Справа № 809/764/13-а
Суддя: Кузьмич С.М.
Дата ухвалення: 2014-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2014 року
Справа № 876/7413/13

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого-судді Кузьмича
С. М.,

суддів Улицького
В. З., Гулида Р. М.,

за участю секретаря
Корнієнко О. А.

представника позивача ОСОБА_1

розглянувши в відкритому судовому
засіданні в місті Львові апеляційну
скаргу Державної податкової інспекції
в м. Івано-Франківську Державної
податкової служби України на постанову
Івано-Франківського окружного
адміністративного суду від 8 квітня
2013року у справі № 809/764/13-а за позовом
ОСОБА_2 до Державної податкової
інспекції в м. Івано-Франківську
Державної податкової служби України
про визнання нечинними податкових
повідомлень-рішень,

в с т а н о в и в:

В березні 2013 року позивач звернувся в
суд із позовом до Державної податкової
інспекції в м. Івано-Франківську
Державної податкової служби України
про визнання нечинними податкових
повідомлень-рішень.

Постановою Івано-Франківського
окружного адміністративного суду від 8
квітня 2013 року позов задоволено
повністю.

Вказане рішення оскаржив відповідач та
вважає, що оскаржуване рішення
підлягає скасуванню, оскільки прийняте
без врахування фактичних обставин
справи, положень чинного
законодавства, з порушенням норм
матеріального та процесуального права.

Зокрема відповідач вказує на те, що
перевіркою було виявлено порушення:
пункту 19.1 статті 19 Закону України від 22
травня 2003 року №889-ІУ "Про податок з
доходів фізичних осіб" зі змінами та
доповненнями, пункту 6 статті 128
Господарського Кодексу України від 16
січня 2003 року №436-ІУ зі змінами та
доповненнями, пункту 44.1 статті 44,
пункту 176.1 статті 176 Податкового
кодексу України від 2 грудня 2010 року №
2755-VІ зі змінами та доповненнями; статті
1 Указу Президента України "Про
спрощену систему оподаткування, обліку
та звітності суб'єктів малого
підприємництва" в редакції 3 листопада
1998 року за №727/98 зі змінами та
доповненнями, статей 13, 14 Декрету
Кабінету Міністрів України "Про
прибутковий податок з громадян" №13-92
від 26 грудня 1992 року із змінами і
доповненнями, статті 13, 14 Інструкції
Про прибутковий податок з громадян
("Про оподаткування доходів фізичних
осіб від зайняття підприємницькою
діяльністю"), затвердженої наказом ГАПІ
України від 21 квітня 1993 року №12,
зареєстрованої в Мін'юсті 9 червня 1993
року за №64 із змінами та доповненнями,
пункту 19.1 статті 19 Закону України від 22
травня 2003 року №889-ІV "Про податок з
доходів фізичних осіб" зі змінами та
доповненнями, в результаті чого
донараховано податку з доходів
фізичних осіб від підприємницької
діяльності за 2010 року - 15055,48 грн;
порушення підпункту 2.3.1 пункту 2.3
статті 2, підпункту 7.2.8 пункту 7.2,
підпункту 7.3.1 пункту 7.3, підпункту 7.7.1
пункту 7.7 статті 7, пунктів 9.4, 9.6 статті 9
Закону України від 3 квітня 1997 року
№168/97-ВР «Про податок на додану
вартість» із змінами і доповненнями,
підпункту "а" підпункту 4.1.4 пункту 4.1
статті 4 Закону України від 21 грудня 2000
року №2181-111 «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами» в результаті чого,
донараховано податку на додану
вартість в розмірі сумі 117610,98 грн.

Спрощена система оподаткування, обліку
та звітності запроваджується для
фізичних осіб, які здійснюють
підприємницьку діяльність без
створення юридичної особи і у трудових
відносинах з якими, включаючи членів їх
сімей, протягом року перебуває не
більше 10 осіб та обсяг виручки яких від
реалізації продукції (товарів, робіт,
послуг) за рік не перевищує 500000 гривень.

