Справа № 2а-5018/10/1870
Суддя: Голубєва Г.К.
Дата ухвалення: 2014-03-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"04" березня 2014 р. м. Київ
К/9991/70894/11

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Головуючого
Голубєвої Г.К.

Суддів
Карася О.В.

Рибченка А.О.,

розглянувши в порядку письмового
провадження касаційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Мегастіл» на
постанову Харківського апеляційного
адміністративного суду від 23.02.2011 року
по справі № 2-а-5018/10/1870 за позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Мегастіл» до
Державної податкової інспекції в місті
Суми про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень, рішень про
застосування фінансових санкцій, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Мегастіл»
звернулось до суду з позовом до
Державної податкової інспекції в місті
Суми про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень від 28.04.2010 року
№000070/1712/0/30327, яким визначено
зобов'язання з податку з доходів
фізичних осіб 408 грн. 42 коп., з яких за
основним платежем 136 грн. 14 коп. та за
штрафними (фінансовими) санкціями 272
грн. 28 коп., №/0/30406, яким визначено
зобов'язання з податку на додану
вартість у сумі 59052,00 грн., з яких за
основним платежем 39368 грн. 00 коп. та за
штрафними (фінансовими) санкціями 19684
грн. 00 коп., рішень про застосування
фінансових санкцій від 28.04.2010 року
№/30343 на суму 462 грн.80 коп.,
№/30399 на суму 85 грн., №/30398 на
суму 3250 грн. 95 коп.

Постановою Сумського окружного
адміністративного суду від 30.09.2010 року
у даній справі позов задоволено.

Постановою Харківського апеляційного
адміністративного суду від 23.02.2011 року
скасовано постанову Сумського
окружного адміністративного суду від
30.09.2010 року та прийнято нове рішення про
відмову у задоволенні позову з мотивів
безпідставності заявлених вимог.

Не погодившись із постановою суду
апеляційної інстанції позивач подав
касаційну скаргу, в якій просить
скасувати постанову Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 23.02.2011 року як таку, що прийнята з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, та залишити без
змін постанову суду першої інстанції,
оскільки скаржник вважає її такою, що
прийнята з правильним застосуванням
норм чинного законодавства.

Перевіривши правильність застосування
судами попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
приходить до висновку, що касаційна
скарга підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судами встановлено, що ДПІ м. Суми
проведено виїзну планову
документальну перевірку ТОВ
«Мегастіл» з питань дотримання вимог
податкового законодавства, валютного
та іншого законодавства, за
результатами якої зафіксовано
порушення п.5.1, п.п.5.2.1 п.5.2, пп.5.3.9 п.5.3 ст.
5, п.6.1 ст.6, пп.7.3.3 п. 7.3 ст.7, пп.11.2.1 п.11.2 ст.11
Закону України від 28.12.1994 року № 334/94-ВР
«Про оподаткування прибутку
підприємств» (далі - Закон № 334/94-ВР), п.1
Постанови Кабінет Міністрів України
від 26.08.2009 року № 895 «Про врегулювання
деяких питань адміністрування податку
на прибуток», пп.7.4.1 п.7.4 ст.7, пп.7.4.3 п.7.4
ст.7, пп.7.4.5 п.7.4 пп.7.7.1 п.7.7 ст.7 Закону
України від 03.04.1997 року №168/97-ВР «Про
податок на додану вартість» (далі -
Закон № 168/97-ВР), пп.6.3.2 п.6.3 ст.6 п.8.1 ст.8
та п.19.2 ст.19 Закону України від 22 травня
2003 року № 889-IV «Про податок з доходів
фізичних осіб» (далі - Закон № 889-IV), ч. 1
ст. 7 Декрету Кабінету Міністрів
України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про
систему валютного регулювання і
валютного контролю», п.11 ст.3 Закону
України від 06.07.1995 року № 265/95-ВР «Про
застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг» (далі - Закон № 265/95-ВР), п.2.6
«Положення про ведення касових
операцій у національній валюті в
Україні», затвердженого постановою
Правління НБУ № 637 від 15.12.2004 року.

За наслідками перевірки прийняті
спірні податкові повідомлення-рішення
та рішення про застосування фінансових
(фінансових) санкцій.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та задовольняючи позов,
апеляційний суд виходив з того, що
спірні податкові повідомлення-рішення
та рішення про застосування штрафних
санкцій прийняті податковим органом
правомірно.

Однак, з такими висновками
апеляційного суду колегія суддів не
погоджується з огляду на таке.

