерахунку позивачу щомісячного
довічного грошового утримання
протиправним та скасувати його;
зобов'язати Управління Пенсійного
фонду України в м. Кременчуці провести
перерахунок та виплату позивачу його
щомісячного довічного грошового
утримання в розмірі 90% грошового
утримання працюючого судді на
відповідній посаді без обмеження
граничного розміру щомісячного
довічного грошового утримання згідно
довідки Територіального управління
Державної судової адміністрації
України в Полтавській області №2339 від
06.12.2013 року, починаючи з 01.12.2013 року з
урахуванням проведених виплат.

Постановою Крюківського районного
суду м. Кременчука Полтавської області
від 10.02.2014 року зазначений
адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано
рішення Управління Пенсійного фонду
України в м. Кременчуці №797 від 17.12.2013
року про відмову ОСОБА_1 в перерахунку
його щомісячного довічного грошового
утримання.

Зобов'язано Управління Пенсійного
фонду України в м. Кременчуці провести
перерахунок та виплату ОСОБА_1
щомісячного довічного грошового
утримання в розмірі 90% грошового
утримання працюючого судді на
відповідній посаді без обмеження
граничного розміру щомісячного
довічного грошового утримання згідно
довідки Територіального управління
Державної судової адміністрації
України в Полтавській області № 2339 від
06.12.2013 року, починаючи з 01.12.2013 року з
урахуванням проведених виплат.

Не погодившись з постановою суду
першої інстанції, відповідачем
подано апеляційну скаргу, в якій він
просить скасувати оскаржувану
постанову та прийняти нову, якою в
задоволенні позовних вимог відмовити
повністю.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної
скарги, відповідач посилається на
прийняття оскаржуваної постанови при
неповному з'ясуванні обставин, що мають
значення для справи,
невідповідності висновків суду
обставинам справи, порушення норм
матеріального права, що призвело до
неправильного вирішення справи, а
також на доводи та обґрунтування,
викладені в апеляційній скарзі.

В судове засідання апеляційної
інстанції сторони не прибули, були
належним чином повідомлені про дату,
час і місце судового засідання.

Позивач надав заяву, в якій,
посилаючись на обґрунтованість та
об'єктивність рішення суду першої
інстанції, просить залишити його без
змін, апеляційну скаргу відповідача -
без задоволення, а справу розглянути
без участі позивача.

Колегія суддів на підставі п. 1 ч. 1 ст. 197
Кодексу адміністративного судочинства
України вважає за можливе розглянути
справу в порядку письмового
провадження за наявними в справі
матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши рішення суду та доводи
апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено у суді апеляційної
інстанції, що постановою Верховної
Ради України від 09.09.2010 року №2516-VI
ОСОБА_1 було звільнено у відставку з
посади судді Автозаводського
районного суду м. Кременчука
Полтавської області. Стаж роботи, що
дав йому право на відставку, склав 25
років 08 місяців 25 днів.

Постановою Автозаводського районного
суду м. Кременчука від 11 лютого 2011 року,
залишеною без змін ухвалою
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 22 лютого 2012
року, зобов'язано Управління
Пенсійного фонду України
Автозаводського району в м. Кременчуці
призначити ОСОБА_1 з 06.10.2010 року
щомісячне довічне грошове утримання з
врахуванням стажу його роботи, що дає
право на відставку та на отримання
щомісячного довічного грошового
утримання - 25 (двадцять п'ять) років 08
(вісім) місяців 25 (двадцять п'ять) днів в
розмірі 90 (дев'яносто) відсотків
заробітку судді без обмеження
граничного розміру щомісячного
довічного грошового утримання.
Протоколом від 16 березня 2011 року
Управлінням Пенсійного фонду України
Автозаводського району в м. Кременчуці
ОСОБА_1 було призначене довічне
щомісячне грошове утримання у розмірі
4728 (чотири тисячі сімсот двадцять
вісім) гривень 60 копійок.

