Справа № 806/80/14
Суддя: Семенюк Микола Миколайович
Дата ухвалення: 2014-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

06 березня 2014 р.
м.
Житомир

справа № 806/80/14

категорія 8.3.3

Житомирський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді Семенюк М.М.,

з участю секретаря судового засідання
Лисайчука А.О.,

представників позивача Степанця В.С.,
Камінського А.Ф.,

представника відповідача Гарькавого
М.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Житомирі
адміністративну справу за позовом
Публічного акціонерного товариства
"Бердичівський машинобудівний завод
"Прогрес" до Бердичівської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Житомирській області про визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення від
30.09.2013 року №0,

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом, в
якому просив визнати протиправним та
скасувати податкове повідомлення -
рішення Бердичівської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Житомирській області від 30.09.2013 року №
0, яким Публічному акціонерному
товариству "Бердичівський
машинобудівний завод "Прогрес" (далі -
ПАТ "БМЗ "Прогрес") збільшено грошове
зобов'язання з податку на додану
вартість у розмірі 30400 грн. та
застосовано штрафні санкції в розмірі
15200 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначає, що висновки про порушення
позивачем п. 198.1, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198
Податкового кодексу України і
заниження податку на додану вартість
за серпень 2012 року в сумі 30400 грн.,
ґрунтуються лише на припущенні
відповідача про те, що операції з
придбання товарів від ТОВ "ВКФ
"Інтерметал" за серпень 2012 року не мали
ніякого юридичного змісту, здійснені
без мети реального настання правових
наслідків, лише з метою заниження
об'єкту оподаткування. Також зазначає,
що податкові зобов'язання позивача та
його контрагента - ТОВ ВКФ "Інтерметал",
підтверджені належними первинними
документами.

Представники позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримали та
просили позов задовольнити у повному
обсязі.

Представник відповідача в судовому
засідання позовні вимоги не визнав з
підстав, викладених в письмових
запереченнях на позовну заяву (а.с. 45-78).
При цьому пояснив, що позивачем
неправомірно віднесено до складу
податкового кредиту 30400 грн. ПДВ,
оскільки податкова накладна виписана
на не підтверджену первинними
документами господарську операцію (в
силу їх недійсності), а тому не надає
право платнику податків на формування
податкового кредиту в зазначеному
розмірі.

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши наявні в матеріалах
справи докази, суд приходить до
висновку, що позов підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що за результатами
документальної позапланової виїзної
перевірки ПАТ "БМЗ "Прогрес" з питань
достовірності визначення податкового
кредиту по фінансово - господарських
взаємовідносин з ТОВ "ВКФ "Інтерметал"
за період з 01.08.2012 року по 31.10.2012 року
Бердичівською ОДПІ складено акт
перевірки № 503/22-00/00217426 від 09.09.2013 року
(а.с.14-27).

Актом перевірки встановлено, зокрема,
порушення п. 198.1, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198
Податкового кодексу України, в
результаті чого підприємством
завищено податковий кредит за серпень
2012 року на суму ПДВ 30400 грн.

В результаті зазначеного порушення
підприємством завищено від'ємне
значення різниці між сумою податкового
зобов'язання та сумою податкового
кредиту за серпень 2012 року (рядок 19) на
30400 грн. та занижено суму податку на
додану вартість, яка підлягає
нарахуванню та сплаті в бюджет за
підсумками поточного звітного
(податкового) періоду з урахуванням
залишку від'ємного значення
попереднього звітного періоду (рядок 25)
у жовтні 2012 року на 30400 грн.

Також, в акті перевірки вказано, що
відповідно до п. 201.4, п. 201.6, 201.10 ст. 201
Податкового кодексу України ПАТ "БМЗ
"Прогрес" не мало підстав відображати в
розділі ІІ "Отримані податкові
накладні" реєстру виданих та отриманих
податкових накладних та у складі
податкового кредиту в податковій
декларації з ПДВ за серпень 2012 року
податкову накладну з реквізитами ТОВ
"ВКФ "Інтерметал".

За результатами зазначеної перевірки
податковим органом прийнято податкове
повідомлення - рішення № від
30.09.2013 року, яким ПАТ "БМЗ "Прогрес"
нараховано грошове зобов'язання з
податку на додану вартість в розмірі
30400 грн. та нараховано штрафну санкцію в
розмірі 15200 грн. (а.с.13).

Не погодившись з висновками
податкового органу щодо визначеного
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість позивачем до Головного
управління Міндоходів у Житомирській
області подано скаргу з додатковими
документами, що підтверджують
товарність операцій. Однак, за
результатами розгляду скарги та
доданих до неї документів, порушення
щодо заниження податкового
зобов'язання в сумі 30400 грн. не
спростовано, а податкове повідомлення -
рішення залишено без змін.

