Справа № 603/162/14-а
Суддя: Галіян І. М.
Дата ухвалення: 2014-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 603/162/14-а
Провадження № 2-а/603/14/2014
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" лютого 2014 р.
м.Монастириська

Монастириський районний суд
Тернопільської області в складі:

головуючого судді Галіяна І. М.

при секретарі Пшеничняк В.Й.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду міста
Монастириська адміністративну справу

за адміністративним позовом ОСОБА_1

до Управління Пенсійного фонду в
Монастириському районі Тернопільської
області

про визнання незаконною відмови щодо
перерахунку щомісячного довічного
грошового утримання та про
зобов'язання здійснювати виплати
відповідно до Закону України «Про
судоустрій і статус суддів»,

ВСТАНОВИВ:

Позивач - ОСОБА_1 18 лютого 2014 року
звернувся до Монастириського
районного суду Тернопільської області
з адміністративним позовом, в якому
просить визнати незаконною відмову
Управління Пенсійного фонду України в
Монастириському районі Тернопільської
області (далі - Управління) у
перерахуванні щомісячного довічного
грошового утримання судді у відставці
та зобов'язати Управління в
Монастириському районі Тернопільської
області здійснити перерахунок
щомісячного довічного грошового
утримання відповідно до ст.ст. 129, 138
Закону України «Про судоустрій і
статус суддів» виходячи з заробітної
плати працюючого судді
Монастириського районного суду
Тернопільської області й провести
виплату щомісячного грошового
утримання з 01 січня 2012 року.

Позивач у судовому засіданні позовні
вимоги підтримав у повному обсязі, з
підстав викладених у
адміністративному позові та просив суд
їх задовольнити.

Відповідач проти позову заперечив
покликаючись на те, що положення
частини 4 ст. 138 Закону України «Про
судоустрій і статус суддів», на яку
посилається позивач, передбачає лише
перерахунок довічного грошового
утримання для суддів Конституційного
Суду України, з огляду на те, що позивач
не є суддею цього суду у відставці,
відповідач вважає, що правових підстав
для перерахунку довічного грошового
утримання позивачу не має. Окрім цього
відповідач вказує, що постановою
правління Пенсійного фонду України від
25.01.2008 № 3-1 "Про затвердження Порядку
подання документів для призначення і
виплати щомісячного довічного
грошового утримання суддям у відставці
органами Пенсійного фонду України",
якою відповідач керується у своїй
діяльності, не передбачено порядок
проведення перерахунку, ані переліку
документів необхідних для цього.

Ухвалою Монастириського районного
суду Тернопільської області
адміністративний позов ОСОБА_1
залишено без розгляду в частині
зобов'язання Управління здійснити
перерахунок щомісячного довічного
грошового утримання відповідно до
ст.ст. 129, 138 ЗУ «Про судоустрій і статус
суддів» виходячи з заробітної плати
працюючого судді Монастириського
районного суду Тернопільської області
й проведення виплати щомісячного
грошового утримання з 01 січня 2012 року
по 18 серпня 2013 року в зв'язку з
порушенням строку звернення до суду з
адміністративним позовом.

Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
позивача, представника відповідача,
всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, Суд встановив таке.

Як убачається з копії Постанови
Верховної Ради України від 2 грудня 2010
року про звільнення суддів, суддя
Костюк М.І. був звільнений з посади
судді у зв'язку з поданням заяви про
відставку

Таким чином, позивач - ОСОБА_1 є суддею у
відставці.

06 квітня 2011 року позивач звернувся до
Управління із заявою про призначення
щомісячного довічного грошового
утримання судді у відставці. Однак,
рішенням Управління від 29 червня 2011
року йому було відмовлено у
призначенні щомісячного довічного
грошового утримання судді у відставці.
Дане рішення позивачем не
оскаржувалось. Щомісячне довічне
грошове утримання судді у відставці не
виплачувалось.

31 жовтня 2012 року ОСОБА_1 звернувся із
заявою до Управління про призначення
йому пенсії за віком. Розпорядженням
Управління від 16 листопада 2012 року
позивачу призначено пенсію за віком з 04
вересня 2012 року відповідно до Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування".

