Справа № 2а-7364/11/2670
Суддя: Голубєва Г.К.
Дата ухвалення: 2014-03-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 березня 2014 року
м. Київ К/9991/30494/12

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Головуючого судді-доповідача
Голубєвої Г.К.

Суддів
Карася О.В.

Рибченка А.О.

розглянувши в попередньому судовому
засіданні касаційні скарги Державної
податкової інспекції у Печерському
районі м. Києва та Товариства з
обмеженою відповідальністю «Шиндлер»
на ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 19.04.2012 року
та постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
13.12.2011 року по справі № 2а-7364/11/2670 за
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Шиндлер» до
Державної податкової інспекції у
Печерському районі м. Києва про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Шиндлер» звернулось
до суду з позовною заявою до Державної
податкової інспекції у Печерському
районі м. Києва про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень №
/0 від 01 жовтня 2010 року, яким
нараховано податкове зобов'язання за
платежем «податок на прибуток» у
розмірі 227991,00 грн., з яких 151994,00 грн.
основного платежу та 75997,00 грн. -
штрафних (фінансових) санкцій; № /0
від 01 жовтня 2010 року, яким нараховано
податкове зобов'язання за платежем
«податок на додану вартість» у розмірі
31217,00 грн., з яких 20811,00 грн. основного
платежу та 10406,00 грн. - штрафних
(фінансових) санкцій; № /0 від 01
жовтня 2010 року, яким визначено суму
податкового зобов'язання за платежем
«податок з доходів фізичних осіб» у
розмірі 112518,00 грн., в тому числі
основного платежу 37506,00 грн. та штрафних
(фінансових) санкцій у розмірі 75012,00 грн.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
13.12.2011 року, залишеною без змін ухвалою
Київського апеляційного
адміністративного суду від 19.04.2012 року
у даній справі позов задоволено
частково. Визнані протиправними та
скасовані податкові
повідомлення-рішення від 20 грудня 2010
року № /1 в частині донарахування
податкових зобов'язань з податку на
прибуток підприємств у розмірі 176130,00
гривень, з яких 117420,00 гривень основного
платежу та 58710,00 гривень штрафних
(фінансових) санкцій та від 01 жовтня 2010
року № /0, від 20 грудня 2010 року №
/1 в частині донарахування
податкових зобов'язань по податку з
доходів фізичних осіб у розмірі 107668,80
гривень, з яких 35889,60 гривень основного
платежу та 71779,20 гривень штрафних
(фінансових) санкцій. У задоволенні
решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішеннями судів
попередніх інстанцій, відповідач подав
касаційну скаргу, в якій просить їх
скасувати та прийняти нове рішення,
яким повністю відмовити позивачу в
задоволенні позовних вимог, оскільки
вважає, що постанову та ухвалу було
прийнято з порушенням норм
матеріального права та без належного
врахування всіх обставин справи.
Позивач у своїй касаційній скарзі
просить скасувати рішення судів
попередніх інстанцій та прийняти нове
рішення про задоволення позову в
повному обсязі.

Перевіривши правильність застосування
судами попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
приходить до висновку, що касаційні
скарги не підлягають задоволенню з
наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що відповідачем було
проведено планову виїзну перевірку
позивача з питань дотримання вимог
податкового, валютного та іншого
законодавства, за результатами якої
було встановлено порушення позивачем
пп. 4.1.6 п. 4.1 ст. 4, пп. 5.4.3 п. 5.4 ст. 5 Закону
України від 28.12.1994 року № 334/94-ВР «Про
оподаткування прибутку підприємств»
(далі - Закон № 334/94-ВР), п. 3.1 ст. 3, п. 4.3. ст.
4 та пп. «а» п.6.5 ст. 6 Закону України від
03.04.1997 року № 168/97-ВР «Про податок на
додану вартість» (далі - Закон № 168/97-ВР)
та пп. 7.3 ст. 7, п. 17.1, пп. «а» п. 17.2 ст. 17
Закону України від 22 травня 2003 року №
889-IV «Про податок з доходів фізичних
осіб» (далі - Закон № 889-IV).

За наслідками перевірки та процедури
адміністративного оскарження прийняті
спірні податкові повідомлення-рішення.

Задовольняючи позов частково, суди
виходили з наступних мотивів, з чим
погоджується суд касаційної інстанції.

Що стосується податкового
повідомлення-рішення № /1 від
20.12.2010 року, колегія суддів зазначає
наступне.

Згідно пп. 4.1.6 п. 4.1 ст. 4 Закону № 334/94-ВР
до складу валових доходів включаються
доходи з інших джерел, у тому числі, але
не виключно, у вигляді сум
безповоротної фінансової допомоги,
отриманої платником податку у звітному
періоді, вартості товарів (робіт,
послуг), безоплатно наданих платнику
податку у звітному періоді, крім їх
надання неприбутковим організаціям
згідно з пунктом 7.11 статті 7 цього
Закону.

