Справа № 2а-950/11/0970
Суддя: Ніколін В.В.
Дата ухвалення: 2014-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2014 р.
Справа № 47155/11

Колегія суддів Львівського
апеляційного адміністративного суду в
складі:

головуючого судді
Ніколіна В.В.,

суддів
Качмара В.Я., Гінди О.М.,

розглянувши у порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу управління Пенсійного фонду
України в м. Калуші на постанову
Івано-Франківського окружного
адміністративного суду від 27.04.2011 року
у справі за позовом ОСОБА_1 до
управління Пенсійного фонду України в
м. Калуші про визнання вимоги нечинною,
-

ВСТАНОВИЛА :

В березні 2011 року фізична особа
підприємець ОСОБА_1 звернувся з
адміністративним позовом до
управління Пенсійного фонду України в
м. Калуші про визнання вимоги про
сплату боргу № 354 від 04.11.2010 року не
чинною. Позовні вимоги мотивував тим,
що управлінням Пенсійного фонду
України в м. Калуші при розгляді скарги
щодо визнання незаконною та
необов'язковою до виконання вимоги про
сплату боргу за № 354 від 04.11.2010 року не
було прийнято обґрунтованого рішення
протягом встановленого відповідно до
вимог чинного законодавства строку,
однак всупереч чинному законодавству
УПФУ вищевказану вимогу не чинною не
визнало, чим спричинило порушення його
прав, як платника страхових внесків.

В позові ОСОБА_1 покликається на те, що
не погоджуючись із вимогою про сплату
боргу від 04.11.2010 року за № 354, згідно
якої на нього було покладено обов'язок
сплатити недоїмку із страхових внесків
на загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування в сумі 695,46 грн., в
порядку процедури узгодження даної
вимоги 13.01.2011 року подав скаргу до
управління Пенсійного фонду в м.
Калуші. Однак отриманий ним 17.01.2011 року
лист від відповідача не містив у собі
висновку про задоволення або часткове
задоволення скарги або про відмову в
задоволенні вимог, викладених у скарзі,
тобто скарга була розглянута з
порушенням вимог Постанови правління
Пенсійного фонду України від 19.12.2003
року № 21-2. На думку представника
позивача відповідачем про результати
розгляду скарги протиправно було
надіслано лист, а не рішення, як це
передбачено Постановою правління
Пенсійного фонду України № 21-2.
Представник позивача також повідомив
суду, що 14.02.2011 року позивач звернувся
до УПФУ в м. Калуші із заявою про те, щоб
вимогу № 354 вважати нечинною та вказану
в ній суму боргу не зазначати в
особовій картці. Проте у відповідь на
подану заяву позивачем було отримано
лист, згідно якого подана ним скарга
від 13.01.2011 року про визнання незаконною
вимоги про сплату боргу № 354
розглядалася відповідачем відповідно
до норм Закону України «Про звернення
громадян»і тому рішення про повне або
часткове задоволення скарги не
приймалося. Даний порядок розгляду
скарги на вищезгадану вимогу
представник позивача вважає
незаконним, тому просив позовні вимоги
задовольнити та стягнути з відповідача
витрати по оплаті державного мита.

Оскаржуваною постановою
Івано-Франківського окружного
адміністративного суду від 27.04.2011 року
позовну заяву ОСОБА_1 до управління
Пенсійного фонду України в м. Калуші
про визнання вимоги нечинною
задоволено, а саме вимогу управління
Пенсійного фонду України в м. Калуші за
№354 від 04.11.2010 року визнано недійсною.

У поданій апеляційній скарзі
відповідач просить зазначену
постанову скасувати та прийняти нову,
якою в задоволенні позовних вимог
відмовити в повному обсязі,
покликаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального права.
Вимоги за апеляційною скаргою
обґрунтовує тим, що Управління
Пенсійного фонду України в м. Калуші,
розглянувши в порядку, визначеному ЗУ
«Про звернення громадян» скаргу
позивача від 11.01.2011 року про визнання
незаконною вимоги № 354 від 04.11.2010 року
про сплату боргу, надало відповідь за №
485/04, в якій роз'яснило, що підстав для
скасування даної вимоги немає. 14.02.2011
року ОСОБА_1 знову звернувся із заявою
до Управління Пенсійного фонду України
в м. Калуші, в якій просив вважати
вимогу № 354 нечинною, оскільки рішення
про результати розгляду скарги не
приймалося. Розглянувши дану заяву
відповідачем 21.02.2011 року було надано
відповідь, в якій зазначено, що заява
позивача від 11.01.2011 року розглядалася
відповідно до Закону України «Про
звернення громадян», тому рішення про
повне або часткове задоволення заяви
страхувальника про узгодження вимоги
про сплату недоїмки, скасування
оскарженої вимоги, про сплату недоїмки
та/або залишення вимоги про сплату
недоїмки без змін не приймалося. В
обґрунтування своїх заперечень
зазначила, що скарга ОСОБА_1 була
розглянута в порядку Закону України
«Про звернення громадян», так як вимога
про сплату боргу було сформовано на
підставі самостійно визначених
платником сум страхових внесків, тому
остання до оскарження не підлягала
згідно п.1.2 Порядку розгляду органами
Пенсійного фонду України скарг на
рішення про накладення штрафу,
нарахування пені та заяв
страхувальників при узгоджені ними
вимоги про сплату недоїмки із сплати
страхових внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування. Одночасно вказала, що сума
боргу, визначена в оскарженій ОСОБА_1
вимозі, була погашена в добровільному
порядку. Крім того зазначила, що
позивачем пропущено строк звернення до
суду. В задоволенні позову просила
відмовити.