З 01 грудня 2013 року змінився розмір
суддівської винагороди, про що
свідчить довідка про суддівську
винагороду для обчислення щомісячного
довічного грошового утримання судді у
відставці, надана Територіальним
управлінням Державної судової
адміністрації України в Полтавській
області за вих. №2339 від 06.12.2013 року, та з
01 грудня 2013 року суддівська винагорода,
яка враховується при призначенні
(перерахунку) довічного грошового
утримання суддям у відставці, складає:
19488 (дев'ятнадцять тисяч чотириста
вісімдесят вісім) гривень 00 копійок, в
тому числі: оклад - 12180 (дванадцять тисяч
сто вісімдесят) гривень 00 копійок,
щомісячна доплата за вислугу років 60% -
7308 (сім тисяч триста вісім) гривень 00
копійок.

На підставі вказаної довідки позивач 17
грудня 2013 року звернувся до Управління
Пенсійного фонду України в м.
Кременчуці з заявою про проведення
перерахунку його щомісячного
довічного грошового утримання судді у
відставці.

Рішенням Управління Пенсійного фонду
України в м. Кременчуці №797 від 17 грудня
2013 року позивачу було відмовлено в
перерахунку у зв'язку з тим, що Порядком
подання документів для призначення та
виплати щомісячного грошового
утримання суддям у відставці органами
Пенсійного фонду України, затвердженим
постановою правління ПФУ від 25.01.2008 р.
№3-1, зареєстрованої в Міністерстві
юстиції України 12.03.2008 року за №200/1489 на
органи Пенсійного фонду покладено лише
функції призначення та виплати
щомісячного довічного грошового
утримання суддям у відставці.
Здійснення перерахунків щомісячного
довічного грошового утримання суддям
судів загальної юрисдикції, зокрема
місцевих судів, Законом України «Про
судоустрій та статус суддів» не
передбачено.

Суд першої інстанції, задовольняючи
позовні вимоги, виходив з того, що
матеріальні та соціальні гарантії
судді у відставці, які були встановлені
на день його виходу у відставку, тобто
станом на 09.09.2010 року, не можуть бути
обмежені або скасовані ані новими
законами, ані внесенням змін до чинних
законів.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду першої інстанції з
огляду на наступне.

Гарантії незалежності суддів
закріплені, зокрема, у ч. 4 ст. 47 Закону
України "Про судоустрій та статус
суддів", згідно з якою незалежність
судді забезпечується окремим порядком
фінансування та організаційного
забезпечення діяльності судів,
установленим законом, належним
матеріальним та соціальним
забезпеченням судді.

Згідно п. 1 ст. 129 Закону України "Про
судоустрій та статус суддів",
суддівська винагорода регулюється цим
Законом і не може визначатися іншими
нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч. 3 ст.138 Закону України
"Про судоустрій і статус суддів" (в
редакції, яка діяла до 01.10.2011 року) було
встановлено, що щомісячне довічне
грошове утримання виплачується судді у
розмірі 80 відсотків грошового
утримання судді, який працює на
відповідній посаді. За кожний повний
рік роботи на посаді судді понад 20
років розмір щомісячного довічного
грошового утримання збільшується на
два відсотки заробітку, але не більше
ніж 90 відсотків заробітної плати судді,
без обмеження граничного розміру
щомісячного довічного грошового
утримання.

Законом України "Про заходи щодо
законодавчого забезпечення
реформування пенсійної системи" № 3668-VI
від 08.07.2011 року, який набрав чинності з 1
жовтня 2011 року, положення ч. 3 ст.138
Закону України "Про судоустрій і статус
суддів" були викладені в новій
редакції, згідно якої щомісячне
довічне грошове утримання
виплачується судді у розмірі 80
відсотків грошового утримання судді з
якого було сплачено єдиний внесок на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, а до 1 січня 2011
року - страхові внески на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування, який працює на
відповідній посаді.