Сума виручки для фізичної
особи-підприємця, який обрав спрощену
систему оподаткування є лише критерієм
щодо наявності/відсутності права на
застосування спрощеної системи
оподаткування. І виходячи зі змісту
Указу №727/98 до суми виручки належать
всі кошти, які отримані підприємцем на
поточний рахунок підприємця. Таку
правову позицію підтримує Верховний
суд України в своїх постановах від 19
січня 2010 року по справі №21-1966, від 13
квітня 2010 року по справі №21-483во10, від 28
лютого 2010 року по справі №21-828во10, де
суд зазначає, що наявність хоча б
однієї з таких підстав, як загальна
сума від здійснення операцій з
поставки товарів (послуг), що перевищує
допустимий розмір для платників
єдиного податку; здійснення операцій
або укладання угод на суму, що
перевищує допустимий розмір для
підприємців-платників єдиного податку;
перевищення обсягу виручки,
максимально встановленого для
платників єдиного податку;
недотримання форми розрахунків, -
передбачає перереєстрацію платника
єдиного податку платником податків на
загальних підставах. Недотримання
строків такої перереєстрації тягне за
собою встановлену законом
відповідальність.

У ІV кварталі 2009 році позивачем
перевищено виручку понад 500000 грн, а
саме досягнуто розміру виручки - 600668
грн, тому з І кварталу 2010 року позивач
зобов'язаний був перейти на загальну
систему оподаткування. Такий перехід
підприємцем добровільно не здійснено.

Перевіркою встановлено, що отриманий
валовий доход за 2009 рік становить 100668
грн, за 2010 рік - 532780,7 грн. В результаті
чого донараховано податку з доходів
фізичних осіб від підприємницької
діяльності за 2010 рік в сумі 15055,48 грн.

5 березня 2013 року позивачу було вручено
направлення №00000203 від 4 лютого 2013 року,
наказ ДПІ у м. Івано-Франківську від 4
лютого 2013 року №219 про проведення
документальної позапланової виїзної
перевірки з питань дотримання вимог
законодавства про оподаткування
фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 за
період з 1 січня 2009 року по 31 грудня 2011
року та лист №2967/10/17-222/954 від 4 лютого 2013
року щодо надання для перевірки
необхідних документів за період з 1
січня 2009 року по 31 грудня 2011 року.

Відповідно до статті 85 ПК України
платник податків зобов'язаний надати
посадовим (службовим) особам органів
державної податкової служби у повному
обсязі всі документи, що належать або
пов'язані з предметом перевірки. Такий
обов'язок виникає у платника податків
після початку перевірки.

У зв'язку з перевищенням обсягу виручки
позивач зобов'язаний був у 2010 році
подати до податкового органу за місцем
реєстрації податкові декларацію по
податку на додану вартість та
декларацію про доходи, одержані від
діяльності.

Водночас з дня обов'язкової реєстрації
платником на загальній системі
оподаткування жодної декларації по
податку з доходів фізичних осіб та
податку на додану вартість до
інспекції не було подано, зазначений
факт підтвердився в судовому
засіданні. Штрафні санкції було
застосовано до позивача саме по
платежах податок на додану вартість та
податок з доходів фізичних осіб, тому
саме від подання такої звітності
необхідно відштовхуватись при
визначенні строку давності.

Таким чином, судом невірно застосовано
до спірних правовідносин положення
пункту 120.1 статті 12 ПК України.

Необхідно також звернути увагу на
системне порушення судом
процесуальних норм при ухваленні
рішення, зокрема при дослідженні
питання правомірності винесення
податкового повідомлення-рішення
№ від 5 березня 2013 року про
застосування до позивача штрафних
санкцій на суму 510 грн за ненадання до
перевірки документів, в тому числі
книги обліку доходів та витрат,
банківських виписок та ін.

Під час судового розгляду на запитання
чому до перевірки не надано книгу
обліку доходів та витрат представник
позивача без посилань на будь-який
нормативний акт. наголосив, що його
довіритель не зобов'язаний був вести
книгу обліку доходів та витрат,
повідомив суду, що книги обліку доходів
та витрат не велися підприємцем, а тому
не надавались до перевірки.

Просить скасувати рішення суду першої
інстанції та відмовити в задоволенні
позову.

В судове засідання представник
апелянта не з'явився, хоча належним
чином був повідомленим про дату, час та
місце розгляду справи, тому суд
розглянув справу у його відсутності.

