Справа № 2а/0370/3475/11
Суддя: Гуляк В.В.
Дата ухвалення: 2014-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2014 року
Справа
№ 9104/25147/12 Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії :

головуючого судді:
Гуляка В.В.

суддів:
Ільчишин Н.В., Шинкар Т.І.

за участі секретаря судового
засідання: Омеляновської Л.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
Державної податкової інспекції у
Горохівському районі Волинської
області на постанову Волинського
окружного адміністративного суду від 12
січня 2012 року в адміністративній
справі за позовом фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної
податкової інспекції у Горохівському
районі Волинської області про визнання
нечинним податкового
повідомлення-рішення,

встановив:

У грудні 2011 року позивач ФОП ОСОБА_1
звернувся в суд із адміністративним
позовом до відповідача ДПІ у
Горохівському районі Волинської
області, в якому просив визнати
нечинним податкове
повідомлення-рішення відповідача №
від 07.09.2011 року про збільшення
позивачу суми грошового зобов'язання
по податку з доходів фізичних осіб в
розмірі 92282,94 грн., в тому числі 73826,35 грн.
основного платежу і 18456,59 грн. штрафних
(фінансових) санкцій.

Відповідач позову не визнав, у суді
першої інстанції подав заперечення,
просив відмовити у задоволенні
позовних вимог.

Постановою Волинського окружного
адміністративного суду від 12.01.2012 року
позов задоволено. Визнано протиправним
і скасовано податкове
повідомлення-рішення ДПІ у
Горохівському районі Волинської
області № від 07.09.2011 року.

З цією постановою суду не погодився
відповідач і оскаржив її в
апеляційному порядку. Вважає апелянт,
що постанова суду першої інстанції є
необґрунтованою, судом неповно
з'ясовано обставини справи, висновки
суду не відповідають обставинам
справи, судом порушено норми
матеріального і процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи, а тому постанова суду підлягає
скасуванню з підстав, викладених в
апеляційній скарзі.

В обґрунтування апеляційних вимог
апелянт зазначає, що оскаржене
податкове повідомлення-рішення було
прийнято за результатами проведеної
перевірки позивача щодо дотримання
вимог податкового законодавства за
наслідками здійснення
фінансово-господарських операцій з
ТзОВ «Цунамі» за період з 01.01.2007 р. по
31.12.2010 р.. Суд першої інстанції
безпідставно не врахував висновків
перевірки про те, що позивач протягом
вказаного періоду закупив
товарно-матеріальні цінності у
фізичних осіб, які не є суб'єктами
підприємницької діяльності, за
готівку, і при виплаті доходу фізичним
особам, всупереч вимог Закону України
«Про податок з доходів фізичних осіб»,
не здійснив утримання та перерахування
податку з доходів фізичних осіб до
бюджету. Вказує апелянт, що позивач не
представив документів про надання
права не утримувати податок у джерела
виплати, тобто про придбання товару у
суб'єктів господарської діяльності.

За результатами апеляційного розгляду
апелянт просить скасувати (змінити)
постанову суду першої інстанції від
12.01.2012 р..

Суд апеляційної інстанції заслухавши
доповідь судді-доповідача, перевіривши
матеріали справи, обговоривши підстави
і межі апеляційної скарги, вважає, що
таку апеляційну скаргу слід залишити
без задоволення, виходячи з наступних
підстав.

Судом встановлено і підтверджено
матеріалами справи, що в період з 10.08.2011
р. по 16.08.2011 р. відповідачем ДПІ у
Горохівському районі Волинської
області було проведено документальну
позапланову виїзну перевірку позивача
ФОП ОСОБА_1 з питань дотримання вимог
податкового законодавства за
наслідками здійснення
фінансово-господарських операцій з
ТзОВ «Цунамі» за період з 01.01.2007 р. по
31.12.2010 р.. Результати перевірки
оформлені актом № 429/17- від 23.08.2011
року (а.с. 10-20).