За правилами ч.5 ст.138 Закону України
"Про судоустрій і статус суддів" (в
редакції Закону № 3668-VI від 08.07.2011 року),
максимальний розмір щомісячного
довічного грошового утримання суддів у
відставці (з урахуванням надбавок,
підвищень, додаткової пенсії, цільової
грошової допомоги, пенсії за особливі
заслуги перед Україною, індексації та
інших доплат до пенсії, встановлених
законодавством, крім доплати до
надбавок окремим категоріям осіб, які
мають особливі заслуги перед
Батьківщиною) не може перевищувати
десяти прожиткових мінімумів,
установлених для осіб, які втратили
працездатність. Довічне грошове
утримання суддям виплачується
органами Пенсійного фонду України за
рахунок коштів Державного бюджету
України".

Рішенням Конституційного Суду України
№3-рп/2013 від 03.06.2013 визнано такими, що не
відповідають Конституції України (є
неконституційними), частина третя,
перше, друге, третє речення частини
п'ятої статті 138 Закону України "Про
судоустрій і статус суддів" у редакції
Закону України "Про заходи щодо
законодавчого забезпечення
реформування пенсійної системи" від
08.07.2011 року № 3668-VI.

Відповідно до п. 2.2 вищезазначеного
Рішення Конституційного Суду України
зазначено, що визначені Конституцією
та законами України гарантії
незалежності суддів є невід'ємним
елементом їх статусу, поширюються на
всіх суддів України та є необхідною
умовою здійснення правосуддя
неупередженим, безстороннім і
справедливим судом. Такими гарантіями
є надання їм за рахунок держави
матеріального забезпечення
(суддівська винагорода, пенсія,
щомісячне довічне грошове утримання
тощо) та надання їм у майбутньому
статусу судді у відставці. Право судді
у відставці на пенсійне або щомісячне
довічне грошове утримання є гарантією
належного здійснення правосуддя і
незалежності працюючих суддів та дає
підстави висувати до суддів високі
вимоги, зберігати довіру до їх
компетентності і неупередженості.
Щомісячне довічне грошове утримання
судді спрямоване на забезпечення
гідного його статусу життєвого рівня,
оскільки суддя обмежений у праві
заробляти додаткові матеріальні блага,
зокрема обіймати будь-які інші
оплачувані посади, виконувати іншу
оплачувану роботу. Конституційний
принцип незалежності суддів означає, в
тому числі, конституційно обумовлений
імператив охорони матеріального
забезпечення суддів від його
скасування чи зниження досягнутого
рівня без відповідної компенсації як
гарантію недопущення впливу або
втручання у здійснення правосуддя.

Таким чином, конституційний статус
судді передбачає достатнє матеріальне
забезпечення судді як під час
здійснення ним своїх повноважень
(суддівська винагорода), так і в
майбутньому у зв'язку з досягненням
пенсійного віку (пенсія) чи внаслідок
припинення повноважень і набуття
статусу судді у відставці (щомісячне
довічне грошове утримання). Статус
судді та його елементи, зокрема
матеріальне забезпечення судді після
припинення його повноважень, є не
особистим привілеєм, а засобом
забезпечення незалежності працюючих
суддів і надається для гарантування
верховенства права та в інтересах осіб,
які звертаються до суду та очікують
неупередженого правосуддя.

Викладене відповідає положенням
Європейської хартії про закон "Про
статус суддів" від 10.07.1998 року, за якими
рівень винагороди суддям за виконання
ними своїх професійних обов'язків має
бути таким, щоб захистити їх від тиску,
що може спричинити вплив на їхні
рішення або взагалі поведінку суддів і
таким чином вплинути на їхню
незалежність та неупередженість (пункт
6.1); статус забезпечує судді, який досяг
передбаченого законом віку для виходу
у відставку із посади судді і який
здійснював повноваження судді
протягом певного строку, право на
отримання виплат, рівень яких має бути
якомога ближчим до рівня його
останньої заробітної плати на посаді
судді (пункт 6.4).