01 серпня 2013 року ОСОБА_1 подав заяву про
переведення його з одного виду пенсії
на інший у вигляді щомісячного
довічного грошового утримання. При
цьому, ним подано довідку
Територіального управління Державної
судової адміністрації у
Тернопільській області від 16.05.2011 № 124
про заробітну плату для обчислення
щомісячного довічного грошового
утримання судді у відставці, в якій
зазначено, що заробітна плата ОСОБА_1,
яка враховується при призначенні
(перерахунку) щомісячного довічного
грошового утримання суддям у
відставці, склала 5502,50 грн..

Розпорядженням Управління з 01 серпня
2013 року позивачу призначено щомісячне
довічне грошове утримання відповідно
до частини 1 статті 138 Закону України
«Про судоустрій і статус суддів» в
сумі 4402,00 грн. (80%*5502,50=4402,00).

22 листопада 2013 року позивач подав заяву
про перерахунок щомісячного довічного
грошового утримання згідно поданої
довідки Територіального управління
Державної судової адміністрації у
Тернопільській області від 19 листопада
2013 № 386.

Як убачається із зазначеної довідки
від 19 листопада 2013 року заробітна плата
ОСОБА_1, яка враховується при
призначенні (перерахунку) щомісячного
довічного грошового утримання суддям у
відставці, складає 17663,80 грн. у тому
числі: оклад - 11470 грн.; надбавка за
вислугу років 40% - 4588 грн.; надбавка за
адміністративну посаду голови суду 10% -
1605,80 грн.

29 листопада 2013 року Управління
Пенсійного фонду України в
Монастириському районі Тернопільської
області було відмовлено позивачу у
здійсненні перерахунку щомісячного
довічного грошового утримання з
посиланням на те, що частиною 4 ст. 138
Закону України "Про судоустрій і статус
суддів" мотивуючи це тим, що лише суддям
Конституційного Суду України у разі
зміни розміру грошового утримання
діючих суддів цього Суду здійснюється
перерахунок раніше призначеного
щомісячного довічного грошового
утримання.

Визначаючись щодо правомірності
проведення перерахунку щомісячного
довічного грошового утримання судді у
відставці відповідно до ч. 3 ст. 138
Закону України "Про судоустрій і статус
суддів", суд бере до уваги наступне.

Однією з гарантій забезпечення
незалежності суддів, закріплених у
статті 126 Конституції України, є
надання їм за рахунок держави
матеріального і соціального захисту
(заробітна плата, пенсія, щомісячне
довічне грошове утримання, тощо),
надання їм у майбутньому статусу судді
у відставці, право якого на пенсійне та
щомісячне довічне грошове утримання є
гарантією незалежності працюючих
суддів.

Правові засади організації судової
влади, загальний порядок забезпечення
діяльності судів та інші питання
судоустрою і статусу суддів
врегульовані Законом України "Про
судоустрій і статус суддів" від 7 липня
2010 року.

Статтею 129 цього Закону визначено вид,
склад, розмір суддівської винагороди,
яка складається з грошового утримання,
яке включає в себе посадовий оклад та
доплати за: вислугу років; перебування
на адміністративній посаді в суді;
науковий ступінь; роботу, яка
передбачає доступ до державної
таємниці. Призначення щомісячного
грошового утримання, його розмір
врегульоване ч. 3 ст. 138 Закону "Про
судоустрій і статус суддів". З часу
набуття чинності Законом частиною
третьою цієї статті було встановлено,
що щомісячне довічне грошове утримання
виплачується судді у розмірі 80
відсотків грошового утримання судді,
який працює на відповідній посаді. За
кожний повний рік роботи на посаді
судді понад 20 років розмір щомісячного
довічного грошового утримання
збільшується на два відсотки
заробітку, але не більше ніж 90
відсотків заробітної плати судді, без
обмеження граничного розміру
щомісячного довічного грошового
утримання.

Зазначена редакція ч. 3 ст. 138 Закону
проіснувала до 1 жовтня 2011 року, та
після набуття чинності на підставі
змін, внесених згідно із Законом від
08.07.2011 року № 3668-УІ, була викладена у
новій редакції, де безпосередньо
щомісячне довічне грошове утримання
виплачується судді у розмірі 80
відсотків грошового утримання судді з
якого було сплачено єдиний внесок на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, а до, 1 січня 2011
року - страхові внески на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування, який працює на
відповідній посаді.