Надаючи оцінку оскаржуваному
податковому повідомленню-рішенню, суд
виходить із наступного.

Порядок обчислення і сплати податку на
додану вартість врегульовано
Податковим кодексом України від 02.12.2010
року №2755-VІ (далі - ПК України).

Відповідно до п.201.10 ст.201 ПК України,
податкова накладна видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту.

При здійсненні операцій з постачання
товарів/послуг платник податку -
продавець товарів/послуг зобов'язаний
надати покупцю податкову накладну
після реєстрації в Єдиному реєстрі
податкових накладних.

Відповідно до підпункту 14.1.181 пункту 14.1
статті 14, пункту 198.3 статті 198
Податкового кодексу України
податковий кредит - сума, на яку платник
податку на додану вартість має право
зменшити податкове зобов'язання
звітного (податкового) періоду,
визначена згідно з розділом V цього
Кодексу; податковий кредит звітного
періоду визначається виходячи з
договірної (контрактної) вартості
товарів/послуг, але не вище рівня
звичайних цін, визначених відповідно
до статті 39 цього Кодексу, та
складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку. Право на
нарахування податкового кредиту
виникає незалежно від того, чи такі
товари/послуги та основні фонди почали
використовуватися в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку протягом
звітного податкового періоду, а також
від того, чи здійснював платник податку
оподатковувані операції протягом
такого звітного податкового періоду.

Пунктом 198.2 статті 198 ПК України
встановлено, що датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг або
дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Підставою для нарахування податкового
кредиту є видана платником податку на
вимогу покупця податкова накладна із
заповненням всіх обов'язкових
реквізитів.

Пунктом 198.3 статті 198 ПК України
передбачено, що податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку;
придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 ПК України не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу.

Відповідно до пункту 201.10 статті 201
розділу V Кодексу податкова накладна
видається платником податку, який
здійснює операції з постачання
товарів/послуг, на вимогу покупця та є
підставою для нарахування сум податку,
що відносяться до податкового кредиту.

При цьому відповідно до пункту 201.4
статті 201 розділу V Кодексу податкова
накладна виписується у двох
примірниках у день виникнення
податкових зобов'язань продавця.

Положеннями п. 44.1 ст. 44 ПК України
визначено, що для цілей оподаткування
платники податків зобов'язані вести
облік доходів, витрат та інших
показників, пов'язаних з визначенням
об'єктів оподаткування та/або
податкових зобов'язань, на підставі
первинних документів, регістрів
бухгалтерського обліку, фінансової
звітності, інших документів, пов'язаних
з обчисленням і сплатою податків і
зборів, ведення яких передбачено
законодавством.

Водночас, ст. 1 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" визначено, що
первинний документ - це документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення.

Отже, виходячи із системного аналізу
вказаних норм, для підтвердження даних
податкового обліку можуть братись до
уваги лише ті первинні документи, які
складені в разі фактичного здійснення
господарської операції. Тобто,
податковий кредит для цілей визначення
об'єкта оподаткування податком на
додану вартість має бути підтверджений
належним чином складеними первинними
документами, що відображають
реальність господарської операції, яка
є підставою для формування податкового
обліку платника податків. При цьому,
оцінюватись при дослідженні факту
здійснення господарської операції
повинні відносини безпосередньо між
учасниками тієї операції, на підставі
якої сформовані дані податкового
обліку.

Досліджуючи фактичність проведених
господарських операцій та їх зв'язок з
господарською діяльністю позивача,
формування податкового кредиту з
податку на додану вартість, суд
зазначає наступне.

Згідно акту перевірки встановлено, що
позивач здійснював фінансово -
господарські взаємовідносини з ТОВ
"ВКФ "Інтерметал" на підставі договору
№ 06/02 від 06.02.2012 року щодо поставки
товарів в кількості та по ціні,
зазначених в специфікаціях (а.с. 36-38).
Датою поставки вважається дата
підписання товарно - транспортних
документів, накладних.

Відповідно до специфікації визначено
умови оплати, а саме: умови оплати - 50%
попередня передоплата, остаточний
розрахунок - після повідомлення про
готовність товару до відвантаження.

Судом встановлено та не заперечувалось
представником відповідача, що
позивачем в серпні 2012 року, згідно
платіжного доручення № 5095 від 18.08.2012
року здійснено передню оплата за
замовлений товар на суму 182 400 грн. (в.ч.
ПДВ 30400 грн.) (а.с. 44).

