Справа № 2а-4315/10/0970
Суддя: Костів М.В.
Дата ухвалення: 2014-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2014 р.
Справа № 32657/11/9104

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого-судді
Костіва М.В.,

суддів
Шавеля Р.М., Савицької Н.В.

за участю секретаря
Губач Х.І.

представників позивача
Чекайла В.М., Гутковського П.В.

представників відповідача
Татарина Р.І., Гордої Л.Р.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
Івано-Франківського обласного
управління водних ресурсів на
постанову Івано-Франківського
окружного адміністративного суду від
24.02.2011 р. у справі № 2а-4315/10/0970 за позовом
Івано-Франківського обласного
управління водних ресурсів до
Державної фінансової інспекції в
Івано-Франківській області про
визнання дій протиправними, визнання
недійсною та скасування вимоги про
усунення порушень,

встановив:

Постановою Івано-Франківського
окружного адміністративного суду від
24.02.2011 р. у справі № 2а-4315/10/0970 за позовом
Івано-Франківського обласного
виробничого управління по меліорації і
водному господарству до
Контрольно-ревізійного управління в
Івано-Франківській області про
визнання протиправними дій щодо
безпідставного включення до акту
ревізії №07-21/14-14 від 28.10.2010 р. та у
висновок на заперечення від 23.11.2010 р.
необґрунтованої інформації, на яку
були подані заперечення 04.11.2010 р. до
акту ревізії фінансово-господарської
діяльності Івано-Франківського
обласного виробничого управління по
меліорації та водному господарству за
період з 01.07.2008 р. по 01.07.2010 р.; визнання
протиправними дій щодо безпідставного
неприйняття заперечення до акту
ревізії №07-21/14-14 від 28.10.2010 р.; визнання
недійсною та скасування вимоги про
усунення порушень, виявлених ревізією
№09-07-14/7417 від 24.11.2010 р. в частині розділу
3, у позові відмовлено повністю.

В апеляційній скарзі апелянт просить
постанову суду першої інстанції
скасувати та задовольнити позов.
Апеляційна скарга мотивована
незаконністю висновків суду першої
інстанції про безпідставність
застосування усередненого показника
кошторисного прибутку 7,76 грн. /люд.-год.,
оскільки виконувані позивачем роботи
відносяться до категорії складних в
силу п. 1 дод. 12 ДБН Д1.1.-1-2000 «Правила
визначення вартості в будівництві»
гідротехнічні споруди віднесені до
складних інженерних споруд. Оскільки
відновлення гідротехнічних об'єктів
після паводку велось по коду
фінансування як капітальне
будівництво і капітальний ремонт,
визначення кошторисного прибутку не
може проводитись згідно з ДБН
Д1.1-33-3.1-07-2003 «Порядок визначення
вартості ремонту водогосподарських та
природоохоронних об'єктів і споруд».
Помилковим вважає також висновок про
необхідність уточнення усереднених
показників трудомісткості, що
відображаються в прямих витратах до
трудовитрат працівників, заробітна
плата яких враховується в
загальновиробничих витратах шляхом
застосування знижувальних
коефіцієнтів 0,4123 та 0,7821, адже між
позивачем та підрядниками були
укладені договори по твердій ціні, а
відповідно до п. 3.3.9. ДБН Д1.1.-1-2000 при
твердій договірній ціні
взаєморозрахунки проводяться на
підставі виконаних обсягів робіт та їх
вартості, визначеної в договірній ціні.
Посилається на помилковість висновків
про відсутність змін до проектної
документації щодо об'єкта «Ліквідація
наслідків паводка на р. Бистриця
Солотвинська в с. Старий Лисець
Тисменицького району», віднесення до
ІІ групи по трудності розробки ґрунту
по об'єкту «Ліквідація наслідків
паводка на р. Манявка в с. Маркова
Богородчанського району»; відсутність
потреби у додаткових роботах по об'єкту
«Ліквідація наслідків паводка на р.
Лімниця в с. Мединя Галицького району
Івано-Франківської області». Зазначає,
що незначні відхилення від робочих
проектів носили вимушений та
об'єктивно зумовлений потребою
характер.