Сторони по справі належним чином судом
були повідомлені, однак з невідомих для
суду причин не з'явилися в зал судового
засідання, а тому відповідно до ч. 1 ст.
197 КАС України суд апеляційної
інстанції може розглянути справу в
порядку письмового провадження за
наявними у справі матеріалами, якщо
справу може бути вирішено на основі
наявних у ній доказів, у разі
неприбуття жодної з осіб, які беруть
участь у справі, у судове засідання,
хоча вони були належним чином
повідомлені про дату, час і місце
судового засідання.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги у їх сукупності,
колегія суддів приходить до
переконання, що подана скарга не
підлягає задоволенню з наступних
мотивів.

Задовольняючи позов ОСОБА_1 суд першої
інстанції виходив з того, що Пунктом 5.4
даної Постанови визначено, що орган
Пенсійного фонду при розгляді скарги
страхувальника, банку, організації, яка
здійснює виплату і доставку пенсій,
може залишити рішення, яке
оскаржується без змін, а скаргу без
задоволення, скасувати в певній
частині або повністю рішення, яке
оскаржується і задовольнити скаргу
страхувальника. Рішення про результати
розгляду скарги або заяви
страхувальника, банку організації, яка
здійснює виплату і доставку пенсій,
оформляється до вимог законодавства
про мови. Зміст рішення складається зі
вступної, описової, мотивувальної та
резолютивної частин. Рішення
оформляється на бланку органу
Пенсійного фонду, який розглядав
скаргу та/або заяву (п.6.2. Постанови
№21-2).

Згідно відповіді управління
Пенсійного фонду України на заяву
ОСОБА_1 рішення про повне чи часткове
задоволення скарги або залишення
вимоги про сплату недоїмки без змін, а
заяви страхувальника без задоволення
не приймалося.

У зв'язку із вищезазначеним, вивчивши
матеріали справи та оцінивши докази,
суд приходить до висновку, що відповідь
УПФУ на скаргу відповідача від 13.01.2011 в
порядку, визначеному відповідно до
Постанови правління Пенсійного фонду
України від 19.12.2003 року № 21-2 фактично не
надана.

Згідно п.6.8. даної Постанови, якщо
вмотивоване рішення за скаргою та /або
заявою страхувальника, банку,
організації, яка здійснює виплату і
доставку пенсій, не надсилається
скаржнику протягом строку,
встановленого для розгляду його скарги
та /або заяви або протягом строку,
продовженого за рішенням органу
Пенсійного фонду, така скарга та/або
заява вважається повністю задоволеною
на користь скаржника з дня, наступного
за останнім днем зазначених строків.
Скарга вважається також повністю
задоволеною на користь страхувальника,
банку, організації, яка здійснює
виплату і доставку пенсій, якщо рішення
органу Пенсійного фонду про
продовження строків її розгляду не
було надіслано скаржнику до закінчення
двадцятиденного строку.

Такі висновки суду першої інстанції, на
думку колегії суддів, відповідають
нормам матеріального права.

Відповідно ч.2 ст.19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно п.1.3. Порядку розгляду органами
Пенсійного фонду України скарг на
рішення про накладення штрафу,
нарахування пені та заяв
страхувальників при узгоджені ними
вимоги про сплату недоїмки із сплати
страхових внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування, затвердженого Постановою
правління Пенсійного фонду України
19.12.2003 № 21-2, яка зареєстрована в
Міністерстві юстиції України 20.01.2004
року за №81/8680 з урахуванням строків
позовної давності, страхувальник (банк,
організація, яка здійснює виплату і
доставку пенсій) має право оскаржити в
суді вимогу Пенсійного фонду про
сплату недоїмки або рішення.

