Справа № 754/16779/13-а
Суддя: Панченко О. М.
Дата ухвалення: 2013-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

21.10.2013 року Деснянський районний
суд м. Києва у складі

головуючого -- судді Панченко О.М.

при секретарі - Буцко М.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом ОСОБА_1 до Управління
Пенсійного фонду України у
Деснянському районі м. Києва про
визнання дій неправомірними та
зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з
адміністративним позовом з вимогами
про: поновлення пропущеного строку для
звернення до суду за захистом
порушених прав за період з 2007 року;
зобов»язання Управління Пенсійного
фонду України у Деснянському районі м.
Києва виплатити йому заборговані кошти
в розмірі 30% від мінімальної пенсії за
віком за кожен місяць, починаючи з 2007
року до сьогодні; зменшити суму на
виплачену раніше величину і
виплачувати 30% доплату в подальшому.
Стягнути з відповідача на його користь
судові витрати.

Позовні вимоги мотивовано тим, що
згідно ст. 6 Закону дітям війни пенсії
або щомісячне довічне грошове
утримання державна соціальна допомога,
що виплачується замість пенсії
підвищуються на 30 % мiнiмальньної пенсії
за віком. Зупинення дії та внесення
змін до вищезазначеної норми закону
визнані Рішеннями Конституційного
Суду України неконституційними, не
зважаючи на це, відповідач продовжує
нараховувати підвищення до пенсії не в
повному розмірі, а тому порушене право
підлягає захисту в судовому порядку.

Ухвалою Деснянського районного суду м.
Києва від 07.03.2013 року адміністративний
позов ОСОБА_1 залишено без розгляду.

Ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 05.09.2013 року
ухвалу судді Деснянського районного
суду м. Києва від 07.03.2013 року в частині
залишення без розгляду позовних вимог
за період з 06.09.2012 року по 06.03.2013 року
скасовано. В іншій частині ухвалу
залишено без змін.

В судовому засіданні позивач підтримав
вимоги свого позову, просив
зобов»язати відповідача провести
перерахунок недоплаченої йому як
дитині війни щомісячної державної
соціальної допомоги з 06.09.2012 року по
теперішній час.

Представник відповідача в судове
засідання не з»явився, належним чином
повідомлений про день та час розгляду
справи.

Заслухавши пояснення позивача,
дослідивши обставини справи в їх
сукупності, оцінивши зібрані по справі
докази виходячи зі свого переконання,
суд дійшов висновку, що позов підлягає
задоволенню з наступних підстав.

У відповідності до ст. ч. 2 ст. 71 КАС
України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок по доказуванню
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

З огляду на положення наведеної
процесуальної норми, виходячи із суті
позовних вимог, під час розгляду даної
справи позивачу належить на виконання
вимог ч. 1 ст. 72 КАС доводити поважність
причин пропуску строку позовної
давності, а стороні відповідача -
правомірність свої дій та
бездіяльності.

Судом встановлено, що позивач має
статус дитини війни в розумінні Закону
України „Про соціальний захист дітей
війни". Вказаним Законом від 18.11.2004, який
набрав чинності з 01.01.2006 року
встановлено правовий статус дітей
війни і визначено основи їх
соціального захисту, а саме шляхом
надання пільг та державної соціальної
підтримки.

На підставі Закону позивачу лише з
01.01.2008 року здійснюється підвищення
пенсії на 10% прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність.

Позивач звертався до відповідача з
письмовою заявою про нарахування
підвищення до пенсії з 01.01.2006 року в
розмірі 30% мінімальної пенсії за віком,
за результатами розгляду якої
відповідачем повідомлено про
нарахування підвищень у відповідності
до вимог законодавства, після чого
позивач звернувся до суду.

Статтею 6 Закону в первинній редакції
від 18.11.2004 року встановлювалось, що
дітям війни пенсії або щомісячне
довічне грошове утримання чи державна
соціальна допомога, що виплачується
замість пенсії, підвищуються на 30 %
мінімальної пенсії за віком (надалі по
тексту первинна редакція).

У 2006 році дія статті 6 Закону в
первинній редакції зупинялась з 01.01.2006
року Законом України „Про державний
бюджет на 2006 рік". З внесенням змін в
статтю 110 та скасуванням п. 17 статті 77
Закону України „Про державний бюджет
на 2006 рік" законом від 19.01.2008 року, який
набув чинності 01.04.2006 року -
відновлювалась дія вказаної статті 6
Закону.

У 2007 році дія статті 6 Закону в
первинній редакції зупинялась з 01.01.1007
року Законом України „Про державний
бюджет на 2007 рік" від 19.12.2006 року, який в
частині зупинення дії статті 6 Закону
був визнаний не конституційним
Рішенням Конституційного Суду України
(справа про соціальні гарантії
громадян) та відповідно втратив
чинність 09.07.2007 року. Отже дія статті 6
відновлювалась з 09.07.2007 року.