В судовому засіданні представники
апелянта підтримали вимоги
апеляційної скарги з наведених у ній
мотивів.

Представники відповідача апеляційну
скаргу заперечили за безпідставністю з
мотивів, зазначених у запереченні.
Посилаються на те, що згідно із п. 5.11
Порядку визначення кошторисної
вартості ремонту водогосподарських та
природоохоронних об'єктів і споруд,
затвердженого наказом Держводгоспу
України №332 від 04.12.2003 р. на об'єктах, які
здійснюються за рахунок державних
коштів, застосовується усереднений
показник кошторисного прибутку п. 13
Додатку 12 ДБН Д.1.1-1-2000: Дороги,
благоустрій, озеленення, об'єкти
інженерної інфраструктури (інженерні
мережі та споруди): в міській зоні - 2,84
грн./люд.-год., в сільській місцевості -
3,77 грн./люд.-год. Стверджуваний
скаржником показник - 7,76 грн./люд.-год.
застосовується лише для будівництва
складних гідротехнічних споруд, у той
час як скаржнику бюджетні кошти
виділялись на ліквідацію наслідків та
відновлення об'єктів. Стверджувана
скаржником складність виконання робіт
не впливає на застосування даного
коефіцієнта при тому, що в
проектно-кошторисній документації та
актах виконаних робіт застосовувались
підвищуючі коефіцієнти для складних
умов праці. У відповідності до
роз'яснення Мінбуду України,
рекомендовані Мінбудом України
усереднені показники для визначення в
інвесторській кошторисній
документації величини
загальновиробничих та
адміністративних витрат не можуть
застосовуватись при формуванні
договірних цін і розрахунків за
виконані обсяги робіт і згідно з розд. 4
«Правила визначення
загальновиробничих та
адміністративних витрат» ДБН, підрядна
організація - претендент на виконання
будівельно-монтажних робіт дані
показники визначає
розрахунково-аналітичним методом на
підставі відповідних даних за
попередній рік. Оскільки таких
розрахунків скаржником не було
представлено, відповідно до листа
Держбуду України №7/7-630 від 09.07.2002 р. для
підрядних організацій, які не мають в
своєму складі відокремлених
структурних підрозділів уточнення
загальновиробничих витрат слід було
проводити шляхом застосування до них
знижувальних коефіцієнтів, відповідно
0,4123 та 0,7821. Посилається на обов'язок
замовника перевіряти робочі креслення
та кошторисну документацію, яка
надходить від проектної організації, у
зв'язку із чим безпідставним вважає
застосування розцінки для розробки
ґрунтів ІІ групи в актах приймання
виконаних робіт, у той час як у
проектно-кошторисній документації
була передбачена розробка ґрунтів ІІ
групи. Посилається також на ненадання
скаржником на час перевірки змін до
проектної документації.

В судовому засіданні були задоволені
клопотання представників сторін про
допущення процесуального
правонаступництва в порядку ст. 55 КАС
України. Так, допущено заміну позивача
його правонаступником -
Івано-Франківським обласним
управлінням водних ресурсів,
відповідача - Державною фінансовою
інспекцією в Івано-Франківській
області.