Як зазначається в Рекомендації
Комітету Міністрів Ради Європи
державам-членам щодо суддів:
незалежність, ефективність та
обов'язки від 17.11.2010 року N (2010)12, "оплата
праці суддів повинна відповідати їх
професії та виконуваним обов'язкам, а
також бути достатньою, щоб захистити їх
від дії стимулів, через які можна
впливати на їхні рішення. Мають
існувати гарантії збереження належної
оплати праці на випадок хвороби,
відпустки по догляду за дитиною, а
також гарантії виплат у зв'язку з
виходом на пенсію, які мають
відповідати попередньому рівню оплати
їх праці" (пункт 54).

У пункті 7 вищезазначеного Рішення,
Конституційний Суд України вказав, що
Закон України "Про заходи щодо
законодавчого забезпечення
реформування пенсійної системи" № 3668-VI
від 08.07.2011 року, поширюючи дію положень
абзацу другого пункту 2 розділу II
"Прикінцеві та перехідні положення", як
вбачається з їх змісту, на
правовідносини щодо виплати суддям
пенсії (щомісячного довічного
грошового утримання), залишив
незмінним зміст права на пенсію та
щомісячне довічне грошове утримання
суддів, але звузив обсяг цього права та
встановив обмеження в перерахунках
передбачених законами України пенсій
та щомісячного довічного грошового
утримання суддів у відставці, чим
знизив досягнутий рівень гарантій
незалежності суддів. Таким чином,
зазначені положення Закону № 3668 в
частині поширення їх дії на Закон № 2453
стосовно виплати пенсії (щомісячного
довічного грошового утримання) суддів
у відставці суперечать вимогам частини
першої ст. 126 Конституції України.

У зв'язку з чим, дія абзацу другого
пункту 2 розділу II "Прикінцеві та
перехідні положення" Закону України
"Про заходи щодо законодавчого
забезпечення реформування пенсійної
системи" № 3668-VI від 08.07.2011 року не
поширюється на правовідносини щодо
виплати суддям пенсії (щомісячного
довічного грошового утримання) (п.8
Рішення).

Відповідно до статті 152 Конституції
України закони та інші правові акти за
рішенням Конституційного Суду України
визнаються неконституційними повністю
чи в окремій частині, якщо вони не
відповідають Конституції України або
якщо була порушена встановлена
Конституцією України процедура їх
розгляду, ухвалення або набрання ними
чинності.

Закони, інші правові акти або їх окремі
положення, що визнані
неконституційними, втрачають чинність
з дня ухвалення Конституційним Судом
України рішення про їх
неконституційність.

Враховуючи наведене, колегія суддів
дійшла висновку, що до 3 червня 2013 року
щомісячне грошове утримання судді
повинно було здійснюватися відповідно
до ч.3 ст.138 Закону України "Про
судоустрій і статус суддів" (в редакції
Закону № 3668-VI від 08.07.2011 року).

Натомість, з 3 червня 2013 року (з дня
ухвалення Конституційним Судом
України рішення №3-рп/2013), положення ч.3
ст.138 Закону України "Про судоустрій і
статус суддів" повинні застосовуватись
в редакції, яка діяла до змін, які були
внесені Законом України "Про заходи
щодо законодавчого забезпечення
реформування пенсійної системи" № 3668-VI
від 08.07.2011 року.

Перерахунок щомісячного довічного
грошового утримання передбачений,
зокрема, п.п. 3 і 4 "Положення про
Пенсійний фонд України", затвердженого
указом Президента України від 06.04.2011
року № 384/2011, пп. 2.1 і 2.2 "Положення про
управління Пенсійного фонду України в
районах, містах і районах у містах",
затвердженого постановою правління
Пенсійного фонду України від 30.04.2002
року № 8-2, серед основних завдань і
функцій Пенсійного фонду України та
його органів на місцях є призначення
(перерахунок) пенсій, щомісячного
довічного грошового утримання суддям у
відставці та підготовка документів для
їх виплати.