Підставою для висновку податкового
органу про заниження позивачем податку
на додану вартість в сумі 30400 грн.,
згідно акту перевірки, стало те, що
відповідно до інформаційної системи
даних "Податковий блок" на дату
проведення даної перевірки по
зазначеній операції існує розбіжність
між даними ПАТ "БМЗ "Прогрес" та ТОВ "ВКФ
"Інтерметал" на суму 30400 грн. Крім того,
згідно матеріалів, які отримані від ДПІ
у Жовтневому районі м.
Дніпропетровська, а саме: акту
перевірки від 27.02.2013 року № 245/22-710/31251512
за серпень, вересень, жовтень 2012 року
встановлено, що ТОВ "ВКФ "Інтерметал" за
податковою адресою не знаходиться. За
результатами проведеної перевірки
зроблено висновок про порушення ТОВ
"ВКФ "Інтерметал" ст. 185 ПК України, в
частині оподаткування податком на
додану вартість безтоварних операцій
по ланцюгу постачання товару,
робіт/послуг з контрагентами
постачальниками та контрагентами
покупцями.

У зв'язку з цим, податковим органом
зроблено висновки, що операції з
придбання товарів, відображених у
податковій звітності ПАТ "БМЗ "Прогрес"
за серпень 2012 року, у ТОВ "ВКФ
"Інтерметал" не мали та не могли мати
ніякого юридичного змісту та здійснені
без мети реального настання правових
наслідків, лише з метою заниження
об'єкту оподаткування та не сплати
податків, в результаті чого у ПАТ "БМЗ
"Прогрес" не може виникати право на
включення до складу податкового
кредиту ПДВ в сумі 30400 грн.

Судом встановлено, та не заперечується
відповідачем, що позивачем відповідачу
були надані копії первинних документів
на підтвердження господарської
операції з ТОВ "ВКФ "Інтерметал",
зокрема податкова накладна № 4 від
15.08.2012 року на суму 182 400 грн., в т.ч. ПДВ
30400 грн., по договору від 06.02.2012 року №
06/02 (а.с. 45).

Факт включення позивачем суми податку
на додану вартість до податкового
кредиту в розмірі 30400 грн.
підтверджується податковою накладною,
виписаною контрагентом позивача - ТОВ
ВКФ "Інтерметал", що не заперечується
відповідачем, як і те, що ПДВ у вказаній
сумі сплачено позивачем в ціні
придбаного товару.

Первинні документи надані позивачем
відповідають вимогам статті 9 Закону
України "Про бухгалтерській облік та
фінансову звітність в Україні" та
підпункту 2.4 пункту 2 Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24 травня 1995 року №88,
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 5 червня 1995 року за
№168/704.

Згідно із частиною другою статті 3
Закону України "Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в Україні"
бухгалтерський облік є обов'язковим
видом обліку, який ведеться
підприємством. Фінансова, податкова,
статистична та інші види звітності, що
використовують грошовий вимірник,
ґрунтуються на даних бухгалтерського
обліку. Статтею 9 зазначеного Закону
передбачено, що підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо неможливо - безпосередньо після
її закінчення. Підпунктом 2.4 пункту 2
Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку передбачено, що
для надання юридичної сили і
доказовості первинні документи
повинні мати обов'язкові реквізити.

Судом не встановлено невідповідності
податкової накладної вимогам
законодавства. Як свідчать матеріали
справи, факт здійснення господарських
операцій у перевіряємому періоді
підтверджується документально.

З огляду на викладене, суд приходить до
висновку, що реальне здійснення
господарських операцій, наявність
первинних документів, податкових
накладних, виданих контрагентом,
надавало позивачу право на формування
податкового кредиту.

Посилання відповідача на неналежне
заповнення податкових накладних
(виписана на не підтверджену
первинними документами господарську
операцію), за умови відсутності
доказів, які б підтверджували факт
фіктивних взаємовідносин між
позивачем і зазначеним вище
контрагентом, не спростовує висновку
про безпідставність оскаржуваного
податкового повідомлення-рішення, адже
надані позивачем в підтвердження факту
господарських взаємовідносин зі своїм
контрагентом податкові накладні,
товарно-транспортні накладні,
приходний ордер та інші документи,
надані до матеріалів справи,
дозволяють ідентифікувати зміст та
учасників господарської операції.

Відповідно до Інформаційного листа ВАС
України від 01.11.2011 року № 1936/11/13-11:
"відсутність окремих документів, а так
само помилки у їх оформленні не є
підставою для висновків про
відсутність господарської операції,
якщо з інших даних вбачається, що
фактичний рух активів або зміни у
власному капіталі чи зобов'язаннях
платника податків у зв'язку з його
господарською діяльністю мали місце".

Слід також зазначити, що взяті
відповідачем за основу результати
перевірки ТОВ "ВКФ "Інтерметал" не
можуть слугувати належним доказом для
висновків щодо безтоварності
господарської операції між позивачем
та його контрагентом, оскільки
ймовірні порушення, допущені одним
платником податків у відображенні в
податковому обліку певної
господарської операції, за загальним
правилом не впливають на права та
обов'язки іншого платника податків, а
відтак й не підтверджують
правомірності донарахування позивачу
грошових зобов'язань з ПДВ, оскільки
ведення податкового обліку покладено
на кожного окремого платника податків.
При цьому такий платник несе
самостійну відповідальність за
порушення правил ведення податкового
обліку. Зазначена відповідальність
стосується кожного окремого платника і
не може автоматично поширюватись на
третіх осіб, у тому числі на його
контрагентів.

Суд також звертає увагу, що згідно акту
перевірки ДПІ у Жовтневому районі м.
Дніпропетровська досліджено ланцюг
постачальників ТМЦ "ВКФ "Інтерметал",
однак зазначений акт не містить жодної
інформації щодо взаємовідносин ПАТ
"БМЗ "Прогрес" та ТОВ ВКФ "Інтерметал".

Крім того, суд звертає увагу на приписи
ч.2 ст.8 КАС України, яка зобов'язує суд
застосовувати принцип верховенства
права з урахуванням судової практики
Європейського суду з прав людини.

У відповідності до ст. 1 Закону України
"Про ратифікацію Конвенції про захист
прав і основних свобод людини 1950 року,
Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7
та 11 до Конвенції", ст. 17 Закону України
"Про виконання рішень та застосування
практики Європейського суду з прав
людини" від 23 лютого 2006 року, Україна
визнає джерелом права рішення
Європейського суду з прав людини, а
також юрисдикцію цього суду в усіх
питаннях, що стосуються тлумачення і
застосування Конвенції. Рішення
Європейського суду є частиною
національного законодавства і є
обов'язковими для правозастосування
органами правосуддя.

Так, Європейський Суд з прав людини
(далі по тексту - Суд) у своєму рішенні у
справі "БУЛВЕС" АД проти Болгарії"
(заява № 3991/03) від 22 січня 2009 року (п.57
Рішення) зазначив, що оскільки
компанія-заявник у повному обсязі та
вчасно виконала обов'язки з дотримання
встановлених Державою-членом
Конвенції норм стосовно ПДВ та не мала
засобів для забезпечення виконання
податкових зобов'язань постачальником
і не знала про невиконання останнім
своїх обов'язків, вона могла правомірно
очікувати отримання вигоди від
застосування одного із основних правил
системи оподаткування ПДВ, а саме від
визнання права на податковий кредит
щодо суми ПДВ, яка була сплачена
постачальнику. Більше того, лише після
подачі декларації із віднесенням
відповідних сум до складу податкового
кредиту та проведення податковими
органами зустрічної перевірки
постачальника могло бути встановлено,
чи виконав постачальник свій обов'язок
подання звітності з ПДВ у повному
обсязі.

Також, судом вказано, що платник
податку не повинен нести наслідків
невиконання постачальником його
зобов'язань зі сплати податку і в
результаті сплачувати ПДВ другий раз, а
також сплачувати пеню. На думку Суду,
такі вимоги стали надмірним тягарем
для платника податку, що порушило
справедливий баланс, який повинен
підтримуватися між вимогами
суспільного інтересу та вимогами
захисту права власності.

Відповідно до частин 1, 2 статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Всупереч наведеним вимогам відповідач,
як суб'єкт владних повноважень не надав
суду достатніх беззаперечних доказів в
обґрунтування обставин, на яких
ґрунтуються його заперечення, і не
довів правомірності прийнятого
податкового повідомлення-рішення.

Відповідно до вимог ст. 94 КАС України
судові витрати Публічного
акціонерного товариства
"Бердичівський машинобудівний завод
"Прогрес" у вигляді 182,70 грн. судового
збору підлягають відшкодуванню за
рахунок Державного бюджету України.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 158-163 КАС України, суд, -

постановив:

Позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Бердичівської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Житомирській
області від 30.09.2013 року № 0.

Присудити Публічному акціонерному
товариству "Бердичівський
машинобудівний завод "Прогрес"
понесені ним судові витрати у розмірі
182,70 грн. з Державного бюджету України,
зобов'язавши орган Державної
казначейської служби України стягнути
судові витрати із Державного бюджету
України шляхом їх безспірного
списання.

Постанова суду набирає законної сили
після закінчення строків апеляційного
оскарження, якщо апеляційної скарги не
було подано.

Апеляційна скарга на постанову суду
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови до
Житомирського апеляційного
адміністративного суду через
Житомирський окружний
адміністративний суд. Копія
апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції.

Головуючий суддя:
М.М. Семенюк

Повний текст постанови виготовлено: 11
березня 2014 р.