Заслухавши суддю-доповідача,
пояснення представників сторін,
перевіривши матеріали справи та
апеляційну скаргу в межах наведених у
ній доводів, колегія суддів дійшла
висновку, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Як правильно встановив суд першої
інстанції, відповідачем проведено
ревізію фінансово-господарської
діяльності скаржника за період з 01.07.2008
р. по 01.07.2010 р. За результатами ревізії
складено акт від 28.10.2010 р. №07-21/14-14, яким
встановлено, що в актах приймання
виконаних підрядних робіт Ф№КБ-2в при
виконанні робіт з ліквідації наслідків
стихійного лиха по 52 об'єктах
підрядниками застосовувався
усереднений показник кошторисного
прибутку в розмірі 3,77 грн./люд.-год, а по
59 об'єктах -7,76 грн./люд.-год., при тому, що
аналогічні види робіт проводились й
іншими розпорядниками бюджетних
коштів і у всіх виготовлених проектах
передбачалось застосування показника
3,77 грн./люд.-год. Це призвело до
завищення вартості робіт на 2426299,20 грн.
Загальна сума завищення вартості
склала 3129292,16 грн.

Скаржник 14.11.2010 р. подав заперечення на
акт ревізії, а відповідач 23.11.2010 р. надав
висновок на заперечення до акту
ревізії. 24.11.2010 р. за №09-07-14/7417
відповідач надав скаржнику обов'язкові
для виконання вимоги, якими зобов'язано
в подальшому дотримуватись
законодавства про закупівлю товарів,
робіт і послуг за державні кошти;
відобразити в обліку дебіторську
заборгованість на суму 3012914,29 грн.,
провести претензійно-позовну роботу з
підрядними організаціями щодо
повернення коштів в сумі 3012914,29 грн., а в
іншому випадку - стягнути з винних у
проведенні зайвих виплат осіб шкоду в
порядку та в розмірах, передбачених
КЗпП України.

При вирішенні спору суд першої
інстанції підставно визначив, що у
відповідності до актів приймання
виконаних підрядних робіт за липень -
грудень 2008 р. 28 підрядниками на
замовлення скаржника виконано роботи з
ліквідації наслідків стихійного лиха,
що сталось 23-27.07.2008 р. (невідкладні
ремонтно-відновлювальні роботи) на
загальну суму 129797000 грн. При цьому, по 59
об'єктах підрядниками застосовувався
усереднений показник кошторисного
прибутку 7,76 грн./люд.-год, внаслідок
чого вартість робіт була вища на 2426299,20
грн., ніж у випадку застосування
усередненого показника 3,77 грн./люд.-год.

Посилання скаржника на правильність
застосування ним відповідного
усередненого показника не доведено
суду у встановленому порядку належними
доказами. Натомість, згідно із п. 5.11
Порядку визначення кошторисної
вартості ремонту водогосподарських та
природоохоронних об'єктів і споруд,
затвердженого наказом Держводгоспу
України №332 від 04.12.2003 р., на об'єктах,
які здійснюються за рахунок державних
коштів, застосовується усереднений
показник кошторисного прибутку п. 13
Додатку 12 ДБН Д.1.1-1-2000: Дороги,
благоустрій, озеленення, об'єкти
інженерної інфраструктури (інженерні
мережі та споруди): в міській зоні - 2,84
грн./люд.-год., в сільській місцевості -
3,77 грн./люд.-год. Стверджуваний
скаржником показник - 7,76 грн./люд.-год.
застосовується лише для будівництва
складних гідротехнічних споруд, у той
час як скаржнику бюджетні кошти
виділялись на ліквідацію наслідків та
відновлення об'єктів. Стверджувана
скаржником складність виконання робіт
не впливає на застосування даного
коефіцієнта при тому, що в
проектно-кошторисній документації та
актах виконаних робіт застосовувались
підвищуючі коефіцієнти для складних
умов праці. Не впливає на висновки суду
і посилання скаржника на те, що
фінансування робіт здійснювалось за
кодом фінансування як капітальне
будівництво і капітальний ремонт,
оскільки код фінансування не впливає
на правила ціноутворення в
будівництві.

