Справа № 805/1409/14
Суддя: Козаченко А.В.
Дата ухвалення: 2014-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний
суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 лютого 2014 р.
Справа №805/1409/14

приміщення суду за адресою: 83052,
м.Донецьк, вул. 50-ої Гвардійської
дивізії, 17

час прийняття постанови: 11 год. 45
хв.

Донецький окружний адміністративний
суд в складі колегії суддів:

головуючого судді
Козаченка А.В.

при секретарі
Гусєвій Л.С.

за участю:

позивача
ОСОБА_1

представника відповідача
Міронової К.Ю.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом ОСОБА_1, ОСОБА_3 до Відділу
державної виконавчої служби
Ленінського районного управління
юстиції м. Донецька про визнання дій
незаконними,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1, ОСОБА_3 звернулися до
Донецького окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до Відділу
державної виконавчої служби
Ленінського районного управління
юстиції м. Донецька про визнання дій
незаконними.

В обґрунтування позову позивачі
зазначили, що вони є двома
співвласниками квартири, що
розташована за адресою: АДРЕСА_1. Третім
співвласником є ОСОБА_4, який, на
підставі вироку Ленінського районного
суду м. Донецька від 28.02.2013р., що набрав
чинності, відбуває покарання у
кримінально-виправній колонії
закритого типу.

20.01.2014р. позивачами було отримано лист
Відділу державної виконавчої служби
Ленінського районного управління
юстиції м. Донецька, у якому містився
акт опису та арешту майна від 30.09.2013р. ВП
№ 37188620 та повідомлення про оцінку
арештованого майна № 933-10/14 від 13.01.2014р.,
зі змісту якого позивачами стало
відомо, що на виконанні у ДВС
знаходиться виконавче провадження про
примусовому виконанню виконавчого
листа № 1-44 від 21.03.2013р., виданого
Ленінським районним судом
м. Донецька, про конфіскацію
усього майна належного ОСОБА_5

Позивачі зазначають, що не отримували
раніше будь-яких повідомлень про
проведення виконавчих дій та не були
присутні при оцінці майна, однак
повідомленням про оцінку арештованого
майна № 933-10/14 від 13.01.2014р., яке було
отримано 20.01.2014р., ВДВС у Ленінському
районі м. Донецька повідомив позивачів,
що ним розпочалася реалізація
нерухомого майна, належного ОСОБА_5 у
вигляді 1/3 частини житлової квартири,
яка знаходиться у сумісній власності з
Позивачами.

Позивачі вважають такі дії Відповідача
по зверненню стягнення незаконними і
неправомірними та, посилаючись на п. 7 ч.
3 ст. 71 Житлового кодексу України,
ст. 47 Конституції України, з
урахуванням змінених позовних вимог,
просили визнати незаконними дії
відповідача щодо арешту 1/3 частини
двокімнатної квартири, що розташована
за адресою: АДРЕСА_1 і заборонити
відповідачу таку реалізацію; скасувати
арешт квартири , що розташована за
адресою: АДРЕСА_1.

Позивач,ОСОБА_1, у судовому засіданні
позовну заяву підтримав, просив
задовольнити позов у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому
засіданні позовні вимоги не визнав,
просив відмовити у задоволенні позову
в повному обсязі, надав письмові
заперечення (а.с. 86-89) до
адміністративного позову.

Розглянувши подані сторонами
документи і матеріали, заслухавши
пояснення позивача та представника
відповідача, з'ясувавши фактичні
обставини, на яких ґрунтується позов,
суд встановив наступне.

Відповідно до свідоцтва про право
власності на квартиру (будинок) від
15.01.1997р. №87 (а.с. 12), квартира, яка
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.
належить на праві спільної часткової
по 1/3 частки кожному гр. ОСОБА_6, та
членам її сім*ї: ОСОБА_7, ОСОБА_8.

Вироком Ленінського районного суду м.
Донецька від 28.02.2013р. ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_2, визнано винним у скоєнні
злочину, передбаченого ст.
307 ч. 2 КК України та призначено
покарання у вигляді 5 років позбавлення
волі з конфіскацією усього майна, що є
його власністю.

Вищевказаний вирок набрав законної
сили 15.03.2013р., про що свідчить
відповідна довідка з печаткою суду.
Сторонами у судовому засіданні не
надано доказів щодо зміни або
скасування вищевказаного вироку суду.

Відповідно до виконавчого листа по
справі № 1-44/2013р., виданого Ленінським
районним судом м. Донецька (а.с. 71), суд
засудив до конфіскації всього майна, що
є власністю ОСОБА_9.