У 2008 році на підставі Закону України
„Про державний бюджет на 2008 рік та про
внесення змін до деяких законодавчих
актів" від 28.12.2007 року статтю 6 Закону
викладено в новій редакції, відповідно
до якої дітям війни (крім тих, на яких
поширюється дія Закон України "Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту") до пенсії або
щомісячного довічного грошового
утримання чи державної соціальної
допомоги, що виплачується замість
пенсії, виплачується підвищення у
розмiрi надбавки, встановленої для
учасників війни. Норма ст. 14 Закону
України „Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту", до
якої відсилає названа стаття
передбачає, що учасникам війни пенсії
або щомісячне грошове утримання чи
державна соціальна допомога, що
виплачується замість пенсії,
підвищується на 10% прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність.

Вказана редакція статті 6 Закону набула
чинність з 01.01.2008 року та втратила
чинність 22 травня 2008 року на підставі
Рішення Конституційного Суду України
(справа щодо предмета та змісту закону
про Державний бюджет).

З прийняттям Конституційним Судом
України Рішення з 22.05.2008 року
відновлена чинність первинної
редакції статті 6 Закону, а саме, що
дітям війни пенсії або щомісячне
довічне грошове утримання державна
соціальна допомога, що виплачується
замість пенсії підвищуються на 30 %
мiнiмальньної пенсії за віком.

Разом з тим, Постановою Кабінету
Міністрів України від 28.05.2008 року в п. 8
встановлено, що дітям війни (крім тих,
на яких поширюється дія Закону України
„Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту" та „Про жертви
нацистських переслідувань" до пенсії
або щомісячного довічного грошового
утримання чи державної соціальної
допомоги, що виплачується замість
пенсії, підвищення проводитись у таких
розмірах: з 22 травня - 48,1 грн., з 1 липня -
48,2 грн.; 1 жовтня - 49,8 грн. Вказана
Постанова вводилась в дію з 22.05.2008 року.

Задовольняючи позовні вимоги
частково, суд виходив з наступного.

Посилання позивача на незнання
законів, а відповідно і незнання про
порушення свого права, суд не вважає
обґрунтованими, оскільки не знання
законів не звільняє від
відповідальності і не є поважною
причиною для пропуску строку позовної
давності. З огляду на викладене, суд не
вбачає підстав для поновлення позивачу
строку на звернення до суду за
захистом порушеного права.

Вимоги позову, які охоплюють період в
межах строку позовної давності є
обґрунтованими з огляду на таке.

В досліджуваний період, а саме з 29.01.2008
року по 20.05.2009 року стаття 6 Закону
діяла в двох редакціях, як зазначалось
вище, а саме: з 01.01.2008 року по 22.05.2008 року
в редакції від 28.12.2007 року, а з 22.05.2008
року до тепер - в первині редакції від
18.11.2004 року, на яку позивач посилається
як на підставу своїх вимог.

Встановлені судом обставини свідчать
про те, що позивачу як дитині війни
пенсія підвищувалась з 01.01.2008 року на 10%
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, що
відповідало положенням статті 6 Закону
України „Про соціальний захист дітей
війни" в редакції, яка діяла з 01.01.2008
року.

У відповідності до ч. 2 ст. 152
Конституції України закони та інші
нормативно правові акти, які визнанні
неконституційними, втрачають чинність
з дня ухвалення Конституційним Судом
України рішення про їх
неконституційність.

З огляду на викладене, очевидна
невідповідність названої редакції
статті 6 Закону положенням Конституції
України та висновкам Конституційного
Суду України, викладеним у Рішенні від
09.07.2007 року не зупиняє дію цієї редакції
статті та не тягне її не чинності, а
тому підлягає застосуванню до спірних
правовідносин з часу набуття чинності
і до часу визнання її неконституційною
Рішенням Конституційного Суду України.

Отже, дії Управління Пенсійного фонду
України в період з 06.09.2012 року по 21.10.2013
року щодо проведення підвищення пенсії
позивача в розмірах, які встановлені
Постановою Кабінету Міністрів України
від 28.05.2008 року - є неправомірними
виходячи з наступного.

Постановою Кабінету Міністрів України
фактично встановлено розміри
підвищення до пенсій або щомісячного
довічного грошового утримання чи
державної соціальної допомоги, які
фактично дорівнюють 10 % прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність, тобто своєю Постановою
Кабінет Міністрів України в
математичному сенсі продублював
положення статті 6 Закону в редакції,
яка визнана неконституційною,
замінивши відсотковий вираз надбавки
на тверду грошову сумою.

Законом України „Про соціальний
захист дітей війни" Кабінету Міністрів
України не надано повноваження щодо
встановлення чи зміни розміру
підвищень до пенсій або щомісячного
довічного грошового утримання чи
державної соціальної допомоги.

Враховуючи, що норми підзаконних
нормативних актів не можуть суперечити
нормам законів, а тим більше змінювати
їх, тому при вирішенні питання щодо
розміру нарахувань, належних позивачу
з 22.05.2008 року підлягають застосуванню
положення Закону, а не Постанови
Кабінету Міністрів України.