Суд першої інстанції правильно
встановив, що в актах приймання
виконаних підрядних робіт по об'єкту
«Ліквідація наслідків паводку на р.
Дністер в с. Дубівці Галицького району»
в порушення п. 3.3.10 ДБН, затверджених
наказом Держбуду України від 27.08.2000 р.
№174, підрядником при виконанні робіт з
перевезення ґрунту на відстань до 1 км
застосовано розцінку з врахуванням
навантаження (С-311-1), у той час як
навантаження вже було враховано
розцінкою на розроблення ґрунту з
навантаженням на автомобілі-самоскиди
екскаваторами (Е1-17-8). Відповідно,
роботи з перевезення слід було
розцінювати по 1,71 грн./т (С311-1БП), а не за
ціною 2,25 грн./т. Скаржник в апеляційній
скарзі факту вчинення цього порушення
не заперечив, а загальне посилання про
вимушену необхідністю природу
відхилень від проектно-кошторисної
документації не доведене суду у
встановленому порядку належними
доказами.

Відповідно до п. 3.3.12 ДБН незалежно від
виду договірної ціни та способів
взаєморозрахунків при виявленні у
розрахунках за виконані роботи
безперечних помилок та порушень
чинного порядку визначення вартості
будівництва загальна вартість
виконаних робіт підлягає уточненню з
моменту виявлення зазначених помилок.

При виконанні робіт за
проектно-кошторисною документацією по
об'єкту «Ліквідація наслідків паводка
на р. Бистриця Солотвинська в с. Старий
Лисець Тисменицького району» було
внесено зміни траси кріплення в ході
виконання робіт та виконано додаткові,
зумовлені цим роботи. При виконанні
робіт за проектно-кошторисною
документацією «Ліквідація наслідків
паводка на р. Лімниця в с. Блюдники
Галицького району» не зважаючи на
включення у зазначену документацію
розробку ґрунтів ІІ групи, в актах
виконаних робіт включена робота з
розробки ґрунтів ІІІ групи. Однак,
скаржник не забезпечив внесення змін
до проектної документації в цій
частині, не пред'явив їх під час
проведення ревізії. Посилаючись на
внесення таких змін, скаржник не надав
суду жодного доказу пред'явлення їх
відповідачу під час проведення
ревізії. Не спростовує необхідності
внесення відповідних змін і
стверджувана скаржником помилковість
визначення групи ґрунтів у
проектно-кошторисній документації.

Відповідно до п. 9.17 ДБН А.2.2.-3-2004
затвердження проектної документації
інвестором (замовником) є фактом
прийняття під його повну
відповідальність рішень, передбачених
у документації при цьому, для
замовників, які використовують
державні бюджетні кошти - перед
державою за дотримання вимог державної
інвестиційної політики з питань
раціонального використання
фінансових, матеріально-технічних та
трудових ресурсів.

Щодо проектно-кошторисної
документації по об'єкту «Відновлення
берегоукріплення на р. Лужанка в с.
Витвиця Долинського району», при
розрахунку І і ІІІ блоків
загальновиробничих витрат не
проведено уточнення усереднених
показників трудомісткості робіт, що
відображаються в прямих витратах до
трудовитрат працівників, заробітна
плата яких враховується в
загальновиробничих витратах шляхом
застосування до них знижувальних
коефіцієнтів відповідно 0,4123 та 0,7821, що
передбачено дод. 3 і 4 до ДБН Д.1.1.-1-2000. Цим
завищено розмір загальновиробничих
витрат та порушено п. 4.1.1. ДБН.

