Справа № 742/4753/13-а
Суддя: Пилипенко О.Є.
Дата ухвалення: 2014-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
Головуючий у 1-й інстанції: Галич А.І.
Суддя-доповідач: Пилипенко
У Х В А Л А

Іменем України

11 березня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого судді - Пилипенко
О.Є.,

суддів - Глущенко Я.Б.
та Шелест С.Б.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в м. Києві апеляційну
скаргу ОСОБА_2 на постанову Прилуцького
міськрайонного суду Чернігівської
області від 14 жовтня 2013 року у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_2до
управління Пенсійного фонду України в
м. Прилуках та Прилуцькому районі
Чернігівської області про визнання дій
протиправними та зобов'язання вчинити
дії, -

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2013 року ОСОБА_2 звернувся до
Прилуцького міськрайонного суду
Чернігівської області з позовом до
управління Пенсійного фонду України в
м. Прилуках та Прилуцькому районі
Чернігівської області про визнання дій
протиправними та зобов'язання вчинити
дії.

Постановою Прилуцького міськрайонного
суду Чернігівської області від 14
жовтня 2013 року у задоволенні
адміністративного позову відмовлено
повністю.

Не погоджуючись із постановою суду від
14 жовтня 2013 року позивач подав
апеляційну скаргу в якій просить
скасувати постанову суду першої
інстанції та прийняти нову, якою
позовні вимоги задовольнити в повному
обсязі. Свої вимоги обґрунтовує тим, що
судом першої інстанції було допущено
неповне з'ясування обставин, що мають
значення для справи, не довів ті
обставини, які ним було встановлено під
час розгляду справи, що у свою чергу
стало причиною порушення судом норм
матеріального та процесуального права.

Перевіривши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає необхідним апеляційну скаргу
ОСОБА_2 - залишити без задоволення, а
постанову Прилуцького міськрайонного
суду Чернігівської області від 14
жовтня 2013 року - без змін виходячи із
наступного.

Згідно ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає скаргу
без задоволення, а постанову суду - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Приймаючи рішення про відмову у
задоволенні позовних вимог суд першої
інстанції виходив з того, що позивач
має право отримання підвищення до
пенсії відповідно до ст. 6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни», проте 14.06.2011 року Верховною
Радою України прийнято Закон України
«Про внесення змін до Закону України
«Про Державний бюджет України на 2011
рік» № 3491-VI, відповідно до якого п. 7 ч. 1
Прикінцеві положення Закону України
«Про Державний бюджет України на 2011
рік» доповнено пунктом 4, яким
встановлено, що у 2011 році норми і
положення, зокрема статті 6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни» застосовуються у порядку та
розмірах, встановлених Кабінетом
Міністрів України виходячи з наявного
фінансового ресурсу бюджету
Пенсійного фонду України на 2011 рік,
тобто з 23.07.2011 р. при нарахуванні
належних позивачу виплат застосуванню
підлягає постанова Кабінету Міністрів
України «Про встановлення деяких
розмірів виплат, що фінансуються за
рахунок коштів державного бюджету» від
06.07.2011 року № 745, яка прийнята на
реалізацію вказаного Закону.

Колегія суддів погоджується із
зазначеним висновком суду першої
інстанції, оскільки він знайшов своє
підтвердження під час апеляційного
розгляду справи.

Згідно ст. 6 вказаного Закону дітям
війни пенсії або щомісячне довічне
грошове утримання чи державна
соціальна допомога, що виплачується
замість пенсії, підвищуються на 30
відсотків мінімальної пенсії за віком.

Разом з тим, 14.06.2011 року Верховною Радою
України прийнято Закон України «Про
внесення змін до Закону України «Про
Державний бюджет України на 2011 рік» №
3491-VI, відповідно до якого п. 7 ч. 1
Прикінцеві положення Закону України
«Про Державний бюджет України на 2011
рік» доповнено пунктом 4, яким
встановлено, що у 2011 році норми і
положення, зокрема статті 6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни» застосовуються у порядку та
розмірах, встановлених Кабінетом
Міністрів України виходячи з наявного
фінансового ресурсу бюджету
Пенсійного фонду України на 2011 рік.

Згідно наведеної норми, визначення
порядку та розмірів виплат зазначеним
категоріям громадян делеговано
Кабінету Міністрів України.

На реалізацію наведеного положення
Закону України «Про внесення змін до
«Про Державний бюджет України на 2011
рік» Кабінетом Міністрів України 06.07.2011
року прийнята постанова «Про
встановлення деяких розмірів виплат,
що фінансуються за рахунок коштів
державного бюджету» № 745 (набрала
законну силу з 23.07.2011 року), п. 6 якої
встановлено, що дітям війни до пенсії
або щомісячного довічного грошового
утримання чи державної соціальної
допомоги, що виплачується замість
пенсії, підвищення проводиться у
розмірі 49,8 грн.

Тобто з 23.07.2011 року при нарахуванні
належних позивачу виплат застосуванню
підлягає постанова Кабінету Міністрів
України «Про встановлення деяких
розмірів виплат, що фінансуються за
рахунок коштів державного бюджету» від
06.07.2011 року № 745, яка прийнята на
реалізацію вказаного Закону.

У зв'язку з цим відсутні підстави для
задоволення вимог позивача за період з
23 липня 2011 року щодо обов'язку
відповідача нараховувати та
виплачувати щомісячну соціальну
допомогу як дитині війни, відповідно до
ст.. 6 Закону України «Про соціальний
захист дітей війни».

Враховуючи те, що позивач звернувся до
суду лише 16.09.2013 року та просив поновити
строк звернення із вказаним позовом
(просив задовольнити позовні вимоги з
2007 року, тобто поновити строк на 6
років), проте наведені підстави для
поновлення строку судом не визнані як
поважними, підстави для задоволення
позовних вимог відсутні.

З огляду на викладене, колегія суддів
дійшла висновку, що судом першої
інстанції було вірно встановлено
фактичні обставини справи, надано
належну оцінку дослідженим доказам та
прийнято законне та обґрунтоване
рішення у відповідності з вимогами
матеріального та процесуального права.
За таких обставин колегія суддів
вважає необхідним апеляційну скаргу
ОСОБА_2 - залишити без задоволення, а
постанову Прилуцького міськрайонного
суду Чернігівської області від 14
жовтня 2013 року - без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 197, 198, 200, 205, 206,
212, 254 КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без
задоволення, а постанову Прилуцького
міськрайонного суду Чернігівської
області від 14 жовтня 2013 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя
О.Є. Пилипенко

Судді
Я.Б. Глущенко

С.Б. Шелест

Головуючий суддя
Пилипенко О.Є.

Судді:
Глущенко Я.Б.

Шелест С.Б.