При визначенні розміру нарахування суд
виходив з наступного. У відповідності
до ч. 3 ст. 46 Конституції України
встановлено, що пенсії, інші види
соціальних виплат та допомоги, що є
основним джерелом існування, мають
забезпечувати рівень життя, а отже не
можуть бути нижче від прожиткового
мінімуму, який встановлюється законом.

У вiдповiдностi до положень ст.46
Конституції України прийнято Закон
України «Про прожитковий мінімум»,
який дає визначення прожитковому
мінімуму, закладає правову основу для
його встановлення, затвердження та
врахування при реалізації державою
конституційної гарантії громадян на
достатній життєвий рівень. Частиною 2
ст.1 Закону України «Про прожитковий
мінімум» встановлено, що прожитковий
мінімум визначається нормативним
методом у розрахунку на місяць на одну
особу, а також окремо для тих, хто
відноситься до основних соціальних i
демографічних груп населення: дітей
віком до 6 років; дітей віком від б до 18
років, працездатних осіб, осіб, якi
втратили працездатність.

Стаття 2 Закону «Про прожитковий
мінімум» визначено, що прожитковий
мінімум застосовується, зокрема, для:
встановлення розмiрiв мінімальної
заробітної плати та мінімальної пенсії
за віком, визначення розмiрi соціальної
допомоги, допомоги сiм'ям з дітьми,
допомоги по безробіттю, а також
стипендій та інших соціальних виплат
виходячи з вимог Конституції України
та законів України; формування
державного бюджету України та місцевих
бюджетів.

Тобто вищезазначене свідчить, що
прожитковий мінімум є базою для
розрахунку в тому числі мінімальної
пенсії за віком, інших соціальних
виплат виходячи з вимог Конституції
України та законів України.

Чинним законодавством України на 2012-2013
рiк не визначено таку базу для
нарахувань підвищень як мінімальна
пенсія за віком. Тобто жодним
нормативно-правовим актом на 2012-2013 рiк
щодо Закону України "Про соціальний
захист дітей війни" прямо не визначено
розмір мінімальної пенсії за віком як
соціальної гарантії та бази
нарахувань.

Разом з тим, суд вважає, що не дивлячись
на те, що законом не встановлено в
абсолютній величині точного розмiрi
пенсії за віком в цілях розрахунку за
ст.6 Закону України "Про соціальний
захист дітей війни", це не означає, що
законом не визначено мінімального
такого розміру. Якщо закон не
встановлює розмір бази нарахування в
абсолютній величині при наявності
мінімального розміру бази нарахування,
то це не означає, що особа не має
взагалі права (обмежується у праві) на
отримання i реалізацію прав визначених
законом.

Отже, розмір мінімальної пенсії за
віком в розумінні ст.6 Закону України
"Про соціальний захист дітей війни" як
база для розрахунку підвищення, в
будь-якому разі не може бути меншою ніж
прожитковий мінімум для осіб, якi
втратили працездатність. Такий
висновок суду узгоджується з
положеннями ч. 1 ст. 28 Закону України
„Про загальнообов'язкове пенсійне
страхування", якою встановлено, що
розмір мінімальної пенсії за віком
встановлюється у розмірі прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність, і не суперечить
положенням ч. 3 цього ж Закону
передбачає, що мінімальний розмір
пенсії за віком, встановлений частиною
1 цієї статті застосовується виключно
для визначення розмірів пенсій,
призначених згідно з цим законом.

Виходячи з наведеного, суд дійшов
висновку, що пенсія позивача підлягає
перерахунку шляхом донарахування
надбавки до пенсії у відповідності до
ст. 6 Закону України „Про соціальний
захист дітей війни» у розмірі 30%
мінімальної пенсії за віком, з
урахуванням проведених виплат за
період з 06.09.2012 року по 21.10.2013 року.

На підставі ч. 1 ст. 94 КАС України
понесені позивачем судові витрати в
розмірі 34,70 грн. підлягають
відшкодуванню за рахунок Державного
бюджету України.

Керуючись ст.ст. 2, 18, 71, 93, 99, 100, 104,
161-163, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати дії Управління Пенсійного
фонду України у Деснянському районі
м. Києва в частині не нарахування
ОСОБА_1 надбавки до пенсії в розмірі 30 %
у відповідності до вимог ст. 6 Закону
України „Про соціальний захист дітей
війни" - неправомірними.

Зобов'язати Управління Пенсійного
фонду України у Деснянському районі
м. Києва здійснити нарахування
надбавки до пенсії ОСОБА_1 у
відповідності до ст. 6 Закону України
„Про соціальний захист дітей війни" у
розмірі 30% мінімальної пенсії за віком
з 06 вересня 2012 року по 21 жовтня 2013 року з
урахуванням проведених виплат.

Відшкодувати ОСОБА_1 понесені ним
судові витрати в розмірі 34 грн. 70 коп.
за рахунок коштів Державного бюджету
України.

Постанова може бути оскаржена до
Київського апеляційного
адміністративного суду шляхом подання
через Деснянський районний суд м. Києва
протягом 10 днів, з дня складання
повного тексту постанови, заяви про
апеляційне оскарження та наступним
поданням протягом 20 днів з дня подання
заяви -- апеляційної скарги.

Суддя: