Справа № 2а-9297/10/14/0170
Суддя: Вербицька О.В.
Дата ухвалення: 2014-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"18" березня 2014 р. м. Київ
К/800/24486/13

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого судді:
Вербицької О.В.

суддів:
Маринчак Н.Є.

Муравйова О.В.

за участю секретаря:
Горголь І.С.

представників:

позивача: Карпенко О.В.

відповідача: не з'явився

прокуратури: Клюге Л.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні

касаційну скаргу Феодосійської
об'єднаної державної податкової
інспекції Автономної Республіки Крим
Державної податкової служби

на постанову Окружного
адміністративного суду Автономної
Республіки Крим від 16.10.2012 року

та ухвалу Севастопольського
апеляційного адміністративного суду
від 09.04.2013 року

у справі № 2а-9297/10/14/0170

за позовомТовариства з обмеженою
відповідальністю «Об'єднання
Транс-Континенталь»доФеодосійської
об'єднаної державної податкової
інспекції Автономної Республіки Крим
Державної податкової службиза
участюПрокуратури Автономної
Республіки Кримпровизнання
протиправними дій, скасування
податкових повідомлень-рішень та
спонукання до виконання певних дій

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Об'єднання
Транс-Континенталь» (далі по тексту -
позивач, ТОВ «Об'єднання
Транс-Континенталь») звернулось з
позовом до Феодосійської об'єднаної
державної податкової інспекції
Автономної Республіки Крим Державної
податкової служби (далі по тексту -
відповідач, ОДПІ) за участю Прокуратури
Автономної Республіки Крим (далі по
тексту - прокуратура) про визнання
протиправними дій, скасування
податкових повідомлень-рішень та
спонукання до виконання певних дій.

Постановою Окружного
адміністративного суду Автономної
Республіки Крим від 16.10.2012 року
адміністративний позов задоволено
частково.

Ухвалою Севастопольського
апеляційного адміністративного суду
від 09.04.2013 року апеляційну скаргу ОДПІ
залишено без задоволення, а рішення
суду першої інстанції - без змін.

Відповідач, не погоджуючись з
вищевказаними рішеннями судів першої
та апеляційної інстанцій, оскаржив їх у
касаційному порядку, просить скасувати
з мотивів порушення норм матеріального
та процесуального права та прийняти
нове рішення про відмову у задоволенні
позовних вимог.

У запереченні на касаційну скаргу
позивач, посилаючись на те, що суди
першої та апеляційної інстанції не
допустили порушень норм матеріального
та процесуального права, просить
касаційну скаргу ОДПІ залишити без
задоволення.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
представників позивача та прокуратури,
дослідивши доводи касаційної скарги,
матеріали справи, перевіривши
правильність застосування судами
попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі, суд
касаційної інстанції дійшов висновку
щодо наступного.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 220 Кодексу
адміністративного судочинства України
(далі по тексту - КАС України) суд
касаційної інстанції перевіряє
правильність застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі і не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу. Суд касаційної
інстанції переглядає судові рішення
судів першої та апеляційної інстанцій
у межах касаційної скарги, але при
цьому може встановлювати порушення
норм матеріального чи процесуального
права, на які не було посилання в
касаційній скарзі.

Так, судами попередніх інстанцій
встановлено, що ОДПІ проведено
позапланову виїзну перевірку ТОВ
«Об'єднання Транс-Континенталь» з
питань достовірності нарахування суми
бюджетного відшкодування податку на
додану вартість за грудень 2008 року, яка
виникла за рахунок від'ємного значення
з ПДВ, що декларувалося в період з 01.11.2008
року по 30.11.2008 року, за лютий 2009 року, яка
виникла за рахунок від'ємного значення
з ПДВ, що декларувалося в період з 01.01.2009
року по 31.01.2009 року, за березень 2009 року,
яка виникла за рахунок від'ємного
значення з ПДВ, що декларувалося в
період з 01.02.2009 року по 28.02.2009 року, за
квітень 2009 року, яка виникла за рахунок
від'ємного значення з ПДВ, що
декларувалося в період з 01.03.2009 року по
31.03.2009 року, за червень 2009 року, яка
виникла за рахунок від'ємного значення
з ПДВ, що декларувалося в період з 01.05.2009
року по 31.05.2009 року, за липень 2009 року,
яка виникла за рахунок від'ємного
значення з ПДВ, що декларувалося в
період з 01.06.2009 року по 30.06.2009 року, за
серпень 2009 року, яка виникла за рахунок
від'ємного значення з ПДВ, що
декларувалося в період з 01.12.2006 року по
31.07.2009 року, за вересень 2009 року, яка
виникла за рахунок від'ємного значення
з ПДВ, що декларувалося в період з 01.08.2009
року по 31.08.2009 року, за результатами
якої складено акт від 31.12.2009 року №
222/23-01/32477244.

