Справа № 802/333/14-а
Суддя: Дончик Віталій Володимирович
Дата ухвалення: 2014-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

12 березня 2014 р.
Справа № 802/333/14-а

Вінницький окружний адміністративний
суд у складі:

Головуючого судді:
Дончика Віталія Володимировича,

за участю:

секретаря судового засідання:
Медвідь Ірини Олегівни,

представника позивача:
Чудака В.Д.,

представника відповідачів:
Піддубної А.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом Дочірнього підприємства
"Ладижинський завод "Екстра" Державної
акціонерної компанії "УКРМЕДПРОМ" (далі
- ДП «Ладижинський завод «Екстра») до
Головного управління Пенсійного фонду
України у Вінницькій області (далі -
ГУПФ України у Вінницькій області),
Управління Пенсійного фонду України у
м.Ладижин Вінницької області (далі - УПФ
України у м.Ладижин) про визнання
протиправними та скасування рішень

в с т а н о в и в :

У лютому 2014 року ДП «Ладижинський завод
«Екстра» звернулось в суд з
адміністративним позовом про визнання
протиправними та скасування рішень УПФ
України у м.Ладижин №№519-526 від 24.07.2013
року, №3 від 21.01.2014 року про
застосування штрафних санкцій та
нарахування пені за несплату
(неперерахування) або несвоєчасну
сплату (несвоєчасне перерахування)
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування, №15 від
24.07.2013 року про застосування штрафних
санкцій та нарахування пені за
несплату (неперерахування) або
несвоєчасну сплату (несвоєчасне
перерахування) страхувальниками
страхових внесків, у тому числі
донарахованих страхувальниками або
органами Пенсійного фонду; рішень ГУПФ
України у Вінницькій області №2631/06-36/09,
№2634/06-36/09 від 17.10.2013 року про результати
розгляду скарги.

Зазначали, що під час прийняття
оскаржуваних рішень відповідачами не
враховано важкий фінансовий стан
підприємства, не взято до уваги, що
згідно ухвали Господарського суду
Вінницької області від 18.12.2007 року
порушено провадження у справі про
банкрутство позивача та введено
мораторій на задоволення вимог
кредиторів боржника. Дія мораторію на
сьогоднішній день не припинена,
розгляд справи про банкрутство триває.

За таких обставин, на думку позивача,
застосування УПФ України у м.Ладижин
штрафних санкцій до підприємства та
нарахування пені є неправомірним.
Відмова ж ГУПФ України у Вінницькій
області у скасуванні вище вказаних
рішень є порушенням діючого
законодавства України, оскільки не
враховано наявність мораторію у справі
про банкрутство ДП «Ладижинський завод
«Екстра».

Представник позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримав у
повному обсязі та просив суд
задовольнити позов.

Представники відповідача в судовому
засіданні заперечували проти позову та
просили відмовити у його задоволенні.
Окремо зазначали, що фінансові санкції
засновані та нарахована пеня на
заборгованість по страхових внесках,
яка виникла за період з 20.03.2009 року по
06.06.2013 року, після введення дії
мораторію на задоволення вимог
кредиторів. Тому, оскільки строк
виконання зобов'язань зі сплати
внесків настав у позивача після 18.12.2007
року, тобто після порушення
провадження у справі про банкрутство, в
процедурах розпорядження майном чи
санації - дія мораторію, у
відповідності до норм Закону України
«Про відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом»,
на виконання цих зобов'язань не
розповсюджується.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
позивача та відповідачів, з'ясувавши
всі фактичні обставини справи, на яких
ґрунтуються позовні вимоги та
заперечення сторін, оцінивши докази,
які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд вважає, що позов не підлягає
задоволенню, зважаючи на наступне.

Судом встановлено, що ДП «Ладижинський
завод «Екстра» ДАК «УКРМЕДПРОМ»
зареєстровано, як юридична особа 01.02.1995
року Виконавчим комітетом
Ладижинської міської ради, на обліку як
платник єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування в УПФ України в
м.Ладижин знаходиться з 29.05.1995 року, що
підтверджується даними виписки з
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців
Серії ААБ за №931651 та довідкою з ЄДРПОУ
АБ №556616 від 21.03.2013 року (а.с.12,13).

