Справа № 821/2971/13-а
Суддя: Косцова І.П.
Дата ухвалення: 2014-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

20 березня 2014 р.м.ОдесаСправа № 821/2971/13-а

Категорія: 8.2.6 Головуючий в 1 інстанції:
Морська Г.М.

Одеський апеляційний адміністративний
суд в складі колегії:

судді-доповідача - Косцової І.П.

суддів - Турецької
І.О.

- Стас Л.В.

за участю секретаря - Заболотної
Л.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у м. Херсоні
Головного управління Міндоходів у
Херсонській області на постанову
Херсонського окружного
адміністративного суду від 09 жовтня 2013
року у справі за адміністративним
позовом Херсонського державного
заводу «Палада» до Державної
податкової інспекції у м. Херсоні
Головного управління Міндоходів у
Херсонській області про визнання
протиправними податкових
повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

Херсонський державний завод «Палада»
звернувся до адміністративного суду з
позовом, в якому просить визнати
нечинними податкові повідомлення -
рішення Державної податкової
інспекції у м. Херсоні від 21.04.2011 №
, яким позивачу донараховано
податок на прибуток у розмірі 541 245 грн.
та застосовані штрафні санкції в сумі
135 311,25 грн., № , згідно якого
донараховано ПДВ у розмірі 5 731,25 грн. та
застосовані штрафні санкції у сумі 1
432,80 грн., № , яким зменшено суму
бюджетного відшкодування з ПДВ у
розмірі 281 918,78 грн. та застосовано 63 980,33
грн. штрафних санкцій.

В обґрунтування позову зазначено, що
висновки податкового органу щодо
нікчемності правочинів, укладених ХДЗ
«Палада» з контрагентами ТОВ «Транс
Агенство Метал» та ПП «Ост-Вест-Компані
АК» не ґрунтуються на законі та
суперечать фактичним обставинам
справи, оскільки, нікчемними правочини
можуть бути визнані лише на підставі
рішення суду. В свою чергу, на
підтвердження операцій з придбання
товару (металопродукції) позивачем під
час перевірки посадовим особам ДПІ
надані всі первинні документи. Також
вважає необґрунтованими висновки
відповідача щодо завищення валових
витрат за 9 місяців 2010 року по авансовим
платежам приватним підприємцям ФОП
ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_4 у сумі 150 000 грн.,
оскільки такі витрати були відображені
підприємством в декларації податку на
прибуток за 2010 рік в сумі 514 000 на
підставі відповідних документів.

Постановою Херсонського окружного
адміністративного суду від 09 жовтня 2013
року позов задоволено в повному
обсязі.

В апеляційній скарзі Державна
податкова інспекція у м. Херсоні
Головного управління Міндоходів в
Херсонській області, посилаючись на
порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати судове рішення та
прийняти нову постанову про відмову у
задоволені позовних вимог.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши законність і
обґрунтованість судового рішення в
межах позовних вимог і доводів
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом першої інстанції у справі
з'ясовано, що підставою для прийняття
відповідачем податкових
повідомлень-рішень, які є предметом
оскарження, став акт Державної
податкової інспекції у м. Херсоні
Головного управління Міндоходів у
Херсонській області від 07.04.2011 року
№1087/23-4/24961253 про результати планової
виїзної документальної перевірки
Херсонського державного заводу
«Палада» з питань дотримання вимог
податкового, валютного та іншого
законодавства за період з 01.10.2008 року по
30.09.2010 року.

Перевіркою встановлено порушення п.5.1,
п.п.5.2.1 п.5.2 ст.5, п.п.11.2.3 п.11.2 ст.11 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств», в результаті чого
занижено податок на прибуток за 2009 рік
в сумі 541 245 грн., та п.п.7.4.1 п.7.4 ст.7 Закону
України «Про податок на додану
вартість», в результаті чого занижено
суму податку на додану вартість, що
підлягає сплаті до бюджету за вересень
2010 року в сумі 5 731,25 грн. та завищено
суму податку на додану вартість, що
підлягає відшкодуванню з бюджету на
загальну суму 281 918,78 грн.

За наслідками перевірки ДПІ у Херсоні
прийнято податкові
повідомлення-рішення від 21.04.2011 року - №
, яким позивачу визначено суму
податкового зобов'язання з податку на
прибуток підприємств в розмірі 676 556,25
грн. (в т.ч. за основним платежем - 541 245
грн., за штрафними (фінансовими)
санкціями - 135 311,25 грн.); №, яким
позивачу визначено суму податкового
зобов'язання з податку на додану
вартість із вироблених в Україні
товарів (робіт, послуг) в розмірі 7 164,05
грн. (в т.ч. за основним платежем - 5 731,25
грн., за штрафними (фінансовими)
санкціями - 1 432,8 грн.) та №, яким
ХДЗ «Палада» зменшено суму бюджетного
відшкодування з податку на додану
вартість в розмірі 281 918,78 грн. та
застосовані штрафні санкції в розмірі
63 980,33 грн.