В акті перевірки зазначено, що
позивачем порушено

- пп. 3.1.1 п. 3.1 ст. 3, пп. 7.2.1, п. 7.2 ст. 7, пп.
7.2.6. п. 7.2 ст. 7 , пп. 7.3.1. п. 7.3. ст. 7, пп. 7.4.1 п.
7.4 ст. 7, пп. 7.4.4. п. 7.4 ст., пп. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7,
пп. 7.7.1 п. 7.7 ст.7 Закону України «Про
податок на додану вартість», а саме:
завищено суму бюджетного
відшкодування: за грудень 2008 року на
суму 39 349 грн., за лютий 2009 року на суму 14
868 грн., за березень 2009 року на суму 15 850
грн., за квітень 2009 року на суму 1 127 грн.,
за червень 2009 року на суму 20 197 грн., за
липень 2009 року на суму 59 341 грн., за
серпень 2009 року - на суму 836 813 грн., за
вересень 2009 року на суму 271 478 грн.,

- пп. 3.1.1 п. 3.1 ст. 3, пп. 7.2.1, п. 7.2 ст. 7, пп.
7.2.6. п. 7.2 ст. 7 , пп. 7.3.1. п. 7.3. ст. 7, пп. 7.4.1 п.
7.4 ст. 7, пп. 7.4.4. п. 7.4 ст. 7, пп. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7,
пп. 7.7.1 п. 7.7 ст. 7 Закону України «Про
податок на додану вартість», в
результаті чого ТОВ «Об'єднання
Транс-Континенталь» завищено від'ємне
значення різниці між сумою податкових
зобов'язань та податкового кредиту: за
листопад 2008 року на суму 105 709 грн., за
грудень 2008 року на суму 116 334 грн., за
січень 2009 року на суму 18 903 грн., за лютий
2009 року на суму 5 027 грн., за березень 2009
року на суму 14 571 грн., за квітень 2009 року
на суму 9 343 грн.

- пп. 3.1.1 п. 3.1 ст. 3, пп. 7.2.1д п. 7.2.1 п. 7.2 ст. 7,
пп. 7.2.6 п. 7.2, ст. 7, пп. 7.2.1 п. 7.3 п. 7.3 ст. 7, пп.
7.4.1., п. 7.4 ст. 7, пп. 7.4.5, п. 7.4 ст. 7, пп. 7.7.1 пп.
7.7 ст. 7 Закону України «Про податок на
додану вартість», занижено суму
податку на додану вартість, яка
підлягає нарахуванню до сплати в
бюджет: за квітень 2009 року в сумі 60 751
грн. за терміном сплати 30.05.2009 року, за
травень 2009 року в сумі 67 573 грн. за
терміном сплати 30.06.2009 року, за червень
2009 року в сумі 90 235 грн. за терміном
сплати 30.07.2009 року, за липень 2009 року в
сумі 129 684 грн. за терміном сплати 30.08.2009
року, за серпень 2009 року в сумі 46 326 грн.
за терміном сплати 30.09.2009 року, за
березень 2009 року в сумі 64 210 грн. за
терміном сплати 30.10.2009 року.