У вказаному акті перевірки зазначено,
що позивачем порушено вимоги п.п.3.1.1 п.3.1
ст.3, п.п.8.1.1 п.8.1 ст.8, п.п.«а» п.19.2 ст.19
Закону України «Про податок з доходів
фізичних осіб» внаслідок неутримання і
неперерахування до бюджету податку з
доходів фізичних осіб, із сум
загального місячного оподатковуваного
доходу платників податку у джерела
виплати доходу за 2008-2010 роки на
загальну суму 142623,65 грн., в тому числі за
2008 р. - 68797,30 грн., за 2009 р. - 22154,23 грн., за 2010
р. - 51672,12 грн.. Вказані висновки
податкового органу обгрунтовуються
тим, що позивач протягом перевіреного
періоду виплатив дохід фізичним особам
при закупівлі у них товарів без
утримання та перерахування податку з
доходів фізичних осіб до бюджету.

На підставі вказаного Акта перевірки
від 23.08.2011 року відповідачем винесено
відносно позивача податкове
повідомлення-рішення № від 07.09.2011
року про збільшення позивачу суми
грошового зобов'язання по податку з
доходів фізичних осіб в розмірі 92282,94
грн., в тому числі 73826,35 грн. основного
платежу і 18456,59 грн. штрафних
(фінансових) санкцій (а.с. 8, 35).

Суд апеляційної інстанції
погоджується із висновками суду першої
інстанції щодо безпідставності
тверджень податкового органу про
порушення позивачем протягом
перевіреного періоду зазначених вимог
Закону України «Про податок з доходів
фізичних осіб» та щодо протиправності
винесеного ППР від 07.09.2011 року, з
врахуванням наступного.

Пунктом 1.15. ст.1 Закону України «Про
податок з доходів фізичних осіб» (тут і
надалі в редакції на час розглядуваних
правовідносин) визначено, що
податковий агент - це юридична особа (її
філія, відділення, інший відокремлений
підрозділ) або фізична особа чи
представництво нерезидента - юридичної
особи, які незалежно від їх
організаційно-правового статусу та
способу оподаткування іншими
податками зобов'язані нарахувати,
утримати та сплачувати цей податок до
бюджету від імені та за рахунок
платника податку, вести податковий
облік та подавати податкову звітність
податковим органам відповідно до
закону, а також нести відповідальність
за порушення норм цього Закону.

Згідно підпунктів 8.1.1, 8.1.2 пункту 8.1 ст. 8
цього Закону, податковий агент, який
нараховує (виплачує) оподаткований
дохід на користь платника податку,
утримує податок від суми такого доходу
за його рахунок, використовуючи ставку
податку, визначену у відповідних
пунктах статті 7 цього Закону. Податок
підлягає сплаті (перерахуванню) до
бюджету під час виплати оподаткованого
доходу єдиним платіжним документом.
Банки не мають права приймати платіжні
документи на виплату доходу, які не
передбачають сплати (перерахування)
цього податку до бюджету. Якщо
оподаткований дохід нараховується, але
не виплачується платнику податку
особою, що його нараховує, то податок,
який підлягає утриманню з такого
нарахованого доходу, підлягає сплаті
(перерахуванню) до бюджету у строки,
встановлені законом для місячного
податкового періоду.

Відповідно до пунктів 17.1, 17.2 ст.17
вказаного Закону, особою,
відповідальною за нарахування,
утримання та сплату (перерахування) до
бюджету податку з доходів у вигляді
заробітної плати, є працедавець
(самозайнята особа), який виплачує такі
доходи на користь платника податку
(такої самозайнятої особи). Особою,
відповідальною за нарахування,
утримання та сплату (перерахування) до
бюджету зодатку з інших доходів, є: для
оподаткованих доходів з джерелом їх
походження з України - податковий
агент.