Посилання скаржника на ту обставину, що
між позивачем та підрядниками були
укладені договори по твердій ціні, а
тому відповідно до п. 3.3.9. ДБН Д1.1.-1-2000
при твердій договірній ціні
взаєморозрахунки проводяться на
підставі виконаних обсягів робіт та їх
вартості, визначеної в договірній ціні,
- не заслуговує на увагу. У
відповідності до роз'яснення Мінбуду
України рекомендовані Мінбудом
України усереднені показники для
визначення в інвесторській
кошторисній документації величини
загальновиробничих та
адміністративних витрат не можуть
застосовуватись при формуванні
договірних цін і розрахунків за
виконані обсяги робіт та згідно з розд.
4 «Правила визначення
загальновиробничих та
адміністративних витрат» ДБН підрядна
організація - претендент на виконання
будівельно-монтажних робіт, дані
показники визначає
розрахунково-аналітичним методом на
підставі відповідних даних за
попередній рік. Оскільки таких
розрахунків скаржником не було
представлено, відповідно до листа
Держбуду України №7/7-630 від 09.07.2002 р., для
підрядних організацій, які не мають в
своєму складі відокремлених
структурних підрозділів уточнення
загальновиробничих витрат слід було
проводити шляхом застосування до них
знижувальних коефіцієнтів, відповідно
0,4123 та 0,7821. Аналогічне порушення було
допущено скаржником і по ряду інших
об'єктів.

Крім цього, зведеним кошторисом по
цьому об'єкту не передбачались витрати
на зведення та розбирання тимчасових
будівель та споруд, хоча такі були
фактично включені скаржником в акт
приймання виконаних робіт. Суд першої
інстанції правильно встановив
наявність й інших відхилень від
проектно-кошторисних документації по
різних об'єктах у процесі виконання
робіт. Стверджуваний скаржником їх
вимушений характер не спростовує факту
таких порушень.

Некоректними колегія суддів розцінює
посилання скаржника на недоведеність
судом обставин складності робіт,
підстав для застосування тієї чи іншої
розцінки, враховуючи засади
змагальності процесу та не доведення
самим скаржником тих обставин, на які
він посилався на обґрунтування своїх
позовних вимог.

В світлі наведеного, в межах заявлених
позовних вимог, які по своїй суті
стосуються правильності висновків
акту ревізії, висновки суду першої
інстанції щодо недоведеності позовних
вимог відповідають закону та
матеріалам справи.

За змістом статті 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України. Згідно з положеннями
частини 2 статті 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

В розумінні ст. 3 КАС України рішення
суб'єктів владних повноважень повинні
прийматися (вчинятися) на підставі, у
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України, з використанням повноваження
з метою, з якою це повноваження надано,
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії),
безсторонньо (неупереджено),
добросовісно, розсудливо, з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації, пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія), з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення, своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Згідно зі ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права. Не може бути
скасовано правильне по суті рішення
суду з одних лише формальних міркувань.
Згідно зі ст. 202 КАС України, підставами
для скасування постанови або ухвали
суду першої інстанції та ухвалення
нового рішення є: 1) неповне з'ясування
судом обставин, що мають значення для
справи; 2) недоведеність обставин, що
мають значення для справи, які суд
першої інстанції вважає встановленими;
3) невідповідність висновків суду
обставинам справи; 4) порушення норм
матеріального або процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи або питання, а так
само розгляд і вирішення справи
неповноважним судом; участь в
ухваленні постанови судді, якому було
заявлено відвід на підставі обставин,
які викликали сумнів у неупередженості
судді, і заяву про його відвід визнано
судом апеляційної інстанції
обґрунтованою; ухвалення чи підписання
постанови не тим суддею, який розглянув
справу.

Скаржник у встановленому законом
порядку не довів наявність
передбачених законом підстав для
скасування постанови суду.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254
КАС України, апеляційний суд -

ухвалив:

Апеляційну скаргу Івано-Франківського
обласного управління водних ресурсів
залишити без задоволення, а постанову
Івано-Франківського окружного
адміністративного суду від 24.02.2011 р. у
справі № 2а-4315/10/0970 - без змін.

Ухвала набирає законної сили
негайно після проголошення та може
бути оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України
протягом 20-ти днів після набрання нею
законної сили, а уразі складення такої
в порядку ч. 3 ст. 160 КАС України,
протягом того ж строку з часу складення
в повному обсязі.

Головуючий суддя
Костів М.В.

Судді
Шавель Р.М.

Савицька Н.В.

Повний текст ухвали складено 14.03.2014
року.