Крім того, в акті зазначено, що за
результатами перевірки не можливо
підтвердити заявлену суму бюджетного
відшкодування за грудень 2006 року на
суму 2 708 грн., за січень 2007 року на суму 13
грн., за березень 2007 року на суму 15 351
грн., за квітень 2007 року на суму 50 217 грн.,
за травень 2007 року на суму 46 592 грн., за
червень 2007 року на суму 13 106 грн., за
липень 2007 року на суму 23 516 грн., за
серпень 2007 року на суму 1813 грн., за
вересень 2007 року на суму 5762 грн., за
жовтень 2007 року на суму 5745 грн., за
листопад 2007 року на суму 709 грн., за
грудень 2007 року на суму 1506 грн., за
січень 2008 року на суму 4406 грн., за лютий
2008 року на суму 9703 грн., за березень 2008
року на суму 2394 грн., за квітень 2008 року
на суму 6490 грн., за липень 2008 року на
суму 10101 грн., за серпень 2008 року на суму
30 474 грн., за вересень 2008 року на суму 14689
грн., за жовтень 2008 року на суму 34717, що
пов'язано із ненаданням під час
перевірки первинних бухгалтерських
документів: накладних, рахунків, актів
виконаних робіт, реєстрів виданих
податкових накладних, податкових
накладних, платіжних доручень, виписок
банку, касових книг та первинних
документів до неї, журналів-ордерів по
рах. № 301, № 311, № 313 та інші, головної
книзі за період, що підтягався
перевірці

На підставі висновків, що викладені в
акті перевірки, ОДПІ прийнято
податкові повідомлення - рішення від
18.01.2010 року № /0, яким позивачу
визначено суму податкового
зобов'язання з податку на додану
вартість у розмірі 917 558 грн. (за
основним платежем - 458 779 грн., та за
штрафними санкціями - 458 779 грн.), та №
/0, яким позивачу зменшено суму
бюджетного відшкодування з податку на
додану вартість в розмірі 1 531 630 грн.

За результатами адміністративного
оскарження, зазначені податкові
повідомлення-рішення податковими
органами залишено без змін, а скарги
позивача без задоволення, та прийнято
податкові повідомлення - рішення №
/1 від 01.03.2010 року про зменшення
бюджетного відшкодування в сумі 1 531 630
грн. та № 1/1 від 01.03.2010 року, яким
позивачу визначено суму податкового
зобов'язання з податку на додану
вартість в сумі 917 558 грн., (за основним
платежем - 458 779 грн., за штрафними
(фінансовими) санкціями - 458 779 грн.).

За результатами адміністративного
оскарження вищевказаних податкових
повідомлень - рішень ДПА в АР Крим
прийнято рішення від 09.04.2010 року №
987/10/25-023 про результати розгляду
повторної скарги яким залишено без
змін податкове повідомлення-рішення
від 18.01.2010 року № /0, та скасовано
податкове повідомлення-рішення від
18.01.2010 року № /0 в частині
застосування штрафних санкцій з
податку на додану вартість в сумі 229 389,50
грн. та рішення ДПІ від 16.02.2010 року №
915/10/25-0 прийняте за розглядом первинної
скарги заявника, у відповідній частині,
а первинна скарга задоволена в цієї
частині.

Не погодившись з рішенням ДПА в АР Крим
про результати розгляду скарги на
податкові повідомлення - рішення від
18.01.2010 року № /0 та № /0
позивач оскаржив їх до ДПА України.

Рішенням ДПА України від 14.07.2010 року №
6806/6/25-0115 податкові
повідомлення-рішення від 18.01.2010 року №
/0, № /0 з урахуванням рішення
ДПА в АР Крим від 29.04.2010 року № 987/10/25-023
залишено без змін, а скарга позивача
залишена без задоволення.

Суд першої інстанції, рішення якого
залишено без змін судом апеляційної
інстанції, погодився частково з такими
висновками податкового органу.

Колегія суду не може погодитись з
такими висновками судів, вважаючи їх
передчасними та такими, що винесені з
неповним з'ясуванням всіх обставин
справи, виходячи з наступного.

Статтею 1 Закону України від 16.07.99 N 996-XIV
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» передбачено, що
первинний документ - це документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення.

Таким чином, будь-які документи (у тому
числі договори, накладні, рахунки тощо)
мають силу первинних документів лише в
разі фактичного здійснення
господарської операції. Якщо ж
фактичного здійснення господарської
операції не було, відповідні документи
не можуть вважатися первинними
документами для цілей ведення
податкового обліку навіть за наявності
всіх формальних реквізитів таких
документів, що передбачені чинним
законодавством.

Враховуючи викладене, для
підтвердження даних податкового
обліку необхідно брати до уваги лише ті
первинні документи, які складені в разі
фактичного здійснення господарської
операції.