В судовому засіданні встановлено, що
11.01.2011 року позивач, не погоджуючись із
вимогою про сплату боргу № 354 від 04.11.2010
року, звернувся до Управління
Пенсійного фонду України із скаргою, в
якій просив визнати незаконною та
необов'язковою до виконання
вищевказану вимогу. Дана обставина
підтверджується, як поясненнями
сторін, так і дослідженим судом витягом
з системи діловодства УПФУ в м. Калуші
«Атлас-док».

Згідно п.1.4. Постанови № 21-2, відмова в
прийнятті скарги або заяви про
узгодження вимоги страхувальника,
банку, організації, яка здійснює
виплату і доставку пенсій,
забороняється. Реєстрація скарги або
заяви про узгодження вимоги повинна
відбуватися в день її подання або
надходження до органу Пенсійного
фонду, але не пізніше наступного
робочого дня. Реєстрація заяви про
узгодження вимоги здійснюється
працівником органу Пенсійного фонду,
уповноваженим на це керівником цього
органу, в журналі реєстрації заяв про
узгодження вимог про сплату недоїмки.
Реєстрація скарг на рішення про
нарахування пені та накладення штрафу
здійснюється працівником органу
Пенсійного фонду, уповноваженим на це
керівником цього органу, в журналі
реєстрації скарг.

Відповідно до досліджених в судовому
засіданні письмових доказів, поданих
відповідачем на виконання ухвали суду,
зокрема журналів реєстрації заяв про
узгодження вимог про сплату недоїмки
та звернень громадян судом також
встановлено, що вищезгадана скарга
ОСОБА_1 не зареєстрована уповноваженою
особою Управління Пенсійного фонду в м.
Калуші у журналі реєстрації заяв про
узгодження вимог про сплату недоїмки,
тобто відповідачем порушено вимоги п 1.4
Постанови ПФУ за № 21-2.

Згідно пояснень представника
відповідача вищезазначена скарга
позивача була розглянута, як звернення
в порядку, встановленому відповідним
законом.

Однак з правомірністю розгляду даної
скарги в порядку ЗУ «Про звернення
громадян» суд погодитись не може,
оскільки , як вбачається з дослідженої
в судовому засіданні в якості
письмового доказу по справі скарги
ОСОБА_1 від 11.01.2011 остання по своїй формі
та змісту повністю відповідає вимогам
до скарг, розгляд яких передбачений
Порядком розгляду органами Пенсійного
фонду України скарг на рішення про
накладення штрафу, нарахування пені та
заяв страхувальників при узгоджені
ними вимоги про сплату недоїмки із
сплати страхових внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування. При цьому суд не приймає
до уваги посилання відповідача на п.1.2.
зазначеного Порядку так, як дане
положення поширюється виключно на
страхувальників, які самостійно
визначають суму страхових внесків. При
цьому, як вбачається з системного
аналізу положень чинного
законодавства під самостійним
визначенням сум страхових внесків в
вищезгаданій нормі слід вважати
виключно декларування у встановленому
порядку таких сум страхувальником.
Однак позивачем дані суми самостійно
не визначалися, в порушення вимог ч.2 ст.
71 КАСУ відповідач жодних доказів
декларування сум страхових внесків
ОСОБА_1 суду не надав. На переконання
суду не заслуговують на уваги
твердження представника відповідача,
що ОСОБА_1 самостійно визначив суму
страхових внесків, так як обрав
особливий спосіб оподаткування,
оскільки в данному випадку позивач, як
страхувальник, визначав не розмір
сплати страхових внесків, а тільки
механізм та порядок сплати своїх
зобов'язань.

У відповідності до п 5.1. вищевказаної
Постанови за результатами розгляду
скарги орган Пенсійного фонду
зобов'язаний прийняти вмотивоване
рішення та надіслати його протягом
двадцяти календарних днів від дня
отримання скарги страхувальника,
банку, організації, яка здійснює
виплату і доставку пенсій, або протягом
строку, продовженого за рішенням
органу Пенсійного фонду на його адресу
поштою з повідомленням про вручення
або надати йому під розписку про, що
робиться відмітка в журналі реєстрації
скарг. Пунктом 5.4 даної Постанови
визначено, що орган Пенсійного фонду
при розгляді скарги страхувальника,
банку, організації, яка здійснює
виплату і доставку пенсій, може
залишити рішення, яке оскаржується без
змін, а скаргу без задоволення,
скасувати в певній частині або
повністю рішення, яке оскаржується і
задовольнити скаргу страхувальника.
Рішення про результати розгляду скарги
або заяви страхувальника, банку
організації, яка здійснює виплату і
доставку пенсій, оформляється до вимог
законодавства про мови. Зміст рішення
складається зі вступної, описової,
мотивувальної та резолютивної частин.
Рішення оформляється на бланку органу
Пенсійного фонду, який розглядав
скаргу або заяву (п.6.2. Постанови №21-2).