Позивач є платником єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування
(страхувальником), та відповідно до ст. 6
Закону України «Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» від
08.07.2010 року № 2464-VI (далі - Закон № 2464)
несе обов'язки з нарахування,
обчислення і сплати єдиного внеску в
установлені строки в повному обсязі.

Частиною 8 ст. 9 Закону № 2464 встановлено,
що платники єдиного внеску зобов'язані
сплачувати єдиний внесок, нарахований
за відповідний базовий звітний період,
не пізніше 20 числа місяця, що настає за
базовим звітним періодом. При цьому,
базовим звітним періодом є календарний
місяць, а для платників, зазначених в
абз. 3 та 4 п. 1 ч. 1 ст. 4 цього Закону, -
календарний рік.

В даному випадку, базовим періодом є
календарний місяць.

ДП «Ладижинський завод «Екстра» подано
до УПФ України у м.Ладижин щомісячну
звітність про нараховані суми
страхових внесків (Розрахунки), за
період з 01.01.2009 року по 31.12.2010 року.
Відповідно, Пенсійним органом
встановлено, що за даний звітний період
за підприємством утворилась поточна
сума заборгованості в сумі 75518,01 грн.,
яка сплачена останнім 06.06.2013 року.

В зв'язку із погашенням заборгованості
24.07.2013 року УПФ України у м.Ладижин
прийнято рішення №15 про застосування
фінансових санкцій в сумі 5422,87 грн. та
нарахована пеню в сумі 121534,00 грн. за
несплату (неперерахування) або
несвоєчасну сплату (несвоєчасне
перерахування) страхувальниками або
органом Пенсійного фонду (а.с.14).

В подальшому, до підприємству
нараховані штрафні санкції та пеня, у
зв'язку із порушенням термінів сплати
єдиного внеску до Пенсійного фонду за
період з 21.02.2011 року по 13.12.2012 року, про
що УПФ України у м.Ладижин винесені
рішення №№519-525 від 24.07.2013 року (а.с.15-21)
та за період з 20.10.2012 року по 25.07.2013 року,
про що винесено рішення №526 від 25.07.2013
року (а.с.22).

Не погоджуючись з вище вказаними
рішеннями УПФ України у м.Ладижин,
підприємство оскаржило останні, в
досудовому порядку, до ГУПФ України у
Вінницькій області.

За результатами розгляду скарг ГУПФ
України у Вінницькій області своїми
рішеннями від 17.10.2013 року №№2631/06-36/09,
2634/06-36/09 (а.с.25-29) та від 25.12.2013 року
№36028/09-10 (а.с.30-31) скарги залишені без
задоволення , а рішення УПФ України в
м.Ладижин - без змін.

21.01.2014 року УПФ України у м.Ладижин
прийнято рішення №3 про застосування
до позивача фінансових санкцій та
нарахування пені за несплату
(неперерахування) або несвоєчасну
сплату (несвоєчасне перерахування)
страхувальниками страхових внесків, у
тому числі донарахованих
страхувальниками або органом
Пенсійного фонду за період з 20.02.2009 року
до 06.06.2013 року (а.с.24).

Визначаючись щодо позовних вимог суд
виходив з наступного.

Підставою для звернення до суду
підприємство вказує існування дії
мораторію на задоволення вимог
кредиторів.

Так судом встановлено, що ухвалою
Господарського суду Вінницької
області від 18.12.2007 року у справі №5/10-08
щодо позивача було порушено
провадження у справі про банкрутство
та введено мораторій на задоволення
вимог кредиторів боржника з моменту
порушення провадження у справі.

Частина 4 статті 12 Закону України "Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом"
від 14.05.1992 року №2343-XII (далі - Закон
№2343-XII) визначає, що мораторій на
задоволення вимог кредиторів
вводиться одночасно з порушенням
провадження у справі про банкрутство,
про що зазначається в ухвалі
господарського суду. При цьому,
протягом дії мораторію на задоволення
вимог кредиторів не нараховуються
неустойка (штраф, пеня), не
застосовуються інші санкції за
невиконання чи неналежне виконання
грошових зобов'язань і зобов'язань щодо
сплати єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, податків і
зборів (обов'язкових платежів).