Безоплатно надані товари (роботи,
послуги) - це товари, що надаються
платником податку згідно з договорами
дарування, іншими договорами, які не
передбачають грошової або іншої
компенсації вартості таких
матеріальних цінностей і
нематеріальних активів чи їх
повернення, або без укладення таких
угод; роботи та послуги, які надаються
платником податку без вимоги про
компенсацію їх вартості; товари,
передані юридичній чи фізичній особі
на відповідальне зберігання і
використані нею в її виробничому або
господарському обороті (п. 1.23 ст. 1
Закону № 334/94-ВР).

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судами, TOB «Шиндлер» було
проведено в повному обсязі оплату
вартості придбаних ліфтів, ескалаторів
та бігових доріжок, що підтверджується
платіжними дорученнями в іноземній
валюті. Під час проведення монтажних та
пусконалагоджувальних робіт при
установці підіймального обладнання,
ескалаторів та бігових доріжок,
представниками позивача було
встановлено, що деякі запчастини до
підіймального обладнання, ескалаторів
та бігових доріжок були поставлені
виробниками не в повному обсязі.

В подальшому, TOB «Шиндлер» було
отримано від виробників
недопоставлені запчастини (операційні
панелі, інтерактивні приводи дверей,
електричні плати, сходинки, магнітні
гальма, панелі кабіни, фотозавіси тощо)
та встановлено на відповідних ліфтах
та бігових доріжках (про що свідчать
акти встановлення запчастин на
об'єкті).

Тобто, недопоставлені запчастини до
ліфтів, ескалаторів та бігових доріжок
ТОВ «Шиндлер» було отримано в рамках
виконання гарантійних зобов'язань
виробників, у відповідності до умов
укладених угод. У зв'язку з цим, дані
операції не є безоплатною поставкою
товарів.

Суди попередніх інстанцій, під час
розгляду питання не відображення TOB
«Шиндлер» в складі валового доходу
вартості недопоставлених матеріалів,
об'єктивно дослідили і встановили, що
вказані запчастини були придбані
позивачем як невід'ємна частина
основних виробів на підставі договорів
купівлі-продажу (поставки), тобто за
договорами, які за своєю правовою
природою є оплатними, а тому, підстави
для віднесення вартості таких
запчастин до складу валового доходу у
TOB «Шиндлер» були відсутні.

Колегія суддів зазначає, що усунення
недоліків проданого товару, які
виникли протягом гарантійного терміну
експлуатації, слід розуміти як спосіб
реалізації права покупця на одержання
товару належної якості у відповідності
з умовами договору купівлі-продажу.
Операції з гарантійного ремонту не є
окремою безоплатною поставкою товарів
(запасних частин), а фактично
здійснюються на виконання зобов'язань
продавця згідно договорів
купівлі-продажу.

Відповідно до пп. 5.4.3 п.5.4 ст. 5 Закону №
334/94-ВР до валових витрат включаються
будь-які витрати на гарантійний ремонт
(обслуговування) або гарантійні заміни
товарів, проданих платником податку,
вартість яких не компенсується за
рахунок покупців таких товарів, але не
більше від суми, яка відповідає рівню
гарантійних замін, прийнятих
(оприлюднених) платником податку, але
не вище 10 відсотків від сукупної
вартості таких товарів, що були
продані, та по яких не закінчився строк

У разі здійснення гарантійних замін
товарів платник податку зобов'язаний
вести окремий облік бракованих
товарів, повернутих покупцями, а також
облік покупців, що отримали таку заміну
або послуги з ремонту (обслуговування),
у порядку, встановленому центральним
податковим органом.

Судами встановлено, що Книга обліку
бракованих товарів та обліку покупців,
що отримали гарантійну заміну
бракованого товару TOB «Шиндлер»,
ведеться у встановленому
законодавством порядку, містить усю
інформацію про здійснені позивачем
гарантійні ремонти.

Згідно з пп. 5.2.1 п. 5.2 ст. 5 Закону № 334/94-ВР
до складу валових витрат включаються
суми будь-яких витрат, сплачених
(нарахованих) протягом звітного
періоду у зв'язку з підготовкою,
організацією, веденням виробництва,
продажем продукції (робіт, послуг) і
охороною праці.

У відповідності до абз. 4 пп. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5
Закону № 334/94-ВР не підлягають
включенню до складу валових витрат
будь-які витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими документами,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачена правилами ведення
податкового обліку.

Факт здійснення TOB «Шиндлер» витрат на
гарантійний ремонт проданої продукції
підтверджується оформленими у
встановленому порядку документами:
вантажно-митними деклараціями, актами
рекламацій, актами встановлення
запчастин на об'єкті, платіжними
дорученнями в іноземній валюті тощо.