Відповідно до ст. 1 Закону України від
16.07.99 N 996-XIV «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні»
господарською операцією є дія або
подія, яка викликає зміни в структурі
активів та зобов'язань, власному
капіталі підприємства.

Отже, визначальною ознакою
господарської операції є те, що вона
повинна спричиняти реальні зміни
майнового стану платника податків.

В той же час, необхідною умовою для
віднесення сплачених у ціні товарів
(послуг) сум податку на додану вартість
є факт придбання товарів та послуг із
метою їх використання в господарській
діяльності.

Таким чином, витрати для цілей
визначення об'єкта оподаткування
податком на прибуток, а також
податковий кредит для цілей визначення
об'єкта оподаткування податком на
додану вартість мають бути фактично
здійснені і підтверджені належним
чином складеними первинними
документами, що відображають
реальність господарської операції, яка
є підставою для формування податкового
обліку платника податків.

Водночас за відсутності факту
придбання товарів чи послуг або в разі
якщо придбані товари чи послуги не
призначені для використання у
господарській діяльності платника
податку відповідні суми не можуть
включатися до складу витрат для цілей
оподаткування податком на прибуток або
податкового кредиту з податку на
додану вартість навіть за наявності
формально складених, але недостовірних
документів або сплати грошових коштів.

Судам, при вирішенні даної справи, слід
звернути увагу на дослідження обставин
реальності здійснення господарських
операцій платника податку, на підставі
яких таким платником були сформовані
дані податкового обліку. При цьому
приймати на підтвердження даних
податкового обліку можна лише
достовірні первинні документи, які
складені в разі фактичного здійснення
господарської операції.

З метою встановлення факту здійснення
господарської операції, формування
витрат для цілей визначення об'єкта
оподаткування податком на прибуток або
податкового кредиту з податку на
додану вартість судам необхідно
з'ясувати, зокрема:

- Рух активів у процесі здійснення
господарської операції. При цьому
дослідженню підлягають усі первинні
документи, які належить складати
залежно від певного виду господарської
операції: договори, акти виконаних
робіт, документи про перевезення,
зберігання товарів тощо.

- Установлення спеціальної податкової
правосуб'єктності учасників
господарської операції. Зокрема,
встановити статус постачальника
товарів (послуг), придбання яких є
підставою для формування податкового
кредиту та/або сум бюджетного
відшкодування з податку на додану
вартість. Особа, що видає податкову
накладну, повинна бути зареєстрованою
як платник податку на додану вартість
на момент вчинення відповідної
господарської операції.

- Установлення зв'язку між фактом
придбання товарів (послуг),
спорудженням основних фондів, імпортом
товарів (послуг), понесенням інших
витрат і господарською діяльністю
платника податку. В обов'язковому
порядку необхідно дослідити наявність
господарської мети при вчиненні
відповідних дій платника податку.

Для з'ясування зазначених обставин
судам необхідно перевірити доводи
податкового органу, викладені в акті
перевірки та інші докази.

Частиною 5 ст. 11 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що суд повинен
запропонувати особам, які беруть
участь у справі, подати докази або з
власної ініціативи витребувати докази,
яких, на думку суду, не вистачає.

Проте, судами попередніх інстанцій при
вирішенні даної справи не було в
повному обсязі досліджено правочини
між позивачем та фізичними особами, не
було досліджено первинні документи,
які фіксують факти здійснення
господарських операцій, наявність у
підприємства основних засобів та
трудових ресурсів, необхідних для
вчинення дій, що становлять зміст
відповідних операцій.

Для правильного вирішення даного спору
необхідним є дослідження самих
договорів про господарську співпрацю з
газифікації індивідуального
домоволодіння укладених між ТОВ
«Об'єднання Транс-Континенталь» та
фізичними особами та всіх первинних
документів, пов'язаних з їх виконанням.

Таким чином, дослідженню судами
підлягала перш за все реальність
господарської операції,
добросовісність дій платника податків,
яка полягала у відповідності вчинених
ним дій господарській меті та
досягненню економічних цілей.

Крім того, судами першої та апеляційної
інстанції не було з'ясовано та
досліджено питання щодо власника
об'єкту газифікації по будівництву
газопроводу.