Згідно пункту 19.2 ст.19 вказаного Закону,
особи, які відповідно до цього Закону
мають статус податкових агентів,
зобов'язані: своєчасно та повністю
нарахувати, утримувати та сплачувати
(перераховувати) до бюджету податок з
доходу, який виплачується на користь
платника податку та оподатковується до
або під час такої виплати та за її
рахунок; надавати у строки, встановлені
законом для податкового кварталу, якщо
інше не визначено нормами цього Закону,
податковий розрахунок сум доходу,
нарахованого (сплаченого) на користь
платників податку, а також сум
утриманого з них податку податковому
органу за місцем свого розташування.

Таким чином, наведені норми
законодавства встановлюють, що податок
з доходів фізичних осіб нараховується,
утримується і сплачується лише при
виплаті доходу платнику цього податку.
Обов'язок щодо нарахування, утримання і
сплати такого податку в кожному
випадку виплати оподатковуваного
доходу має податковий агент.

Судом першої інстанції вірно
враховано, що відповідно до пункту 9.12
ст.9 Закону України «Про податок з
доходів фізичних осіб» оподаткування
доходів, отриманих фізичною особою від
продажу нею товарів (надання послуг,
виконання робіт) у межах її
підприємницької діяльності без
створення юридичної особи, а також
фізичною особою, яка сплачує ринковий
збір, здійснюється за правилами,
встановленими спеціальним
законодавством з цих питань, з
урахуванням норм цього пункту.

Спеціальним законодавством, яке
регламентує порядок оподаткування
доходів, отриманих суб'єктом
підприємницької діяльності, що сплачує
єдиний податок, є Указ Президента
України «Про спрощену систему
оподаткування, обліку та звітності
суб'єктів малого підприємництва».

Статтею 2 цього Указу (тут і надалі в
редакції на час розглядуваних
правовідносин) встановлено, що суб'єкти
малого підприємництва - фізичні особи
мають право самостійно обрати спосіб
оподаткування доходів за єдиним
податком шляхом отримання свідоцтва
про сплату єдиного податку. Доходи,
отримані від здійснення
підприємницької діяльності, що
обкладається єдиним податком, не
включаються до складу сукупного
оподатковуваного доходу за підсумками
звітного року такого платника та осіб,
що перебувають з ним у трудових
відносинах, а сплачена сума єдиного
податку є остаточною і не включається
до перерахунку загальних податкових
зобов'язань як самого платника податку,
так і осіб, які перебувають з ним у
трудових відносинах, включаючи членів
його сім'ї, які беруть участь у
підприємницькій діяльності.

Згідно ст. 6 вказаного Указу, суб'єкт
малого підприємництва, який сплачує
єдиний податок, не є платником податку
на доходи фізичних осіб (для фізичних
осіб - суб'єктів малого підприємництва).

Із матеріалів адміністративної справи
(а.с. 49-50, 58-59) та із Акту податкової
перевірки від 23.08.2011 року видно, що
позивач протягом розглядуваного
періоду перебував на спрощеній системі
оподаткування і був платником єдиного
податку.

Ні в матеріалах справи, ні в акті
податкової перевірки не зазначено і
відповідачем не надано жодного доказу
чи факту конкретного випадку щодо
виплати позивачем доходу особі, яка
була платником податку з доходів
фізичних осіб.

Таким чином, за відсутності доказів
виплати позивачем оподатковуваного
доходу іншим особам, які були
платниками податку з доходів фізичних
осіб, є необґрунтованими твердження
податкового органу про те, що позивач
допустив неутримання (недоплату)
такого податку в перевіреному періоді.

При цьому, суд апеляційної інстанції
враховує, що відповідно до чинного
законодавства у позивача протягом
перевіреного періоду не було обов'язку
щодо ведення бухгалтерського,
фінансового, товарно-матеріального та
іншого обліку відповідно до Закону
України «Про бухгалтерський облік і
фінансову звітність», а був лише
обов'язок щодо ведення Книги обліку
доходів і витрат.

Відповідно до ст. 71 ч.2 КАС України, в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Крім цього, суд апеляційної інстанції
враховує, що відповідач провів
позапланову перевірку позивача на
підставі п. 78.1.11 ПК України на виконання
постанови слідчого СВ ПМ ДПА у
Волинській області від 01.08.2011 року про
призначення позапланової
документальної перевірки по
кримінальній справі № 31-100-11, порушеної
прокуратурою м. Луцька відносно
службових осіб ТзОВ «Цунамі» за ч.1
ст.212, ч.1 ст.358 КК України (а.с. 10, 33).