Суть порушень, на думку податкового
органу, полягала у тому, що у вказаному
періоді позивачем відображено валові
витрати та сформовано податковий
кредит по ПДВ за господарськими
операціями з контрагентами - ТОВ «Транс
Агенство Метал» та ПП «Ост-Вест-Компані
АК», діяльність яких спрямована лише на
отримання податкової вигоди. За
висновком ДПІ, в ході перевірки
встановлено, що укладені договори не
пов'язані з господарською діяльністю
підприємства, усі операції
купівлі-продажу та поставки
металопродукції не спричиняють
реального настання правових наслідків,
що обумовлені ними по правочинах, тому
укладені позивачем угоди з ТОВ «Транс
Агенство Метал» та ПП «Ост-Вест-Компані
АК» є нікчемними та недійсними.

Такого висновку податковий орган
дійшов з огляду на те, що 19.05.09 року
господарським судом Миколаївської
області ПП «Ост-Вест-Компані АК»
визнано банкрутом, відносно нього
відкрито ліквідаційну процедуру,
призначено ліквідатора, який не надав
документів підприємства для перевірки,
місцезнаходження підприємства не
встановлено, на ньому відсутні основні
фонди для фактичного здійснення
господарських операцій.

Обґрунтовуючи нікчемність
господарської операції з
постачальником ТОВ «Транс Агенство
Метал», податковий орган послався на
акт невиїзної документальної
перевірки від 29.10.10 № 2642/231/35785206, з якого
вбачається, що Товариство не має
трудових ресурсів, основних фондів,
складських приміщень, транспортних
засобів, тому операції купівлі-продажу,
які вчинив ТОВ в період, що перевірявся,
визнані такими, що не спричиняють
реального настання правових наслідків,
є нікчемними по ланцюгу до
вигодонабувача.

Зазначені обставини, на думку
податкового органу, свідчать про те, що
укладені між позивачем та його
контрагентами угоди є нікчемними та не
мали реального характеру.

За відсутності факту придбання товарів
(робіт, послуг) відповідні суми не
можуть включатися до податкового
кредиту з податку на додану вартість та
бути віднесеними до складу валових
витрат Підприємства.

Вирішуючи даний спір, суд першої
інстанції виходив з того, що первинні
документи, які зазначені в акті
перевірки, складені у відповідності до
вимог Податкового кодексу України,
містять всі необхідні реквізити, які
дають змогу ідентифікували
контрагента позивача. На час
здійснення господарських операцій з
позивачем безпосередні постачальники
Підприємства були зареєстрованими
платниками податку на додану вартість
і мали право виписувати податкові
накладні. Податковий орган не
наділений повноваженнями щодо
встановлення в актах перевірки факту
нікчемності або недійсності
правочинів, укладених суб'єктами
господарювання. Якщо платник податку
виконав усі передбачені законом умови
щодо формування податкового кредиту та
має всі документальні підтвердження
його розміру, податковий орган не має
підстав для позбавлення платника
податку права на відшкодування ПДВ та
на відображення у складі валових
витрат витрати з придбання товару.

Колегія суддів такий висновок суду
першої інстанції вважає правильним, з
огляду на наступне.

Правовідносини з приводу нікчемності
правочинів унормовані ст. 228 Цивільного
кодексу України, відповідно до якої
правочин вважається таким, що порушує
публічний порядок, якщо він був
спрямований на порушення
конституційних прав і свобод людини і
громадянина, знищення, пошкодження
майна фізичної або юридичної особи,
держави, Автономної Республіки Крим,
територіальної громади, незаконне
заволодіння ним (ч. 1 ст. 228); правочин,
який порушує публічний порядок, є
нікчемним (ч. 2 ст. 228).

Також, відповідно до п.18 Постанови
Пленуму ВСУ №9 перелік правочинів, які
є нікчемними як такі, що порушують
публічний порядок, визначений статтею
228 ЦК: 1) правочини, спрямовані на
порушення конституційних прав і свобод
людини і громадянина; 2) правочини,
спрямовані на знищення, пошкодження
майна фізичної або юридичної особи,
держави, Автономної Республіки Крим,
територіальної громади, незаконне
заволодіння ним.