Також додатком № 2 до Порядку подання
документів для призначення і виплати
щомісячного довічного грошового
утримання суддям у відставці органами
Пенсійного фонду України,
затвердженого постановою правління
Пенсійного фонду України від 25.01.2008
року № 3-1, встановлена форма довідки
про заробітну плату для обчислення
щомісячного довічного грошового
утримання судді у відставці, в якій
зазначаються відомості про заробітну
плату судді, яка враховується при
призначенні (перерахунку) щомісячного
довічного грошового утримання суддям у
відставці.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції що
відповідач безпідставно відмовив
позивачу у перерахунку довічного
грошового утримання, так як право на
перерахунок довічного грошового
утримання судді позивач не втратив з
прийняттям нового закону, оскільки
пішов у відставку по раніше діючому
закону з правом на перерахунок
довічного грошового утримання і
відповідно до конституційних положень
його право не повинно звужуватись з
прийняттям нового закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 КАС України, суд
застосовує принцип верховенства права
з урахуванням судової практики
Європейського Суду з прав людини.

Статтею 17 Закону України „Про
виконання рішень та застосування
практики Європейського суду з прав
людини" встановлено, що суди
застосовують при розгляді справ
Конвенцію про захист прав людини і
основоположних свобод 1950 року (надалі -
Конвенція) та практику Суду як джерело
права.

Європейський суд з прав людини у
рішенні від 29.06.2006 року у справі
"Пантелеєнко проти України" зазначив,
що ст. 13 Конвенції гарантує наявність
на національному рівні засобу
правового захисту для реалізації прав
і свобод, у якій би формі вони не
забезпечувалися у національному
правовому полі. Суд також підкреслив,
що засіб юридичного захисту має бути
ефективним, як на практиці, так і за
законом.

У рішенні від 31.07.2003 року у справі
"Дорани проти Ірландії" Європейський
суд з прав людини зазначив, що поняття
"ефективний засіб" передбачає
запобігання порушенню або припиненню
порушення, а так само встановлення
механізму відновлення, поновлення
порушеного права.

При вирішенні справи "Каіч та інші
проти Хорватії" (рішення від 17 липня 2008
року) Європейський Суд з прав людини
вказав, що для Конвенції було б
неприйнятно, якби стаття 13 декларувала
право на ефективний засіб захисту але
без його практичного застосування.
Таким чином, обов'язковим є практичне
застосування ефективного механізму
захисту. Протилежний підхід
суперечитиме принципу верховенства
права.

З урахуванням цього Держава Україна
несе обов'язок перед зацікавленими
особами забезпечити ефективний засіб
захисту порушених прав, зокрема - через
належний спосіб захисту та відновлення
порушеного права. Причому обраний
судом спосіб захисту порушеного права
має бути ефективним та забезпечити
реальне відновлення порушеного права.

Відповідно до ст. 162 КАС України, у разі
задоволення адміністративного
позову суд може прийняти постанову про
зобов'язання відповідача вчинити певні
дії. Суд може прийняти іншу постанову,
яка б гарантувала дотримання і захист
прав, свобод, інтересів людини і
громадянина, інших суб'єктів у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку суб'єктів владних
повноважень.

З огляду на відсутність у Законі
України "Про судоустрій і статус
суддів" положення про перерахунок
щомісячного грошового утримання судді
у відставці, а також, що саме на органи
ПФУ покладений обов'язок виплати
такого утримання, колегія суддів
вважає, що судом першої інстанції
обрано належний спосіб захисту
порушеного права позивача, а саме,
зобов'язання відповідача провести
перерахунок та виплату ОСОБА_1
щомісячного довічного грошового
утримання в розмірі 90% грошового
утримання працюючого судді на
відповідній посаді без обмеження
граничного розміру щомісячного
довічного грошового утримання згідно
довідки Територіального управління
Державної судової адміністрації
України в Полтавській області № 2339 від
06.12.2013 року, починаючи з 01.12.2013 року з
урахуванням проведених виплат.