Відповідно до пп. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону №
168/97-ВР податковий кредит звітного
періоду визначається виходячи із
договірної (контрактної) вартості
товарів (послуг), але не вище рівня
звичайних цін, у разі якщо договірна
ціна на такі товари (послуги)
відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 81 цього Закону, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Відповідно до пп. 24, 25, 27 «Положення
(стандарту) бухгалтерського обліку»
затвердженого Наказом Міністерства
фінансів України № 246 від 20 жовтня 1999
року, запаси відображаються в
бухгалтерському обліку і звітності за
найменшою з двох оцінок: первісною
вартістю або чистою вартістю
реалізації. Запаси відображаються за
чистою вартістю реалізації, якщо на
дату балансу їх ціна знизилась або вони
зіпсовані, застаріли, або іншим чином
втратили первісно очікувану
економічну вигоду. Сума, на яку
первісна вартість запасів перевищує
чисту вартість їх реалізації, та
вартість повністю втрачених
(зіпсованих або тих, що не вистачає)
запасів списуються на витрати звітного
періоду.

Як вбачається з матеріалів справи та
правильно встановлено судом першої
інстанції, товар був використаний
позивачем в господарській діяльності
повністю, а не частково, але через
пошкодження втратив частину своєї
вартості.

Колегія суддів також погоджується з
висновком суду першої інстанції про те,
що відповідачем не доведено
правомірності прийнятого рішення про
збільшення зобов'язання позивача по
податку з доходів фізичних осіб та
застосування штрафної (фінансової)
санкції, оскільки будь-якого
обґрунтування висновків відповідача
стосовно даного порушення, а також
посилання на первинні документи, що
підтверджують факт стягнення податку в
меншому ніж передбачено розмірі,
матеріали справи не містять.

Також, судом першої інстанції
правомірно було встановлено
відсутність факту порушення позивачем
положень п.11 ст.3 Закону № 265/95-ВР, п.2.6
«Положення про ведення касових
операцій у національній валюті в
Україні», затвердженого постановою
Правління НБУ № 637 від 15.12.2004 року, що
підтверджується матеріалами справи.
Належних та допустимих доказів на
підтвердження наявності в діях
позивача вказаних порушень
відповідачем не надано.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Крім того, як вбачається з матеріалів
справи, штрафні (фінансові) санкції
були накладені на позивача на підставі
п. 2 ст. 16 Декрету Кабінету Міністрів
України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про
систему валютного регулювання і
валютного контролю» - за порушення
резидентами порядку розрахунків,
установленого ст. 7 Декрету.

Згідно абз. 9 п. 2 ст. 16 згаданого Декрету
санкції, передбачені цим пунктом,
застосовуються Національним банком
України та за його визначенням -
підпорядкованими йому установами.

Натомість, в даному випадку санкції,
передбачені п. 2 ст. 16 Декрету, були
накладені на ТОВ «Мегастіл» ДПІ в місті
Суми, яка не належить до установ,
підпорядкованих Національному банку
України.

Висновок про відсутність у податкового
органу повноважень щодо накладення
санкцій, передбачених п. 2 ст. 16 Декрету,
закріплений також у постанові
Верховного Суду України від 07 лютого 2012
року у справі № 27-904а10.

За таких обставин місцевий
адміністративний суд дійшов
обґрунтованого висновку щодо
необхідності задоволення позовних
вимог, правильно застосувавши норми
матеріального та процесуального права
до спірних правовідносин.

Відповідно до ст. 226 КАС України суд
касаційної інстанції скасовує судове
рішення суду апеляційної інстанції та
залишає в силі рішення суду першої
інстанції, яке ухвалено відповідно до
закону і скасоване або змінене
помилково.

З огляду на вказані обставини колегія
суддів Вищого адміністративного суду
України приходить до висновку про
скасування постанови апеляційного
суду з підстав невідповідності її
нормам матеріального та
процесуального права, та залишенні в
силі рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 220, 223, 226, 230, 232 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд , -

У Х В А Л И В :

Касаційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю «Мегастіл»
задовольнити.

Постанову Харківського апеляційного
адміністративного суду від 23.02.2011 року
скасувати та залишити в силі постанову
Сумського окружного адміністративного
суду від 30.09.2010 року по справі №
2-а-5018/10/1870.

Справу повернути до суду першої
інстанції.

Ухвала набирає законної сили та може
бути переглянута Верховним Судом
України в порядку передбаченому ст. ст.
235 - 239, ч. 5 ст. 254 КАС України.

Головуючий підписГолубєва Г.К.Судді
підписКарась О.В. підписРибченко А.О.