Такими є правочини, що посягають на
суспільні, економічні та соціальні
основи держави, зокрема: правочини,
спрямовані на використання всупереч
закону комунальної, державної або
приватної власності; правочини,
спрямовані на незаконне відчуження або
незаконне володіння, користування,
розпорядження об'єктами права
власності українського народу - землею
як основним національним багатством,
що перебуває під особливою охороною
держави, її надрами, іншими природними
ресурсами (ст. 14 Конституції України);
правочини щодо відчуження викраденого
майна; правочини, що порушують правовий
режим вилучених з обігу або обмежених в
обігу об'єктів цивільного права тощо.

Усі інші правочини, спрямовані на
порушення інших об'єктів права,
передбачені іншими нормами публічного
права, не є такими, що порушують
публічний порядок. При кваліфікації
правочину за ст. 228 ЦК має враховуватися
вина, яка виражається в намірі порушити
публічний порядок сторонами правочину
або однією зі сторін. Доказом вини може
бути вирок суду, постановлений у
кримінальній справі, щодо знищення,
пошкодження майна чи незаконного
заволодіння ним тощо.

Як встановлено судом першої інстанції
при розгляді справи, відповідачем не
надано достатніх доказів, які б
підтверджували його доводи щодо
відсутності у позивача
адміністративно-господарських
можливостей на виконання
господарських зобов'язань по укладеним
угодам та відсутність фактичних дій,
спрямованих на виконання взятих на
себе зобов'язань, які стали підставою
вважати укладені ним правочини
фіктивними.

До того ж, як вірно встановлено судом
першої інстанції, податковим органом
не надано жодного доказу, що зміст
укладених договорів суперечать нормам
ЦК України та моральним засадам
суспільства, оскільки вищенаведеними
доказами по справі встановлено факт
здійснення позивачем господарської
діяльності з юридичною особою ПП
«Ост-Вест-Компані АК», яке було визнано
банкрутом вже після проведення
господарської операції.

В свою чергу, відповідно до підпункту
7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону України
«Про податок на додану вартість»
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи із договірної
(контрактної) вартості товарів (послуг),
але не вище рівня звичайних цін, у разі
якщо договірна ціна на такі товари
(послуги) відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 81 цього Закону, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з придбанням
або виготовленням товарів (у тому числі
при їх імпорті) та послуг з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

В силу вимог підпункту 7.4.5 пункту 7.4
цієї ж статті Закону не підлягають
включенню до складу податкового
кредиту суми сплаченого (нарахованого)
податку у зв'язку з придбанням товарів
(послуг), не підтверджені податковими
накладними чи митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Відповідно до пункту 5.1 статті 5 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств» валові витрати
виробництва та обігу (далі - валові
витрати) - це сума будь-яких витрат
платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних як компенсація
вартості товарів (робіт, послуг), які
придбаваються (виготовляються) таким
платником податку для їх подальшого
використання у власній господарській
діяльності.

В силу вимог підпункту 5.2.1 пункту 5.2
цієї ж статті Закону до складу валових
витрат включаються суми будь-яких
витрат, сплачених (нарахованих)
протягом звітного періоду у зв'язку з
підготовкою, організацією, веденням
виробництва, продажем продукції (робіт,
послуг) і охороною праці, у тому числі
витрати з придбання електричної
енергії (включаючи реактивну), з
урахуванням обмежень, установлених
пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

Абзацом четвертим підпункту 5.3.9 пункту
5.3 статті 5 Закону заборонено відносити
до складу валових витрат будь-які
витрати, не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення податкового обліку.

З наведених законодавчих положень
випливає, що право на зменшення об'єкта
оподаткування податку на прибуток та
податку на додану вартість на суму
понесених витрат надається
добросовісним платникам для
компенсації витрат, понесених у
процесі здійснення реальної
економічної діяльності, за умови
наявності належного документального
підтвердження виконання господарської
операції.

Як вбачається з установлених судом
першої інстанції обставин справи та
підтверджується наявними у справі
доказами, ХДЗ «Палада» за період з 01.10.08
року по 30.09.10 року здійснювало операції
з придбання металопродукції (листи г/к
та арматури) у ТОВ «Транс Агенство
Метал». Позивачем було включено до
складу валових витрат суми витрат по
придбанню вказаного товару у сумі 2 438
763,95 грн. та включено до складу
податкового кредиту ПДВ в сумі 484 496,14
грн.