Згідно відповіді управління
Пенсійного фонду України на заяву
ОСОБА_1 рішення про повне чи часткове
задоволення скарги або залишення
вимоги про сплату недоїмки без змін, а
заяви страхувальника без задоволення
не приймалося.

У зв'язку із вищезазначеним, вивчивши
матеріали справи та оцінивши докази,
суд приходить до висновку, що відповідь
УПФУ на скаргу відповідача від 13.01.2011 в
порядку, визначеному відповідно до
Постанови правління Пенсійного фонду
України від 19.12.2003 року № 21-2 фактично не
надана.

Згідно п.6.8. даної Постанови, якщо
вмотивоване рішення за скаргою або
заявою страхувальника, банку,
організації, яка здійснює виплату і
доставку пенсій, не надсилається
скаржнику протягом строку,
встановленого для розгляду його скарги
або заяви або протягом строку,
продовженого за рішенням органу
Пенсійного фонду, така скарга або заява
вважається повністю задоволеною на
користь скаржника з дня, наступного за
останнім днем зазначених строків.
Скарга вважається також повністю
задоволеною на користь страхувальника,
банку, організації, яка здійснює
виплату і доставку пенсій, якщо рішення
органу Пенсійного фонду про
продовження строків її розгляду не
було надіслано скаржнику до закінчення
двадцятиденного строку.

Оскільки рішення оформлене належним
чином на адресу позивача не було
надіслано протягом встановлено
законодавством строку, то слід вважати
підставною і обґрунтованою його заяву
від 14.02.2011 року про визнання недійсною
вимоги № 354 від 04.11.2010 року про сплату
недоїмки зі страхових внесків,
фінансових санкцій (штрафів) та пені на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування в сумі 695,46 грн. вважати та
не зазначати суму боргу, вказану у
вимозі у особовій картці.

Так, як Управління Пенсійного фонду
України в м. Калуші всупереч вимогам
чинного законодавства, а саме
Постанови правління Пенсійного фонду
України від 19.12.2003 року № 21-2 за
результатами розгляду скарги, не
надало суб'єкту підприємницької
діяльності ОСОБА_1 обґрунтованого
рішення про результати розгляду скарги
відповідно до п.2.5.вищевказаної
Постанови, то слід вважати скаргу
позивача повністю задоволеною.

З урахуванням вищенаведеного, суд
приходить до висновку про
неправомірність дій Управління
Пенсійного фонду України в м. Калуші,
порушення останнім законодавчо
встановлених вимог про розгляді
скарги, поданої позивачем, а отже про
необхідність поновлення порушеного
права позивача шляхом визнання
недійсною вимоги про сплату боргу № 354
від 04.11.2010 року. Одночасно суд приходить
до переконання про необхідність при
задоволенні позову вийти за межі
позовних вимог в порядку ч.2 ст. 11 КАСУ,
так як оскаржуване рішення слід
визнати недійсним, а не нечинним,
оскільки в останньому випадку правові
наслідки вимоги втрачаються не з часу
її прийняття, а тільки з моменту
набрання законної сили рішенням суду.
При цьому суд не приймає до уваги
посилання представника відповідача
сплату позивачем суми внесків,
визначених оскаржуваним рішенням,
оскільки факт сплати коштів за
рішенням суб'єкта владних повноважень
в жодному разі не може свідчити про
правомірність такого рішення. Не
погоджується суд і з твердженням
відповідача на пропущення позивачем
строку звернення до суду. Так
відповідно до ч.2 ст.99 КАСУ строк
звернення до адміністративного суду за
захистом прав, свобод та інтересів
особи, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів. Судом встановлено, що про
порушення своїх прав ОСОБА_1 дізнався з
відповіді на його заяву, надіслану йому
21.02.2011 рок, а до суду позивач звернувся
18.03.2011 року, тобто в межах строку,
визначеного положеннями ст. 99 КАСУ.

А тому висновки суду першої інстанції
відповідають нормам матеріального та
процесуального права.

На підставі наведеного колегія судів
прийшла до висновку, що судом першої
інстанції, при винесені оскаржуваної
постанови вірно дано правову оцінку
обставинам справі та ухвалено судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
що згідно ст. 200 КАС України є підставою
для залишення апеляційної скарги без
задоволення, а постанови суду першої
інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС
України колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в м. Калуші -
залишити без задоволення.

Постанову Івано-Франківського
окружного адміністративного суду від
27.04.2011 року у справі № 2а-950/11 - залишити
без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого
адміністративного суду у порядку
адміністративного судочинства
протягом двадцяти днів шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуючий
В.В. Ніколін

Судді
О.М. Гінда

В.Я. Качмар