Стаття 129 Закону щодо розміру
суддівської винагороди, вводилась в
дію з 1 січня 2011 року. Однак, відповідно
до абзацу шостого пункту 1 розділу XII із
змінами, внесеними згідно із Законом
України від 23.12.2010 p. N 2856-VI, стаття 129
Закону, щодо суддівської винагороди
введена в дію з 1 січня 2012 року.

Відповідно до ч. 3 ст. 129 Закону України
"Про судоустрій і статус судців",
посадовий оклад судді місцевого суду
встановлюється у розмірі 15 мінімальних
заробітних плат, визначених законом, що
запроваджується поетапно: з 1 січня 2011
року -6 мінімальних заробітних плат; з 1
січня 2012 року - 8 мінімальних заробітних
плат; з 1 січня 2013 року - 10 мінімальних
заробітних плат; з 1 січня 2015 року - 15
мінімальних заробітних плат.

Частина II Перехідних положень Закону
України "Про судоустрій та статус
суддів" (розділ XIII) визначає те, що
судді, призначені чи обрані на посаду
до набрання чинності цим Законом
зберігають визначення стажу роботи на
посаді судді відповідно до
законодавства, що діяв раніше.

Розглядаючи норми Закону України "Про
судоустрій та статус суддів" у
контексті тривалості правовідносин
позивача та збереження його статусу
судді у відставці, Суд виходив з
поняття дії закону у часі.

Нормативні правові акти втрачають
силу, якщо у дію вводяться нові
нормативні акти, які встановлюють інше
регулювання аналогічних питань. У
цьому випадку відбувається фактична
втрата нормативним актом юридичної
сили. При цьому не має зворотної сили
Закон, який відміняє чи звужує права,
обмежує їх використання. Такий
загальноприйнятий принцип випливає з
положень ст. 22, 58 Конституції України.

З урахуванням вищезазначеного, Суд
вважає, що правовий статус позивача
після набрання чинності Закону України
"Про судоустрій та статус суддів" від 7
липня 2010 року регулюється саме цим
Законом.

У відповідності до вимог ч. 3 ст. 138
Закону щомісячне довічне грошове
утримання виплачується судді у розмірі
80 % грошового утримання судді, який
працює на відповідній посаді.

Вказані норми не передбачають
процентного співвідношення щорічного
довічного грошового утримання від
власного заробітку (на відміну від
пенсії у загальноприйнятому понятті), а
передбачають саме виплату грошового
утримання судді в розмірі, що
визначається в процентному відношенні
від грошового утримання судді, який
працює на відповідній посаді.

Дія положень ч. 3 ст. 138 Закону України
"Про судоустрій та статус суддів" від 7
липня 2010 року повинна бути застосована
до спірних правовідносин, та позивач
має право на отримання щомісячного
довічного грошового утримання у
процентному відношенні до грошового
утримання судді, що працює на
відповідній посаді в теперішній час.

Наведене закріплене у рішеннях
Конституційного суду України, що
стосуються правових понять інституту
судді у відставці, поняття щомісячного
довічного грошового утримання,
принципів незалежності суддів, що
вказане конституційним судом, зокрема,
про неможливість відміни та звуження
змісту та об'єму статусу суддів; про
неможливість звуження досягнутого
рівня незалежності суддів; про
неможливість диспропорції у
матеріальному забезпеченні судів та
суддів різних рівнів; про неможливість
суттєвої диспропорції у грошовому
забезпеченні працюючих суддів та
суддів у відставці; про неможливість
відміни принципу, як перегляд
щомісячного довічного грошового
утримання у разі зміни заробітної
плати працюючим суддям, виходячи з її
нового розміру.

Досліджуючи правове поняття "щомісячне
довічне грошове утримання судді",
Конституційний суд України у
мотивувальній частині рішення від 14
грудня 2011 року № 18-рг./20115 вказав, що це
утримання є самостійною гарантією
незалежності судді та складовою його
правового статусу, а правова природа
щомісячного довічного грошового
утримання судді у відставці та
щомісячне грошове утримання діючого
судді однакова, а самі ці поняття
однорідні та взаємопов'язані,
ідентичні, відрізняються лише за
способом фінансування: судді у
відставці сплачує Пенсійний фонд
України за рахунок Державного бюджету,
діючому судді виключно з Державного
бюджету України. У цьому ж рішенні
Конституційний суд України також
вказує про неможливість звуження
змісту та об'єму гарантій незалежності
суддів, а відповідно, матеріального та
соціального забезпечення.