Представник позивача заперечив щодо
задоволення апеляційної скарги та
вважає, що рішення суду відповідає
вимогам матеріального та
процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представника позивача, перевіривши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги у їх сукупності, колегія суддів
приходить до переконання, що подана
апеляційна скарга підлягає до
задоволення частково.

Приймаючи рішення суд першої інстанції
вірно встановив, що в період з 5 лютого
2013 року по 11 лютого 2013 року
відповідачем проведена позапланова
виїзна документальна перевірка з
питань дотримання вимог законодавства
про оподаткування позивачем за період
з 1 жовтня 2009 року по 31 грудня 2011 року.

Перевірка проведена відповідно до
підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20,
підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75,
підпункту 78.1.1 пункту 78.1 статті 78 та
пункту 82.2 статті 82 глави 8 Податкового
кодексу України на підставі наказу №219
від 4 лютого 2013 року, з яким позивач
ознайомлений під розписку 5 лютого 2013
року та згідно з направленням на
перевірку №00000203 від 4 лютого 2013 року.

За наслідками проведеної перевірки
відповідачем 18 лютого 2013 року складено
акт на підставі якого відповідач 5
березня 2013 року прийняв податкове
повідомлення-рішення за №, яким
визначив позивачу грошові зобов'язання
зі сплати податку на доходи фізичних
осіб, що сплачуються фізичними особами
за результатами річного декларування в
розмірі 15055,48 грн; податкове
повідомлення-рішення №, яким
визначив позивачу грошові зобов'язання
зі сплати податку на додану вартість в
розмірі 117611 грн за основним платежем та
29403 грн за штрафними (фінансовими)
санкціями; податкове
повідомлення-рішення №, яким
застосував до позивача штрафну санкцію
в розмірі 510 грн за порушення вимог
пункту 44.1 статті 44, пункту 177.10 статті 177
Податкового кодексу України.

Згідно даних, відображених у звітах
платника єдиного податку, фізичною
особою-Бородайко К.П. задекларований
обсяг виручки від реалізації товарів
(робіт, послуг) за 2009 рік в розмірі 498961,78
грн, в т.ч. за І кв. 2009 року - 145 313,55 грн, за
ІІ кв. 2009 року - 143784,58 грн, за ІІІ кв. 2009
рік - 152863,88 грн, за ІV кв. 2009 року - 56 999,77
грн, за 2010 рік в розмірі 484728,11 грн, в т.ч.
за І кв. 2010 року - 154 138,18 грн, за ІІ кв. 2010
року - 142748,79 грн, за ІІІ кв. 2010 року - 138114,59
грн, за ІV кв. 2010 року - 49726,55 грн, в 2011 році
доходу не декларував.

Перевіркою встановлено, що обсяг
виручки від реалізації продукції
перевищує граничні обсяги виручки (500000
грн) та за 2009 рік становить 600668 грн, в
т.ч. за І кв. 2009 року - 145313,55 грн, за ІІ кв.
2009 року - 143784,58 грн, за ІІІ кв. 2009 року -
152863,87 грн, за ІV кв. 2009 року - 58038 грн, чим
порушено частину 1 статті 1 Указу
Президента України «Про спрощену
систему оподаткування, обліку та
звітності суб'єктів малого
підприємництва» в редакції 3 липня 1998
року за №727/98, із змінами та
доповненнями.

Спрощена система оподаткування, обліку
та звітності, яка запроваджена для
суб'єктів малого підприємництва,
зокрема для фізичних осіб, які
займаються підприємницькою діяльністю
без створення юридичної особи,
регулюється Указом Президента України
«Про спрощену систему оподаткування,
обліку та звітності суб'єктів малого
підприємництва» від 3 липня 1998 року за
№727/98 зі змінами та доповненнями,
чинного на момент виникнення спірних
правовідносин.

Відповідно до статті 1 Указу Президента
України «Про спрощену систему
оподаткування, обліку та звітності
суб'єктів малого підприємництва» в
редакції від 3 липня 1998 року за №727/98 зі
змінами та доповненнями спрощена
система оподаткування запроваджується
для фізичних осіб, які здійснюють
підприємницьку діяльність без
створення юридичної особи і у трудових
відносинах з якими, включаючи членів їх
сімей, протягом року перебуває не
більше 10 осіб та обсяг виручки яких від
реалізації продукції (товарів, робіт,
послуг) за рік не перевищує 500000 грн,
мають право обрати спосіб
оподаткування доходів за єдиним
податком шляхом отримання Свідоцтва
про сплату єдиного податку.