Таким чином, відсутнє порушення з боку
позивача вимог пп. 5.4.3 п. 5.4 ст. 5 Закону №
334/94-ВР, оскільки витрати на здійснення
гарантійних ремонтів безпосередньо
пов'язані зі здійсненням TOB «Шиндлер»
господарської діяльності та
підтверджуються належним чином
оформленими первинними документами.

Що стосується податкових
повідомлень-рішень /0 від 01.10.2010
року та № /1 від 20.12. 2010 року,
колегія суддів зазначає наступне.

Так, відповідачем зазначено, що TOB
«Шиндлер» було невірно утримано
податок з доходів фізичних осіб із суми
доходу в розмірі 240 382,52 грн.,
нарахованого та виплаченого фізичній
особі-нерезиденту громадянину Чехії
ОСОБА_4, оскільки перевіркою
встановлено, що при нарахуванні
заробітної плати ОСОБА_4 TOB «Шиндлер
»утримувався податок з доходів
фізичної особи у розмірі 15% як з доходу
резидента України, в той час як пп. 1.20.1
п. 1.20 ст. 1 Закону № 889-IV резидентом є
фізична особа, яка має місце проживання
в Україні.

Однак, дане твердження податкового
органу є помилковим з огляду на
наступне.

Відповідно до пп. 1.20.1 п.1.20 ст.1 Закону №
889-IV фізична особа - резидент - фізична
особа, яка має місце проживання в
Україні.

У разі якщо фізична особа має місце
проживання також в іноземній державі,
вона вважається резидентом, якщо така
особа має місце постійного проживання
в Україні; якщо особа має місце
постійного проживання також в
іноземній державі, вона вважається
резидентом, якщо має більш тісні
особисті чи економічні зв'язки (центр
життєвих інтересів) в Україні. У разі,
якщо державу, в якій фізична особа має
центр життєвих інтересів, не можна
визначити, або якщо фізична особа не
має місця постійного проживання у
жодній з держав, вона вважається
резидентом, якщо перебуває в Україні не
менше 183 днів (включаючи день приїзду та
від'їзду) протягом періоду або періодів
податкового року.

Таким чином, в пп. 1.20.1 п.1.20 ст.1 Закону №
889-IV визначені підстави, за яких фізична
особа вважається резидентом.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що в період, що
перевірявся, ОСОБА_4 перетинав
державний кордон України, однак строк
його перебування за межами України не
перевищував 183 днів на рік.

Крім того, ОСОБА_4 мав центр життєвих
інтересів в Україні, був одружений з
громадянкою України, у шлюбі з якою
було народжено дитину.

Таким чином, згідно приписів пп. 1.20.1
п.1.20 ст. 1 Закону № 889-IV ОСОБА_4 мав
статус резидента України.

До того ж, колегія суддів звертає увагу,
що відповідачем безпідставно було
обрано для визначення резидентського
статусу ОСОБА_4 період з січня по
березень 2010 року.

Відповідно до пп. 1.20.1 п.1.20 ст.1 Закону №
889-IV резидентський статус визнається,
зокрема, за особами, які перебувають в
Україні не менше 183 днів (включаючи день
приїзду та від'їзду) протягом періоду
або періодів податкового року.

Відповідно до п. 1.7 Закону № 889-IV звітний
податковий період - проміжок часу, який
розпочинається з першого календарного
дня першого місяця такого періоду та
закінчується останнім календарним
днем останнього місяця такого періоду.
Для місячного податкового періоду
перший та останній місяці збігаються.

Тобто, кількість днів перебування
особи в Україні повинна обчислюватись
протягом податкового року (з 1 січня до
31 грудня відповідного року), що не було
враховано податковим органом.

За таких обставин та з урахуванням
вимог ч. 3 ст. 2, ч. 2 ст. 71 КАС України, суди
дійшли обґрунтованого висновку щодо
наявності підстав для часткового
задоволення позову.

Відповідно до п. 3 ст. 2201 КАС
України суд касаційної інстанції
відхиляє касаційну скаргу і залишає
рішення без змін, якщо відсутні
підстави для скасування судового
рішення.

Отже, колегія суддів вважає, що в
межах касаційних скарг порушень судами
попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права
при вирішенні цієї справи не допущено.
Правова оцінка обставин у справі дана
вірно, а тому касаційні скарги слід
відхилити, а оскаржувані судові
рішення залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 210 - 232 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційні скарги Державної
податкової інспекції у Печерському
районі м. Києва та Товариства з
обмеженою відповідальністю «Шиндлер»
відхилити.

Ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 19.04.2012 року
та постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
13.12.2011 року по справі №2а-7364/11/2670
залишити без змін.

Справу повернути до суду першої
інстанції.

Ухвала набирає законної сили та
може бути переглянута Верховним Судом
України в порядку передбаченому ст. ст.
235 - 239, ч. 5 ст. 254 КАС України.

Головуючий підписГолубєва Г.К.Судді
підписКарась О.В. підписРибченко А.О.