25.03.2013р. з метою виконання рішення суду
постановою ВП №37188620 (а.с. 67) про арешт
майна боржника та оголошення заборони
на його відчуження накладено арешт на
все майно боржника, копії постанови
направлено у відповідні установи для
відома та виконання, що відображено у
витягу про реєстрацію в Державному
реєстрі обтяжень рухомого майна від
01.04.2013р. (а.с. 63,64).

25.03.2013р. вищевказана постанова була
направлена на адресу позивачів та
27.03.2013р. була отримана, про що свідчить
реєстр № 461 ТОВ «Укркур*єр» (а.с. 35).

12.04.2013р. до ВДВС Ленінського РУЮ у м.
Донецьку надійшла відповідь з
Управління Держкомзему у м. Донецьку у
якій зазначено, що ОСОБА_9 згідно
земельно-кадастровою інформацією
управління, земельні ділянки у
власність, оренду, користування на
території Донецької міської ради не
надавались. Правовстановлюючі
документи у встановленому
законодавством порядку не
зареєстровані (а.с. 41).

12.04.2013р. до ВДВС Ленінського РУЮ у м.
Донецьку надійшла відповідь з ВРЕВ ДАІ
№ 9/3-1109 (а.с. 42) у якій зазначено, що
рухоме майно за ОСОБА_9 не
зареєстровано.

22.05.2013р., 21.06.2013р. державним виконавцем
було направлено лист до Бюро
приватизації та міни житлового фонду
за адресою м. Донецьк, вул. Кобозева, 66, з
метою отримання технічної
документації, а саме технічного
паспорта та свідоцтво про право
власності на нерухоме майно належне
ОСОБА_9.

16.06.2013 року до ВДВС Ленінського РУЮ у м.
Донецьку надійшла відповідь з реєстру
речових прав у якій зазначені
обтяження на нерухоме майно належне
боржнику (а.с. 38-39, 40).

30.09.2013 року державним виконавцем
отримано копію технічного паспорта та
копію свідоцтва про право власності на
квартиру АДРЕСА_1, зазначені копії
документів завірені печаткою бюро
приватизації і обміну житлового фонду
(а.с. 49-53).

30.09.2013 року державним виконавцем
складено акт опису та арешту майна
(а.с. 54-57), а саме 1/3 частини
квартири АДРЕСА_1.

30.09.2013 року відповідачем винесено
постанову ВП № 37188620 (а.с. 47) про
призначення експерта, суб'єкта
оціночної діяльності - суб'єкта
господарювання для участі у
виконавчому провадженні з метою
визначення вартості, оцінки майна
боржника.

13.01.2014 року державним виконавцем
направлено повідомлення боржнику про
вартість арештованого та описаного
майна, зазначене повідомлення
направлено рекомендованим листом № 9102
від 15.01.2014 року (а.с. 8). Вказане
повідомлення було отримано 20.01.2014р., про
що свідчить відповідний напис на
конверті.

13.01.2014 року до ВДВС Ленінського РУЮ у м.
Донецьку надійшов звіт
№ 02/ВДВС - 14 (а.с. 45) про незалежну
оцінку арештованого та описаного
майна, у якому зазначено, що вартість 1/3
частини квартири АДРЕСА_1, що належить
ОСОБА_9 становить 89588,00 грн.

Листом відповідача № 933-10/14 від
13.01.2014р.(а.с. 44) було повідомлено
позивачів про оцінку арештованого
майна, яке, на дату оцінки, складає 89
588,00грн.

18.01.2014 року державним виконавцем
отримано відповідь з ВГРФО Ленінського
РВ ДМУ УМВС України у якій зазначено, що
за адресою АДРЕСА_1 зареєстровані
наступні особи: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1,
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_10,
ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 37).

З довідки № 156 від 23.01.2014р. (а.с. 7)
вбачається, що в квартирі, яка
розташована за адресою: АДРЕСА_1,
мешкають три особи.

Згідно з ч. 2 ст. 13 Закону України "Про
судоустрій і статус суддів"
№ 2453-VI від 07.07.2010р., судове
рішення, яким закінчується розгляд
справи в суді, ухвалюється іменем
України. Судові рішення, що набрали
законної сили, є обов'язковими до
виконання усіма органами державної
влади, органами місцевого
самоврядування, їх посадовими та
службовими особами, фізичними і
юридичними особами та їх об'єднаннями
на всій території України.
Обов'язковість урахування
(преюдиційність) судових рішень для
інших судів визначається
процесуальним законом. Судові рішення
інших держав є обов'язковими до
виконання на території України за умов,
визначених законом, відповідно до
міжнародних договорів, згода на
обов'язковість яких надана Верховною
Радою України. Невиконання судових
рішень тягне за собою
відповідальність, установлену законом.