Згідно з статтею 2 Указу №727/98 фізична
особа - платник єдиного податку сплачує
єдиний податок у фіксованому розмірі,
який встановлюється місцевими радами
за місцем державної реєстрації цього
платника залежно від виду діяльності в
межах від 20 до 200 грн на місяць і розмір
єдиного податку не залежить від
результатів підприємницької
діяльності, тобто від розміру чистого
доходу при умові, що обсяг виручки від
реалізації продукції (товарів, робіт,
послуг) не перевищує 500000 грн на
календарний рік.

Указом №727/98 (абзацом 5 статті 1)
встановлено, що виручкою від
реалізації продукції (товарів, робіт,
послуг) вважається сума, фактично
отримана суб'єктом підприємницької
діяльності на розрахунковий рахунок,
або (та) в касу за здійснення операцій з
продажу продукції (товарів, робіт,
послуг).

У звіті суб'єкта малого підприємництва
- фізичної особи-платника єдиного
податку обсяг виручки від реалізації
товарів (робіт, послуг) за звітний
квартал відображається наростаючим
підсумком з початку терміну дії
Свідоцтва про сплату єдиного податку в
календарному році.

Пунктом 102.1 статті 102 Податкового
кодексу України визначено, що
контролюючий орган, крім випадків,
визначених пунктом 102.2 цієї статті, має
право самостійно визначити суму
грошових зобов'язань платника податків
у випадках, визначених цим Кодексом, не
пізніше закінчення 1095 дня, що настає за
останнім днем граничного строку
подання податкової декларації та/або
граничного строку сплати грошових
зобов'язань, нарахованих контролюючим
органом, а якщо така податкова
декларація була надана пізніше, - за
днем її фактичного подання. Якщо
протягом зазначеного строку
контролюючий орган не визначає суму
грошових зобов'язань, платник податків
вважається вільним від такого
грошового зобов'язання, а спір стосовно
такої декларації та/або податкового
повідомлення не підлягає розгляду в
адміністративному або судовому
порядку.

Протягом року, для платника єдиного
податку встановлюються звітні періоди,
що дорівнюють кварталу. Протягом 5 днів
після закінчення звітного періоду, а з
2012 року 40 днів, платник єдиного податку
подає звіт, який залишається у справі
платника єдиного податку.

Матеріалами справи підтверджується, що
звіт позивача за 4 квартал 2009 року був
поданий ним 5 січня 2010 року, про що
свідчить копія звіту долученого до
матеріалів справи, а також акт
перевірки № 1339/17-2/НОМЕР_1 від 18 лютого
2013 року.

Колегія суддів погоджується із судом
першої інстанції в тому, що саме з цієї
дати почав спливати строк давності для
визначення суми грошових зобов'язань
платнику податків. А відтак
оскаржувані податкові
повідомлення-рішення, якими визначено
позивачу суми грошового зобов'язання з
податку на додану вартість та податку з
доходів фізичних осіб за 4 квартали 2009
року прийняті 15 березня 2013 року, тобто з
пропуском строку давності.

Такий висновок суду відповідає вимогам
законодавства, зокрема главою 2
Податкового кодексу України
передбачено форми подання податкової
звітності. Однією із форм податкової
звітності є податкова декларація, в
окремих випадках платником податку
подається звіт.

Матеріалами справи підтверджується
факт подання позивачем до податкового
органу звіту платника єдиного податку,
що є додатком №3 до Порядку видачі
Свідоцтва про сплату єдиного податку у
порядку законодавства, що діяло до
моменту набрання чинності Податковим
кодексом України. Зокрема, даним звітом
визначено суму фактично сплаченого
податку та обсяг виручки від
реалізації товарів за звітний квартал.

З огляду на викладене, поданий
позивачем звіт є однією із форм
податкової звітності, а тому такий може
братись до уваги при визначенні
моменту початку спливу строку давності
для визначення суми грошових
зобов'язань платнику податків.