Щомісячне довічне грошове утримання на
відміну від пенсії та інших соціальних
виплат для інших громадян має
особливий статус: є невід'ємною
частиною гарантії незалежності суддів.
Тільки судді мають право, як на пенсію
при досягненні визначеного віку, так і
на щомісячне довічне грошове утримання
коли йдеться про відставку при
наявності суддівського стажу. При
цьому, щомісячне довічне грошове
утримання нараховується відповідно
від грошового утримання судді,
працюючого на відповідній посаді.

Конституційний Суд України
неодноразово висловлював аналогічні
правові позиції у відношенні гарантій
незалежності суддів, їх матеріального
та соціального забезпечення у
рішеннях, а саме: від 24 червня 1999 року №
6-рп/99, від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002 (
справа про пільги, компенсації та
гарантії), від 1 грудня 2004 року № 19-рп/2004
( справа про припинення дій чи
обмеження пільг, компенсацій та
гарантій), від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005
( справа про пенсії та щомісячне
довічне грошове утримання), від 18
червня 2007 року № 4-рп/2007 (справа про
гарантії незалежності судців); рішення
№ 10-рп/2008 від 22 травня 2008 року.

З огляду на викладене, суд прийшов до
висновку, що позивач має право на
перерахунок йому щомісячного
довічного грошового утримання.

Не вважає суд обґрунтованими
твердження відповідача про те, що
Законом України "Про судоустрій і
статус суддів" проведення перерахунку
довічного грошового утримання судді
передбачено виключно для суддів
Конституційного Суду України, з огляду
на таке.

Відповідно до статті третьої Закону
України "Про судоустрій і статус
суддів" суди загальної юрисдикції
утворюють єдину систему судів. Єдиним
органом конституційної юрисдикції в
Україні є Конституційний Суд України.

Як встановлено положеннями частини
четвертої статті 17 вказаного Закону,
єдність системи судів загальної
юрисдикції забезпечується, зокрема:
єдиними засадами організації та
діяльності судів; єдиним статусом
суддів; єдиним порядком
організаційного забезпечення
діяльності судів; фінансуванням судів
виключно з Державного бюджету України.

Статтею 51 Закону України "Про
судоустрій і статус суддів" визначено,
що суддею є громадянин України, який
відповідно до Конституції України та
цього Закону призначений чи обраний
суддею, займає штатну суддівську
посаду в одному з судів України і
здійснює правосуддя на професійній
основі. Судді в Україні мають єдиний
статус незалежно від місця суду в
системі судів загальної юрисдикції чи
адміністративної посади, яку суддя
обіймає в суді.

Згідно частини п'ятої статті 109 Закону
України "Про судоустрій і статус
суддів" за суддею, звільненим за його
заявою, про відставку, зберігається
звання судді га гарантії
недоторканності, встановлені для судді
до його виходу у відставку.

Враховуючи викладене, Суд приходить до
переконання, що судді, які працюють або
працювали у системі судів загальної
юрисдикції, не повинні ставитись у менш
вигідне становище в питаннях
нарахування та виплати довічного
грошового утримання судді у відставці,
порівняно із суддями Конституційного
Суду України.

За змістом статті 17 Закону України "Про
судоустрій і статус суддів" єдність
системи судів загальної юрисдикції
забезпечується, зокрема, вирішенням
питань внутрішньої діяльності судів
органами суддівського самоврядування.

Відповідно до пункту шостого рішення
Ради Суддів України від 23 березня 2012
року № 18 за результатами розгляду
звернень суддів у відставці щодо їх
права на перерахунок довічного
грошового утримання, Рада Суддів
України зазначила «вважати наявним у
них такого права відповідно до частини
3 статті 138 Закону України "Про
судоустрій і статус суддів"». При цьому
слід запровадити порядок на рівні
Державної судової адміністрації
України та Пенсійного фонду України, за
яким під грошовим утриманням судді,
який працює на відповідній посаді, слід
вважати єдиний рівень по державі для
суддів відповідної інстанції.