Відповідно ст. 2, 13 Закону України "Про
судоустрій і статус суддів" № 2453-VI
від 07.07.2010р. суд, здійснюючи правосуддя
на засадах верховенства права,
забезпечує кожному право на
справедливий суд та повагу до інших
прав і свобод, гарантованих
Конституцією і законами України, а
також міжнародними договорами, згода
на обов'язковість яких надана
Верховною Радою України.

Згідно ст. 129 Конституції України
основними засадами судочинства в тому
числі є: законність,
рівність усіх учасників судового
процесу перед законом і судом,
забезпечення доведеності вини,
змагальність сторін та свобода в
наданні ними суду своїх доказів і у
доведенні перед судом їх
переконливості.

Згідно вимог ст. 72 КАС України,
обставини, встановлені судовим
рішенням в адміністративній, цивільній
або господарській справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Суд зауважує, що вирок Ленінського
районного суду м. Донецька від 28.02.2013р.,
яким ОСОБА_9 призначено покарання у
вигляді 5 років позбавлення волі з
конфіскацією усього майна, що є його
власністю, на час розгляду справи не
скасовано та не змінено.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Згідно зі статтею 2 Закону України «Про
виконавче провадження» від 21.04.1999
№ 606-ХІУ примусове виконання
рішень покладається на державну
виконавчу службу, яка входить до
системи органів Міністерства юстиції
України.

Відповідно до статті 20 Закону України
«Про виконавче провадження» виконавчі
дії провадяться державним виконавцем
за місцем проживання, перебування,
роботи боржника або за
місцезнаходженням його майна. У разі
якщо боржник є юридичною особою, то
виконання провадиться за
місцезнаходженням його постійно
діючого органу або майна. Право вибору
місця виконання між кількома органами
державної виконавчої служби, що можуть
вчиняти виконавчі дії з виконання
рішення на території, на яку
поширюються їх функції, належить
стягувачу.

Як визначено в статті 32 Закону України
«Про виконавче провадження» заходами
примусового виконання рішень є:

1) звернення стягнення на кошти та інше
майно (майнові права) боржника, у тому
числі якщо вони перебувають в інших
осіб або належать боржникові від інших
осіб;

2) звернення стягнення на заробітну
плату (заробіток), доходи, пенсію,
стипендію боржника;

3) вилучення в боржника і передача
стягувачу певних предметів, зазначених
у рішенні;

4) інші заходи, передбачені рішенням.

Відповідно до пункту 4 Інструкції з
організації примусового виконання
рішень, затвердженої Наказом
Міністерства юстиції України № 512/5 від
02 квітня 2012 року (далі за текстом -
Інструкція) та статті 52 Закону України
«Про виконавче провадження» звернення
стягнення на майно боржника полягає в
його арешті, вилученні та примусовій
реалізації.

Стягнення за виконавчими документами
звертається в першу чергу на кошти
боржника у гривнях та іноземній валюті,
інші цінності, у тому числі кошти на
рахунках і вкладах боржника у банках та
інших фінансових установах, на рахунки
в цінних паперах у депозитаріях цінних
паперів.

Готівкові кошти, виявлені у боржника,
вилучаються.

На кошти та інші цінності боржника, що
знаходяться на рахунках, вкладах та на
зберіганні у банках чи інших
фінансових установах, накладається
арешт. Арешт поширюється також на кошти
на рахунках, які будуть відкриті після
винесення постанови про накладення
арешту.

У разі відсутності у боржника коштів та
інших цінностей, достатніх для
задоволення вимог стягувача, стягнення
звертається також на належне боржнику
інше майно, за винятком майна, на яке
згідно із законом не може бути
накладено стягнення. Звернення
стягнення на майно боржника не зупиняє
звернення стягнення на кошти боржника.
Боржник має право запропонувати ті
види майна чи предмети, на які
необхідно в першу чергу звернути
стягнення. Черговість стягнення на
кошти та інше майно боржника остаточно
визначається державним виконавцем.