Згідно до чинного законодавства, дія
мораторію поширюється лише на
задоволення вимог конкурсних
кредиторів, що ж стосується зобов'язань
поточних кредиторів, то за цими
зобов'язаннями згідно із загальними
правилами нараховується неустойка
(штраф, пеня), застосовуються інші
санкції за невиконання чи неналежне
виконання грошових зобов'язань і
зобов'язань щодо сплати податків та
зборів (обов'язкових платежів).

Наведені норми регулюють
правовідносини, які виникли між
боржником і кредиторами у зв'язку з
неспроможністю боржника виконати
після настання встановленого строку
існуючі зобов'язання і спрямовані на
відновлення платоспроможності
боржника або його ліквідації з метою
здійснення заходів щодо задоволення
визнаних судом вимог кредиторів.

З порушенням провадження у справі про
банкрутство не пов'язується завершення
підприємницької діяльності боржника,
він має право укладати угоди, у нього
можуть виникати нові зобов'язання. З
огляду на наведене можна зробити
висновок про те, що дія мораторію
поширюється лише на задоволення вимог
конкурсних кредиторів.

Що стосується зобов'язань поточних
кредиторів, то за цими зобов'язаннями,
згідно із загальними правилами,
нараховуються неустойка (штраф, пеня),
застосовуються інші санкції за
невиконання чи неналежне виконання
грошових зобов'язань та зобов'язань
щодо сплати податків і зборів
(обов'язкових платежів).

За своєю правовою природою фінансові
та економічні санкції є додатковими
зобов'язаннями, які забезпечують
належне виконання основного
зобов'язання і є похідними від нього.

З огляду на наведене, оскільки
мораторій не зупиняє виконання
боржником грошових зобов'язань і
зобов'язань щодо сплати податків і
зборів (обов'язкових платежів), які
виникли після введення мораторію, то,
відповідно, і не припиняє заходів,
спрямованих на їх забезпечення.

Невиконання таких зобов'язань є
правопорушенням. Отже, нарахування
санкцій, застосування заходів
забезпечення за невиконання згаданих
зобов'язань та примусове стягнення на
підставі виконавчих документів коштів
на виконання таких грошових
зобов'язань щодо сплати податків і
зборів (обов'язкових платежів), а також
штрафних санкцій ґрунтується на
законі.

За приписами ст. 12 Закону України «Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом»
мораторій не зупиняє виконання
боржником грошових зобов'язань і
зобов'язань щодо сплати податків і
зборів (обов'язкових платежів), які
виникли після введення мораторію; їх
виконання для боржника є обов'язковим,
але пеня, штраф та інші фінансові
санкції за невиконання чи неналежне
виконання зобов'язань зі сплати
податків і зборів (обов'язкових
платежів), що застосовуються до
платника податків за порушення
податкового законодавства не
нараховуються, оскільки ця норма
визначає конкретний проміжок часу,
який відповідає строку дії мораторію
на задоволення вимог кредиторів, але
ніяк не пов'язаний із його суттю.

При цьому, як вбачається з визначення
терміну «мораторій», його режим
поширюється на ті зобов'язання, термін
виконання яких настав (розпочався
строк виконання) до дня введення
мораторію, тобто якщо початок строку
виконання зобов'язань припадає на дату,
яка передує введенню мораторію.

Таким чином, мораторій не зупиняє
виконання боржником грошових
зобов'язань, які виникли після введення
мораторію, але зупиняє виконання тих
грошових зобов'язань, що виникли до
моменту введення мораторію.

Враховуючи те, що строк виконання
зобов'язань зі сплати страхових
внесків настав у позивача після 18.12.2007
року, тобто після порушення
провадження у справі про банкрутство,
мораторію на виконання цих зобов'язань
не застосовується.