На підтвердження факту придбання
товару (матеріальних цінностей)
позивачем надано податкові накладні,
рахунки-фактури, товарно-транспортні
накладні, з яких вбачається, що
транспорт для перевезення
металопродукції був найманий, а також
докази того, що ТОВ «Транс Агенство
Метал» мав договір складського
зберігання з ТОВ «База
матеріально-технічного постачання
«Встречная» з наданням додаткових
послуг навантаження, розвантаження,
зберігання, докази оплати цих послуг.

Крім того, в матеріалах справи наявні
копії рішень судів першої та
апеляційної інстанції, якими
встановлено, що угоди ТОВ «Транс
Агенство Метал» є дійсними, Товариство
правомірно формувало податкові
зобов'язання та податковий кредит з
податку на додану вартість з
контрагентами покупцями (постанова
Луганського окружного
адміністративного суду від 07.06.2011 року
у справі 2а-3174/11/1270 за позовом ТОВ «Транс
Агенство Метал» до Алчевської ОДПІ в
Луганській області про визнання
протиправними дій щодо визнання
нікчемними всіх укладених правочинів з
01.08.08 по 31.07.10 року, та ухвала Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 26.08.2011року).

Також з матеріалів справи вбачається,
що у періоді, який перевірявся, позивач
мав господарські відносини з ПП
«Ост-Вест-Компані АК», за наслідками
яких підприємством включено до складу
валових витрат суми витрат по
придбанню у лютому 2009 року шпилю
судового у сумі 143 333,35 грн.

На підтвердження здійснення
господарських операції із вказаним
контрагентом позивач надав суду копію
договору поставки від 02.12.08 року, копію
платіжного документа про сплату за
шпиль судовий, видаткову накладну,
податкову накладну, виписану ПП
«Ост-Вест Компані АК», копію
подорожного листа від 04.02.09 року,
відповідно до якого позивачем на
власному транспорті із м. Миколаєва до
м. Херсона перевезений товар (шпиль
судовий).

Придбаний товар був використаний
позивачем у власній оподатковуваній
господарській діяльності, що
підтверджується актами списання у
виробництво.

Наведені документи було об'єктивно
розцінено судом як належне
документальне підтвердження реального
характеру спірних операцій з поставки.

Судова практика вирішення податкових
спорів виходить з презумпції
добросовісності платників та інших
учасників правовідносин у сфері
економіки. У зв'язку з цим презюмується,
що дії платника, результатом яких є
отримання податкової вигоди,
вважаються економічно виправданими, а
відомості, що містяться у податковій та
бухгалтерській звітності платника, -
достовірні.

Подання платником до контролюючого
органу усіх належним чином оформлених
первинних документів, передбачених
податковим законодавством, з ціллю
отримання податкової вигоди є
підставою для її отримання, якщо
податковий орган не доведе
неправдивість, недостовірність або
суперечливість відомостей, що
містяться у таких документах.

Доводи ж податкового органу про
отримання платником необґрунтованої
податкової вигоди мають ґрунтуватись
на сукупності доказів, що безспірно
підтверджують існування обставин, які
виключають право платника, зокрема, на
формування податкового кредиту.

Однак у справі, що переглядається,
податковим органом не доведено
існування таких обставин.

Нікчемність названих договорів та
безтоварність спірних господарських
операцій між позивачем та ТОВ «Транс
Агенство Метал», ПП «Ост-Вест-Компані
податкова інспекція обумовлює
відсутністю у названих постачальників
об'єктивної можливості для виконання
поставок товарів в силу відсутності
основних засобів та робочого
персоналу. Однак ці доводи податкового
органу не можуть вважатися
об'єктивними та обгрунтованими, адже
укладення трудового договору не є
єдиним способом залучення фізичних
осіб до вчинення необхідних дій в
процесі виконання поставки; податкове
законодавство не ставить право
платника на податковий кредит в
залежності від того, за рахунок яких
ресурсів (власних або залучених)
здійснюється поставка товарів
постачальником. До того ж, як вже
зазначалося вище, придбаний товар був
доставлений позивачем власними силами.

Що ж стосується доводів податкового
органу щодо відсутності контрагентів
позивача за місцезнаходженням, то
чинне податкове законодавство не
пов'язує право платника на податковий
кредит з фактичним знаходженням
підприємства-постачальника за
юридичною адресою. Податкові органи не
вправі тлумачити поняття
добросовісності платника як таке, що
породжує у останнього додаткові
обов'язки, не передбачені чинним
законодавством, зокрема, перевіряти
наявність постачальника зі місцем
реєстрації.