При цьому відсутність в Законі
України "Про судоустрій і статус
суддів" положення, в якому
безпосередньо було б зазначено про
необхідність проведення такого
перерахунку, не може бути підставою для
відмови позивачу в перерахунку його
грошового утримання, оскільки іншим
чином, ніж зробивши такий перерахунок у
відсотках до грошового утримання
судді, який працює на відповідній
посаді, здійснити виплату грошового
утримання у належному розмірі, тобто
відповідно до частини 3 статті 138
вказаного Закону, є неможливим. До того
ж в діючому законодавстві відсутні
положення, які забороняли б робити
такий перерахунок судді у відставці.

Доводи відповідача про відсутність у
позивача права на перерахунок
довічного грошового утримання,
оскільки таке право мають виключно
судді Конституційного Суду України,
колегія суддів вважає
необґрунтованими, оскільки відповідно
до змісту вимог ст.3 Закону України "Про
судоустрій та статус суддів", суди
загальної юрисдикції утворюють єдину
систему судів. Єдиним органом
конституційної юрисдикції в Україні є
Конституційний Суд України.

Крім цього, положеннями ч.4 ст. 17 Закону
України "Про судоустрій та статус
суддів" встановлено, що єдність системи
судів загальної юрисдикції
забезпечується, зокрема: єдиними
засадами організації та діяльності
судів; єдиним статусом суддів; єдиним
порядком організаційного забезпечення
діяльності судів; фінансуванням судів
виключно з Державного бюджету України.

Статтею 51 Закону України "Про
судоустрій та статус суддів" визначено,
що суддею є громадянин України, який
відповідно до Конституції України та
Закону України "Про судоустрій та
статус суддів" призначений чи обраний
суддею, займає штатну суддівську
посаду в одному з судів України і
здійснює правосуддя на професійній
основі. Судді в Україні мають єдиний
статус незалежно від місця суду в
системі судів загальної юрисдикції чи
адміністративної посади, яку суддя
обіймає в суді.

Згідно ч. 5 ст. 109 Закону України "Про
судоустрій та статус суддів", за суддею,
звільненим за його заявою, про
відставку, зберігається звання судді
та гарантії недоторканності,
встановлені для судді до його виходу у
відставку.

Виходячи із вище викладеного, колегія
суддів зазначає, що судді, що працюють
або працювали у системі судів
загальної юрисдикції, не повинні
ставитись у менш вигідне становище в
питаннях пенсійного забезпечення, а
саме нарахування та виплати довічного
грошового утримання судді у відставці,
порівняно із суддями Конституційного
Суду України.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Враховуючи зазначені обставини,
колегія суддів дійшла висновку, що дії
відповідача, пов'язані з відмовою
позивачу у проведенні перерахунку
довічного грошового утримання судді у
відставці, не кореспондуються з
приписами ч.2 ст. 19 Конституції України.

Відповідно до ч.2 ст.71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, в адміністративних справах
про протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Колегія суддів зазначає, що відповідач,
заперечуючи проти позову, в порушення
вимог ч.2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, не довів правомірність своїх
заперечень проти адміністративного
позову та законність і обґрунтованість
прийнятого ним рішення, що є предметом
оскарження.

Натомість позивач виконав приписи ч.1
ст. 71 Кодексу адміністративного
судочинства України, надавши належні
та допустимі докази, що свідчать про
обґрунтованість заявлених позовних
вимог.

Отже, колегія суддів переглянувши
рішення суду першої інстанції, вважає,
що при його прийнятті суд дійшов
вичерпних юридичних висновків щодо
встановлення обставин справи і
правильно застосував до спірних
правовідносин сторін норми
матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги з наведених
підстав висновків суду не
спростовують.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 197, п.1 ч.1 ст. 198,
ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

У Х В
А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в м.
Кременчуці Полтавської області
залишити без задоволення.

Постанову Крюківського районного суду
м. Кременчука Полтавської області від
10.02.2014р. по справі № 537/280/14-а залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили.

Головуючий суддя Бегунц А.О.Судді
Бенедик А.П. Калиновський В.А.