Нарахування неустойки (штрафу, пені),
процентів та інших економічних санкцій
з усіх видів заборгованості за
зобов'язаннями, строк виконання яких
настав після порушення справи про
банкрутство та введення мораторію,
припиняється згідно з частиною першою
статті 23 Закону України «Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом»
лише з дня прийняття господарським
судом постанови про визнання боржника
банкрутом і відкриття ліквідаційної
процедури.

З матеріалів справи вбачається, що
позивачем не було дотримано строку
сплати внесків до Пенсійного фонду
України за період 2009-2013 року.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 13 Закону №2464
Пенсійний фонд та його територіальні
органи мають право застосовувати
фінансові санкції, передбачені цим
Законом.

Положеннями п. 2 ч. 11 ст. 25 Закону №2464
зафіксовано, що територіальний орган
Пенсійного фонду за несплату
(неперерахування) або несвоєчасну
сплату (несвоєчасне перерахування)
єдиного внеску застосовує до платника
єдиного внеску штрафні санкції, а саме
у розмірі 10 відсотків своєчасно не
сплачених сум.

Крім того, ч. 10 ст. 25 Закону №2464
передбачено, що на суму недоїмки
нараховується пеня з розрахунку 0,1
відсотка суми недоплати за кожний день
прострочення платежу.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов
висновку, що нарахування штрафних
санкцій УПФ України у м.Ладижин за
несплату (неперерахування) або
несвоєчасну сплату (несвоєчасне
перерахування) єдиного внеску під час
дії мораторію на задоволення вимог
кредиторів ґрунтується на положеннях
Закону №2343.

Згідно ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах
щодо оскарження рішень, дій або
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень, адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноважень з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, які
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема, з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод, та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Отже, суд приходить до висновку, що
рішення УПФУ в м.Ладижин №519-526 від
25.07.2013 року та №3 від 21.01.2014 року про
застосування штрафних санкцій та
нарахування пені за несплату
(неперерахування) або несвоєчасну
сплату (несвоєчасне перерахування)
єдиного внеску №15 від 24.07.2013 року про
застосування фінансових санкцій та
нарахування пені, та як наслідок
рішення ГУ ПФУ України у Вінницькій
області від 17.10.2013 року №№2631/06-36/09,
2634/06-36/09 є обґрунтованими та
правомірними, прийнятими на підставі, у
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Виходячи з меж заявлених позовних
вимог, суд дійшов висновку, що
позивачем не подано належних та
допустимих доказів, в розумінні ст. 70
КАС України, які б свідчили про
протиправність дій відповідача. У
зв'язку чим, викладені в позовній заяві
доводи позивача є необґрунтованими та
такими, що не підлягають задоволенню.

У відповідності до ч.3 статті 4 Закону
України "Про судовий збір" під час
подання адміністративного позову
майнового характеру сплачується 10
відсотків розміру ставки судового
збору. Решта суми судового збору
стягується з позивача або відповідача
пропорційно до задоволеної чи
відхиленої частини вимоги.

З урахуванням положень вище вказаного
Закону, на користь Державного бюджету
підлягають стягненню з позивача 4200,95
грн. судового збору.

Керуючись статтями 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162,
163, 167, 255, 257 КАС України, суд-

п о с т а н о в и в :

В задоволенні адміністративного
позову відмовити повністю.

Стягнути з Дочірнього підприємства
"Ладижинський завод "Екстра" Державної
акціонерної компанії "УКРМЕДПРОМ" (вул.
Леніна, 118, м.Ладижин, Вінницька область,
) в дохід Державного
бюджету (отримувач: УДКСУ у м. Вінниці,
код платежу: 22030001, код ЄДРПОУ
отримувача: 38054707, банк отримувача: ГУ
ДКСУ у Вінницькій області, МФО 802015,
рахунок отримувача: 4002, код
класифікації доходів бюджету: 22030001)
судовий збір в розмірі 4200 (чотири
тисячі двісті) гривень 95 (дев'яносто
п'ять) копійок.

Постанова суду першої інстанції
набирає законної сили в порядку,
визначеному ст. 254 КАС України.
Відповідно до ст. 186 КАС України,
апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови. Якщо
суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 цього
Кодексу, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Суддя:
Дончик Віталій
Володимирович