Окрім цього, суд вважає
необґрунтованим посилання відповідача
про безпідставність перерахунку
розміру щомісячного довічного
грошового утримання судді у відставці
з підстав того, що такий перерахунок не
передбачений положеннями постанови
правління Пенсійного фонду України від
25 січня 2008 року № 3-1, яка зареєстрована
у Мінюсті України 12 березня 2008 року за
№ 20014891.

Виходячи із загальних засад
верховенства законів над підзаконними
актами (відомчими та урядовими
нормативними актами) перевагу у
застосуванні має норма статті 138 Закону
України "Про судоустрій і статус
суддів", якою передбачено, що довічне
грошове утримання судді у відставці
виплачується в розмірі встановлених
йому відсотків із заробітної плати
працюючого на відповідній посаді
судді, а не Порядок подання документів
для призначення і виплати щомісячного
довічного грошового утримання суддям у
відставці органами Пенсійного Фонду
України. Більше того, в цьому Порядку
відсутні норми, які б прописували
механізм перерахунку щомісячного
довічного грошового утримання судді
відповідно до діючого законодавства.

Таким чином, беручи до уваги
пріоритетність законів над
підзаконними актами, суд вважає, що при
визначенні розміру довічного
грошового утримання позивача, як судді
Монастириського районного суду
Тернопільської області у відставці,
застосуванню підлягають положення
статті 138 Закону України "Про
судоустрій і статус суддів", а не
наведена вище постанова правління
Пенсійного фонду України, яка істотно
звужує обсяг встановлених законом прав
позивача.

Враховуючи викладене, суд приходить до
висновку про наявність у позивача
права на перерахунок довічного
грошового утримання судді у відставці
в розмірі, встановленому статтею 138
Закону України "Про судоустрій і статус
суддів".

Отже, дії відповідача щодо відмови у
здійсненні ОСОБА_1 перерахунку розміру
щомісячного довічного грошового
утримання, як судді у відставці, у
зв'язку із збільшенням грошової
винагороди працюючого судді є
незаконними, оскільки порушують його
права та інтереси, а відтак підлягають
судовому захисту.

Разом з тим суд вважає, що виплата
позивачу щомісячного грошового
утримання повинна здійснюватися лише з
моменту коли особа звернулася до
відповідача із проханням провести
встановлений перерахунок і надала
останньому відповідну довідку для
такого розрахунку, тобто із 22 листопада
2013 року, оскільки до цієї дати, дії
відповідача були правомірними так як
використовувалися для обчислення
щомісячного грошового утримання дані
подані позивачем у довідці за 2011 рік.

За таких обставин, суд захищає права та
інтереси позивача лише із моменту їх
порушення тобто із 22 листопада 2013 року,
а відтак, позовна вимога щодо
зобов'язання здійснити перерахунок
щомісячного грошового утримання
підлягає до часткового задоволення.

На підставі ст.ст. 19, 22, 125 Конституції
України, ст.ст. 47, 129, 138 Закону України
«Про судоустрій і статус суддів» від 07
липня 2010 року та керуючись статтями 9,
11, 71, 94, 99, 100, 106, 158-162 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1
до Управління Пенсійного фонду України
в Монастириському районі
Тернопільської області задовольнити
частково.

2. Визнати незаконною відмову
Управління Пенсійного фонду України в
Монастириському районі Тернопільської
області у перерахуванні ОСОБА_1
щомісячного довічного грошового
утримання судді у відставці.

3. Зобов'язати Управління
Пенсійного фонду України в
Монастириському районі Тернопільської
області здійснити перерахунок ОСОБА_1
судді у відставці Монастириського
районного суду Тернопільської області
щомісячного довічного грошового
утримання відповідно до статтей 129, 138
Закону України «Про судоустрій і
статус суддів» виходячи із заробітної
плати працюючого судді
Монастириського районного суду
Тернопільської області й провести
виплату щомісячного грошового
утримання з 22 листопада 2013 року.

4. В іншій частині позовних вимог
відмовити.

5. Рішення суду в частині виплати
перерахованого щомісячного довічного
грошового утримання ОСОБА_1 в межах
суми за один місяць допустити до
негайного виконання.

6. Постанова може бути оскаржена до
Львівського апеляційного
адміністративного суду через суд
першої інстанції шляхом подачі
апеляційної скарги в 10-ти денний строк
з дня проголошення постанови або
отримання її копії.

7. Постанова суду набирає законної
сили після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги постанова, якщо її
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя І. М. Галіян