Стягнення на майно боржника
звертається в розмірі і обсязі,
необхідних для виконання за виконавчим
документом, з урахуванням стягнення
виконавчого збору, витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій, штрафів, накладених на
боржника під час виконавчого
провадження. У разі якщо боржник
володіє майном спільно з іншими
особами, стягнення звертається на його
частку, що визначається судом за
поданням державного виконавця.

Відповідно до пункту 4.1.8 Інструкції
розпочинаючи виконання рішення про
стягнення коштів, державний виконавець
зобов'язаний винести постанову
відповідно до частини другої статті 57
Закону. Копії постанови, якою накладено
арешт на майно боржника та оголошено
заборону на його відчуження, державний
виконавець надсилає органам, що
здійснюють реєстрацію майна або ведуть
реєстр заборон на його відчуження.
Постанова підписується державним
виконавцем та скріплюється печаткою
органу ДВС.

Відповідно до пункту 4.2.1 Інструкції
після виявлення майна боржника
державний виконавець проводить опис та
арешт цього майна, про що складає акт.

Згідно з частиною 2 статті 57 Закону
України «Про виконавче провадження»
арешт на майно боржника може
накладатися державним виконавцем
шляхом: винесення постанови про арешт
коштів та інших цінностей боржника, що
знаходяться на рахунках і вкладах чи на
зберіганні у банках або інших
фінансових установах; винесення
постанови про арешт коштів, що
перебувають у касі боржника або
надходять до неї; винесення постанови
про арешт майна боржника та оголошення
заборони на його відчуження;
проведення опису майна боржника і
накладення на нього арешту.

Згідно із частиною 2 статті 30 Закону
України «Про виконавче провадження»
державний виконавець зобов'язаний
провести виконавчі дії з виконання
рішення протягом шести місяців з дня
винесення постанови про відкриття
виконавчого провадження, а з виконання
рішення немайнового характеру - у
двомісячний строк. Строк здійснення
виконавчого провадження не включає час
відкладення провадження виконавчих
дій або зупинення виконавчого
провадження на період проведення
експертизи чи оцінки майна,
виготовлення технічної документації
на майно, реалізації майна боржника,
час перебування виконавчого документа
на виконанні в адміністрації
підприємства, установи чи організації,
фізичної особи, фізичної особи -
підприємця, які здійснюють
відрахування із заробітної плати
(заробітку), пенсії та інших доходів
боржника. Строк здійснення зведеного
виконавчого провадження обчислюється
з моменту приєднання до такого
провадження останнього виконавчого
документа.

Суд звертає увагу, що, відповідно до
свідоцтва про право власності на
квартиру АДРЕСА_1 від 15.01.1997р., квартира,
що знахродиться за адресою: АДРЕСА_1,
належить власникам на праві спільної
часткової власності, по 1/3 частки
кожному. Відповідно, 1/3 частки квартири,
що належить ОСОБА_9, підлягає
конфіскаціії на підставі вироку
Ленінського районного суду від 28.02.2013р.

Беручи до уваги вищевикладене, суд не
вбачає порушень відповідачем положень
діючого законодавства під час
виконання своїх повноважень та вважає,
що ДВС Ленінського РУЮ в м. Донецьку у
судовому засіданні доведено
правомірність своїх дій.

Таким чином, виходячи з вищенаведених
правових норм та досліджених обставин,
суд вважає, що позовні вимоги є
необґрунтованими та такими, що не
підлягають задоволенню в повному
обсязі.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.2-15, 17-18, 41-42, 47-51, 56-59, 69-71, 79, 86, 87, 94, 99,
104-107, 110-111, 121, 122-143, 151-154, 158, 162, 163, 167, 185-186,
254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О
В И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1, ОСОБА_3 до
Відділу державної виконавчої служби
Ленінського районного управління
юстиції м. Донецька про визнання дій
незаконними-відмовити.

Вступну та резолютивну частини
постанови проголошено26.02.2014р.

Постанова в повному обсязі буде
виготовлена 03.03.2014р.

У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.
Постанова в адміністративній справі
може бути оскаржена в апеляційному
порядку шляхом подання через Донецький
окружний адміністративний суд
апеляційної скарги на постанову суду
першої інстанції. Копія апеляційної
скарги одночасно надсилається особою,
яка її подає, до суду апеляційної
інстанції. Апеляційна скарга на
постанову суду першої інстанції
подається протягом десяти днів з дня її
проголошення. У разі застосування
судом частини третьої статті 160 цього
Кодексу, а також прийняття постанови у
письмовому провадженні апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови.

Суддя
Козаченко А.В.