Відповідно до п.п. 78.1.11 п. 78.1 ст. 78
Податкового кодексу України (тут і
надалі в редакції на час розглядуваних
правовідносин) документальна
позапланова виїзна перевірка
здійснюється за наявності постанови
суду (ухвали суду) про призначення
перевірки або постанови органу
дізнання, слідчого, прокурора,
винесеної ними відповідно до закону у
кримінальних справах, що перебувають у
їх провадженні.

Згідно з п. 86.9 ст. 86 цього Кодексу, у разі
якщо грошове зобов'язання
розраховується органом державної
податкової служби за результатами
перевірки, призначеної відповідно до
кримінально-процесуального закону або
закону про оперативно-розшукову
діяльність, податкове
повідомлення-рішення за результатами
такої перевірки не приймається до дня
набрання законної сили відповідним
рішенням суду. Матеріали перевірки
разом з висновками органу державної
податкової служби передаються
правоохоронному органу, що призначив
перевірку. Статус таких матеріалів
перевірки та висновків органу
державної податкової служби
визначається
кримінально-процесуальним законом або
законом про оперативно-розшукову
діяльність.

У разі коли судом за результатами
розгляду кримінальної справи про
злочини, предметом якої є податки,
збори, винесено обвинувальний вирок, що
набрав законної сили, або винесено
рішення про закриття кримінальної
справи за нереабілітуючими підставами,
відповідний контролюючий орган
зобов'язаний визначити податкові
зобов'язання платника податків за
податками та зборами, несплата
податкових зобов'язань за якими
встановлена рішенням суду, та прийняти
податкове повідомлення-рішення про
нарахування платнику таких податкових
зобов'язань і застосування стосовно
нього штрафних (фінансових) санкцій у
розмірах, визначених цим Кодексом.
Складання та надсилання платнику
податків податкового
повідомлення-рішення за податковими
зобов'язаннями платника податків за
податками та зборами, несплата
податкових зобов'язань за якими
встановлена рішенням суду,
забороняється до набрання законної
сили рішенням суду у справі або
винесення постанови про закриття такої
кримінальної справи за
нереабілітуючими підставами (абз. 1, 2 п.
58.4 ст. 58 ПК України).

Отже, з врахуванням того, що оскаржене
податкове повідомлення-рішення
прийнято за результатами перевірки,
призначеної відповідно до
кримінально-процесуального закону,
враховуючи, що як на час прийняття
такого ППР, так і на момент розгляду
справи у суді, відповідне судове
рішення по кримінальній справі
відсутнє, тому у податкового органу
були відсутні законні підстави для
прийняття 09.07.2011 року оскарженого ППР
за висновками акту перевірки №
429/17- від 23.08.2011 року.

З врахуванням наведених вище норм
законодавства та фактичних обставин
справи, суд апеляційної інстанції
приходить до висновку, що судом першої
інстанції при розгляді
адміністративної справи всебічно і
об'єктивно встановлено обставини
справи, висновки суду відповідають
обставинам справи, постанова суду
винесена з дотриманням норм
матеріального і процесуального права,
а тому немає підстав для її скасування.

Керуючись ст.ст. 41 ч.1, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254
КАС України, суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Горохівському
районі Волинської області - залишити
без задоволення.

Постанову Волинського окружного
адміністративного суду від 12 січня 2012
року в адміністративній справі за
позовом фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 до Державної податкової
інспекції у Горохівському районі
Волинської області про визнання
нечинним податкового
повідомлення-рішення - залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення.

На ухвалу протягом двадцяти днів після
набрання нею законної сили може бути
подана касаційна скарга безпосередньо
до Вищого адміністративного суду
України.

Головуючий:
В.В. Гуляк

Судді:
Н.В. Ільчишин

Т. І. Шинкар