Справа № 2а/1770/104/11
Суддя: Усенко Є.А.
Дата ухвалення: 2014-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"06" лютого 2014 р. м. Київ
К/9991/32842/11

№ К/9991/32842/11

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:головуючого
судді-доповідача:Усенко Є.А.,суддів:
Блажівської Н.Є., Сіроша М.В.,
розглянувши у попередньому судовому
засіданні

касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у м. Рівне

на постанову Рівненського окружного
адміністративного суду від 24.03.2011

та ухвалу Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 11.05.2011

у справі № 2а/1770/104/2011 Рівненського
окружного адміністративного суду

за позовом Акціонерного
виробничо-комерційного товариства
відкритого типу «Рівненська
кондитерська фабрика»

до Державної податкової інспекції (ДПІ)
у м. Рівне

про скасування податкового
повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Рівненського окружного
адміністративного суду від 24.03.2011,
залишеною без змін ухвалою
Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 11.05.2011,
позов задоволено: визнано
протиправними та скасовано податкові
повідомлення-рішення від 02.12.2010 №
008691541/0/15-214 та від 30.12.2010 № 008691541/1/15-214.

У касаційній скарзі ДПІ у м. Рівне
просить скасувати ухвалені у справі
рішення судів першої та апеляційної
інстанцій та прийняти нове рішення,
яким у задоволенні позову відмовити,
посилаючись на порушення судами
попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права.

Заперечуючи проти касаційної скарги,
позивач просить залишити її без
задоволення як безпідставну.

Перевіривши правильність застосування
судами попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
приходить до висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню.

У судовому процесі встановлено, що
фактичною підставою для нарахування
податкового зобов`язання з податку на
додану вартість та застосування
штрафних (фінансових) санкцій згідно з
податковими повідомленнями-рішеннями,
з приводу правомірності яких виник
спір, стали висновки контролюючого
органу, викладені в акті перевірки від
19.11.2010 № 882, про порушення позивачем
норм підпункту 7.4.1 пункту 7.4 статті 7
Закону України «Про податок на додану
вартість» (Закон № 168/97-ВР), а саме: в
рядку 23.4 податкової декларації за
вересень 2010 року не відображено
зменшення залишку від'ємного значення
за результатами перевірки ДПІ на 51326,00
грн. згідно із актами попередніх
перевірок від 20.10.2010, від 20.08.2010 -
зменшено податковий кредит з податку
на додану вартість за травень 2010 року
на 51326,00 грн. за податковими накладними,
виписаними за наслідками
господарських операцій з придбання
цукру у ТОВ «АПК Улан».

За наслідками перевірки відповідачем
прийнято податкові
повідомлення-рішення від
02.12.2010 № 008691541/0/15-214 та від 30.12.2010 №
008691541/1/15-214 про визначення податкового
зобов`язання з податку на додану
вартість у сумі 47695,20 грн.( у тому числі,
45424,00 грн. - основний платіж, 2271,20 грн. -
штрафні (фінансові) санкції).

Згідно із пунктом 1.7 ст. 1 Закону №
168/97-ВР (у редакції Закону України «Про
внесення змін до Закону України "Про
Державний бюджет України на 2005 рік" та
деяких інших законодавчих актів
України» від 25.03.2005 № 2505-IV) податковий
кредит - сума, на яку платник податку
має право зменшити податкове
зобов'язання звітного періоду,
визначена згідно з цим Законом.

Відповідно до підпункту 7.4.1 пункту 7.4
ст.7 Закону № 168/97-ВР податковий кредит
звітного періоду складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 8-1 цього Закону, протягом
такого звітного періоду у зв'язку з
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Підпунктом 7.4.5 пункту 7.4 цієї статті
визначено, що не підлягають включенню
до складу податкового кредиту суми
сплаченого (нарахованого) податку у
зв'язку з придбанням товарів (послуг),
не підтверджені податковими
накладними чи митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Відповідно до підпункту 7.2.6 пункту 7.2
статті 7 Закону № 168/97-ВР податкова
накладна видається платником податку,
який поставляє товари (послуги), на
вимогу їх отримувача, та є підставою
для нарахування податкового кредиту.

Під час судового процесу, на підставі
наявних в матеріалах справи доказів, а
саме: копій податкових накладних,
видаткових накладних, рахунків-фактур,
банківських виписок; посвідчень про
якість цукру, які містять інформацію
щодо автомобілів та водіїв, які
здійснювали перевезення; сертифікатів
про відповідність; документів
складського обліку про оприбуткування
та списання на виробництво продукції
цукру, - суди першої та апеляційної
інстанцій, встановивши факт придбання
товару (цукру) позивачем у ТОВ «АПК
Улан» та використання його у своїй
господарській діяльності
(виготовлення кондитерських виробів),
дійшли юридично обґрунтованого
висновку про правомірність формування
позивачем податкового кредиту з ПДВ за
господарськими операціями з ТОВ «АПК
Улан». Оцінка доказів судами зроблена
із дотриманням вимог ст.86 КАС України.

Висновок суду, що вищенаведені правові
норми не ставлять у залежність право
платника податку - покупця на
формування податкового кредиту від
фактичної сплати його контрагентом
(постачальником) сум ПДВ до бюджету,
якщо такий платник сплатив ПДВ у
вартості придбаних товарів (послуг), а
реальність поставок ДПІ в судовому
процесі не спростована, відповідає
правильному застосуванню цих правових
норм.

Відповідно до частини 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

З огляду на викладене оспорюванні
податкові повідомлення-рішення є
такими, що прийняті із порушенням
законодавства, чинного на час
виникнення правовідносин, з приводу
прав і обов'язків в якому виник спір, у
зв'язку із чим підлягають скасуванню.

Доводи касаційної скарги правильність
висновків суду не спростовують.

Відповідно до частини першої статті 224
КАС України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанції не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

За наведених обставин підстави для
скасування рішень судів першої та
апеляційної інстанцій відсутні.

Керуючись ст. ст. 220, 220-1, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, Вищий адміністративний суд
України

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у м. Рівне залишити без
задоволення, а постанову Рівненського
окружного адміністративного суду від
24.03.2011 та ухвалу Житомирського
апеляційного адміністративного суду
від 11.05.2011 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути
переглянута Верховним Судом України з
підстав та в порядку, передбачених
статтями 236-2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя:Є.А. Усенко Судді:
Н.Є. Блажівська М.В. Сірош