Як вбачається з матеріалів справи, суди
попередніх інстанцій при вирішенні
даної справи зазначали, що висновком
судово-економічної експертизи від
07.05.2012 року № 138 у даній справі
встановлено, що первинними документами
бухгалтерського та податкового обліку
ТОВ «Об'єднання Транс-Континенталь»
підтверджуються висновки акту ДПІ в
Кіровському районі АР Крим № 22/23-01/32477244
від 31.12.2009 року.

В свою чергу, слід зазначити, що
висновок експерта підлягає оцінці в
сукупності й взаємозв'язку з іншими
доказами у справі.

Щодо позовних вимог ТОВ «Об'єднання
Транс-Континенталь» про визнання
протиправними дій та спонукання до
виконання певних дій, слід зазначити
наступне.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 2 КАС України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

В адміністративному суді можуть бути
оскаржені лише ті рішення, дії чи
бездіяльність суб'єкта владних
повноважень (тобто правові акти), що
призводять до виникнення юридичних
наслідків у вигляді виникнення, зміни
чи припинення прав та обов'язків у
певних осіб.

При цьому оспорювані правові акти
(рішення, дії або бездіяльність)
повинні бути юридично значимими, тобто
мати безпосередній вплив на
суб'єктивні права та обов'язки шляхом
або позбавлення можливості повністю чи
в частині реалізувати належне цій
особі право, або шляхом безпідставного
покладення на цю особу будь - якого
обов'язку.

Отже, в порядку адміністративного
судочинства можуть розглядатися спори
щодо будь - яких рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень без обмежень, але
відповідні вимоги можуть бути
задоволені за умови, що такі рішення,
дії (бездіяльність) є юридично
значимими для позивача, тобто
порушують права та інтереси останнього
шляхом обмежень у реалізації його прав
чи покладення на нього необґрунтованих
обов'язків.

В той же час, судами попередніх
інстанцій при вирішенні даної справи
не було встановлено в чому полягає
порушення прав та охоронюваних законом
інтересів ТОВ «Об'єднання
Транс-Континенталь».

Отже, колегія суду приходить до
висновку, що суди попередніх інстанцій
не дослідили та не розглянули належним
чином докази, що містяться в матеріалах
справи, не надали належну оцінку
обставинам справи, порушили та невірно
застосували норми матеріального права,
та, як наслідок, прийняли незаконні
рішення.

Викладене свідчить про порушення
судами вимог статті 159 КАС України, якою
передбачено, що судове рішення повинно
бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом
відповідно до норм матеріального права
при дотриманні норм процесуального
права, а обґрунтованим - рішення,
ухвалене судом на підставі повно і
всебічно з'ясованих обставин в
адміністративній справі,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Касаційна ж інстанція згідно з ч. 2 ст. 220
КАС України не може досліджувати
докази, встановлювати або визнавати
доведеними обставини, що не були
встановлені в судовому рішенні, та
вирішувати питання про достовірність
того чи іншого доказу.

Враховуючи викладене, касаційна
інстанція на підставі ст. 227 КАС України
дійшла висновку про неповне
встановлення обставин справи та
обумовлену цим неможливість надання
належної юридичної оцінки всім
обставинам у справі, порушень норм
процесуального права, у зв'язку з чим
оскаржувані судові рішення підлягають
скасуванню, а справа підлягає
направленню на новий розгляд для
достовірного з'ясування та правильного
вирішення спору по суті.

Під час нового судового розгляду
справи судам необхідно врахувати
викладене, повно та об'єктивно
дослідити обставини справи, дати їм
належну юридичну оцінку, в залежності
від встановленого, правильно
застосувати до спірних правовідносин
норми матеріального права та ухвалити
законне і обґрунтоване рішення.

Відповідно до вищевикладеного,
касаційна скарга відповідача підлягає
частковому задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 210, 214-215, 220, 221, 223, 227, 230, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ :

Касаційну скаргу Феодосійської
об'єднаної державної податкової
інспекції Автономної Республіки Крим
Державної податкової служби
задовольнити частково.

Постанову Окружного адміністративного
суду Автономної Республіки Крим від
16.10.2012 року та ухвалу Севастопольського
апеляційного адміністративного суду
від 09.04.2013 року - скасувати.

Справу направити на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути переглянута
Верховним Судом України з підстав і в
порядку, установленому статтями 237, 238,
239-1 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Головуючий суддя О.В. Вербицька Судді
Н.Є. Маринчак О.В. Муравйов