Судом першої інстанції цілком
обгрунтовано відхилені доводи
податкового органу щодо порушення
постачальником позивача ТОВ «Транс
Агенство Метал» Правил перевезення
вантажів автомобільним транспортом в
Україні, затверджених наказом
Міністерства транспорту України від
14.10.97 № 363, які полягали у тому, що
товарно-транспортні накладні мають
певні недоліки при їх заповненні (на
ТТН відсутні код за ЄДРПО, підпис та
печатка перевізника), оскільки
податкове законодавство не ставить в
залежність право платника податків на
податковий кредит від наявності чи
відсутності товарно-транспортної
накладної, а Правила перевезень
вантажів автомобільним транспортом в
Україні, на які посилається податковий
орган, не є законодавчим документом з
питань оподаткування і не можуть
регламентувати виключний порядок
документування в податковому обліку
валових витрат та податкового кредиту.

З огляду на викладене колегія суддів
вважає, що судом першої інстанції вірно
зроблений висновок щодо реальності
здійснення господарських операції
позивача, на підставі яких ним були
сформовані дані податкового обліку.
При цьому судом надано належну правову
оцінку первинним документам, які
підтверджують виконання сторонами
договорів поставки, а отже і
правомірність включення сум податку на
додану вартість за даними операціями
до податкового кредиту відповідно до
вимог ст. 7 Закону України «Про податок
на додану вартість» та віднесення
позивачем витрат до складу валових
витрат згідно пп. 5.2.1 п. 5.2 ст. 5 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств».

Колегія суддів також погоджується з
висновком суду першої інстанції про
необґрунтованість доводів податкового
органу щодо порушення позивачем п. 11.2.3
п. 11.2 ст. 11 Закону України « Про
оподаткування прибутку підприємств» в
частині віднесення до складу валових
витрат по придбанню товару у приватних
підприємців ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які є
платниками єдиного податку, не по даті
отримання товарів, а по даті
перерахування коштів за цей товар.

Так, згідно підпункту 11.2.3 цього Закону
датою збільшення валових витрат
платника податку при здійсненні ним
операцій з особами, які є, в даному
випадку резидентами, які сплачують цей
податок за ставкою нижчою, ніж
зазначена у статті 10 цього Закону (крім
платників податку, зазначених у пункті
7.2 статті 7 цього Закону), або сплачують
цей податок у складі єдиного чи
фіксованого податку чи є звільненими
від сплати цього податку або не є його
суб'єктами згідно із законодавством - є
дата оприбуткування платником податку
товарів (а при їх імпорті - також робіт
(послуг), супутніх чи допоміжних такому
імпорту товарів), а для робіт (послуг), -
дата їх фактичного отримання від таких
осіб, незалежно від наявності їх оплати
(у тому числі часткової або авансової).

Судом першої інстанції в ході розгляду
справи встановлено, що витрати на
придбання товару від ФОП ОСОБА_3 та ФОП
ОСОБА_4 включені підприємством до
витрат річної декларації за 2010 рік,
оскільки прибуткові накладні
оформлені у грудні 2010 року, що
підтверджується первинними
бухгалтерськими документами та
розшифровкою рядку 04.1 «витрати на
придбання товарів» декларації податку
на прибуток.

Враховуючи викладене, колегія суддів
приходить до висновку про те, що судом
першої інстанції належним чином
з'ясовані обставини справи та надано їм
правильну юридичну оцінку. Порушень
норм матеріального та процесуального
права, які могли б призвести до зміни чи
скасування рішення суду не
встановлено.

Беручи до уваги викладене, колегія
суддів вважає, що при розгляді справи
судом першої інстанції правильно
застосовано норми матеріального та
процесуального права, вірно
встановлено фактичні обставини справи
та надана правова оцінка.

Постанова суду першої інстанції
викладена достатньо повно, висновки
обґрунтовані з посиланням на конкретні
норми Законів України та відповідають
чинному законодавству та доводи
апеляційної скарги цих висновків суду
не спростовують.

За таких обставин підстав для
скасування постанови суду першої
інстанції та задоволення апеляційної
скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст.195, 196, п.1 ч.1 ст. 198, ст.200,
п.1 ч.1 ст.205, ст.ст. 206, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у м. Херсоні
Головного управління Міндоходів у
Херсонській області - залишити без
задоволення.

Постанову Херсонського окружного
адміністративного суду від 09 жовтня 2013
року у справі за адміністративним
позовом Херсонського державного
заводу «Палада» до Державної
податкової інспекції у м. Херсоні
Головного управління Міндоходів у
Херсонській області про визнання
протиправними податкових
повідомлень-рішень - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, однак може бути
оскаржена безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів з дня
виготовлення повного тексту.

Суддя - доповідач:
І.П. Косцова

Судді:
І.О. Турецька

Л.В.Стас.