Колегія суддів також погоджується із
висновком суду першої інстанції щодо
перевищення доходу у ІV кварталі 2010
року. Так суд зазначає, що позивач
повинен був перейти у відповідності до
статті 1 Указу Президента України від 3
липня 1998 року на загальну систему
оподаткування. Жодних доплат за суму
перевищення Указом не передбачено.
Таким чином, від суми одержаного доходу
в 2011 році ДПІ в м. Івано-Франківську
мало право здійснити нарахування
податку з доходів фізичних осіб та
визначити зобов'язання по ПДВ без
урахування податкового кредиту, однак
як встановлено судом та
підтверджується актом перевірки
позивач в 2011 році доходів не отримав, та
фактично діяльності не проводив, і як
наслідок жодних нарахувань не було
здійснено.

Проте колегія суддів не погоджується
із висновком суду першої інстанції про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення №
від 5 березня 2013 року.

Так суд першої інстанції,
задовольняючи позовні вимоги в цій
частині, виходив з того, що в акті
перевірки зазначено, що для перевірки
не представлено наступні документи:
виписки банку за 2009 рік, книги обліку
доходів і витрат за період з 1 січня 2009
року по 31 грудня 2011 року, видані та
отримані накладні на придбання товару,
товарно-транспортні накладні чи
будь-які інші документи пов'язані з
веденням підприємницької діяльності
за 2009 та 2011 роки. Суд прийшов до
висновку, що у відповідача не було
законного права вимагати від платника
податків документи за період до 5 січня
2010 року. Крім того,
товарно-транспортних накладних, а
також виданих чи отриманих накладних
на придбання товару у позивача не
існувало та не могло бути, так як
діяльністю позивача було надання в
оренду нерухомого майна, що й
підтверджується самим відповідачем.

Такий висновок не витримує критики.

Позивачем до перевірки, ні в суді
першої чи апеляційної інстанцій не
надано книгу обліку доходів та витрат.
Представник позивача пояснив, що така
книга позивачем не велася, а тому і не
надавалась до перевірки.

Колегія суддів звертає увагу на вимоги
статті 4 Указу №727/98 та Порядку "Про
затвердження Свідоцтва про сплату
єдиного податку та Порядку його
видачі", затвердженого наказом
Державної податкової адміністрації
від 29 жовтня 1999 року № 599 для визначення
результатів власної підприємницької
діяльності на підставі хронологічного
відображення здійснених господарських
і фінансових операцій платник єдиного
податку веде Книгу обліку доходів і
витрат згідно із додатком N 10 до
Інструкції про прибутковий податок з
громадян, затвердженої наказом
Головної державної податкової
інспекції України від 21 квітня 1993 року N
12 та зареєстрованої в Міністерстві
юстиції України 9 червня 1993 року за N 64.
При цьому обов'язковому заповненню
підлягають лише графи "період обліку",
"витрати на виробництво продукції",
"сума виручки (доходу)", "чистий доход".

З врахуванням викладеного, в частині
задоволення позовних вимог, щодо
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення №
від 5 березня 2013 року, слід
відмовити.

Колегія суддів, з огляду на зазначене
вище вважає, що суд першої інстанції,
вирішуючи даний публічно-правовий
спір, не правильно встановив обставини
справи та ухвалив судове рішення без
дотриманням норм матеріального та
процесуального права, доводи
апеляційної скарги частково її
спростовують, тому є підстави для
скасування постанови суду першої
інстанції та прийняття нового рішення
про часткове задоволення позовних
вимог.

Керуючись статтями 160, 195, 196, 198, 202, 205, 207,
254 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції в м.
Івано-Франківську Державної
податкової служби України
задовольнити частково.

Постанову Івано-Франківського
окружного адміністративного суду від 8
квітня 2013року у справі № 809/764/13-а
скасувати і прийняти нову, якою позовні
вимоги задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати
податкові повідомлення-рішення
№, № від 5 березня 2013 року.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає
законної сили негайно після
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом 20-ти днів з дати складення в
повному обсязі.

Головуючий суддя:
Кузьмич С. М.

Судді:
Улицький В.З.

Гулид Р. М.

Повний текст постанови складений 14
березня 2014 року