Справа № 2а-977/11/1370
Суддя: Кравчук Володимир Миколайович
Дата ухвалення: 2014-03-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14 березня 2014 року
№ 2а-977/11/1370
адміністративний суд у складі:
головуючого - судді
суддів
Качур Р.П., Лунь З.І.,
за участі секретаря судового
представника відповідача
розглянувши заяву в порядку
судового контролю заяву ОСОБА_2, до
Львівської митниці Міндоходів про
стягнення заробітної плати за час
затримки виконання судового рішення у
справі за позовом ОСОБА_2 до Львівської
митниці, Державної митної служби
України про скасування наказу,
поновлення на посаді, стягнення коштів
за час вимушеного прогулу, -
09.01.2013 р. ОСОБА_2 звернувся до суду з
заявою, поданою в порядку ст. 267 КАС
України, в якій просить визнати
незаконними дії Львівської митниці,
Державної митної служби України,
правонаступником якої є Львівська
митниця Міндоходів, щодо відмови у
виплаті середнього заробітку за час
вимушеного прогулу за період з 12.10.2011 р.
по 02.07.2012 р. включно та стягнути
середній заробіток за цей період в сумі
26 704,86 грн. Також просить визнати
поважними причини пропуску строку
звернення до суду поважними та
Заяву обґрунтовує тим, що 27.12.2010 р.
ОСОБА_2 був звільнений з посади на
державній службі. Судовим рішенням,
прийнятим 11.10.2011 р., поновлений на
посаді, яке залишено без змін судовим
рішенням апеляційної інстанції від
08.02.2012 р. Судовим рішення від 17.10.2013 р.,
яким переглядались судові рішення суду
першої та апеляційної інстанцій,
останні залишенні без змін.

Середній заробіток за час вимушеного
прогулу відповідач виплатив на
підставі судового рішення за період з
28.12.2010 р. по 11.10.2011 р. в сумі 29639,79 грн.
Фактично на посаді ОСОБА_2 було
поновлено 03.07.2012 р. Відповідно за період
з 12.10.2011 р. по 02.07.2012 р. є періодом
вимушеного прогулу, грошову
компенсацію за який гарантовано особі
чинним законодавством.

Представник відповідача проти
задоволення заяви заперечує. Зазначає,
що ОСОБА_2 знав про те, що судовим
рішенням Львівського апеляційного
адміністративного суду від 08.02.2011 р.
Львівській митниці було відмовлено у
задоволенні апеляційної скарги та
підтверджено протиправність наказу,
яким звільнено ОСОБА_2 з посади. Однак в
Державну митну службу України про
виконання судового рішення та
поновлення його на роботі не звертався.
03.07.2012 р. ОСОБА_2 був поновлений на
посаді, а 04.07.2012 р. він подав заяву про
звільнення за угодою сторін і цього ж
дня було видано відповідний наказ.

Крім того, вважає, що звернення особи до
суду із заявою в порядку ст. 267 КАС
України можливе лише у разі
невиконання судового рішення при
примусовому його невиконанні в межах
здійснення виконавчого провадження.
Також таку заяву може бути подано до
суду протягом 10 днів з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав. Вважає, що
ОСОБА_2 необґрунтовано звернувся до
суду з такою заявою з пропуском
встановленого строку.

Вирішуючи заяву, Суд встановив
наступні обставини.

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 11.10.2011 р.,
залишеною без змін ухвалою Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 08.02.2012 р., визнано протиправним та
скасовано наказ Державної митної
служби України № 2452-к від 24.12.2010 р. в
частині припинення з 27.12.2010 р.
перебування на державній службі в
митних органах України ОСОБА_2,
старшого інспектора сектору відділу
митного оформлення № 3 митного поста
"Краковець" Львівської митниці. Визнано
протиправним та скасовано наказ
Львівської митниці від 27.12.2010 р. № 1172
"Про оголошення наказу Державної
митної служби України" в частині
оголошення ОСОБА_2 наказу Державної
митної служби України № 2452-к від 24.12.2010
р. Поновлено ОСОБА_2 на посаді старшого
інспектора сектору відділу митного
оформлення № 3 митного поста
"Краковець" Львівської митниці з 27.12.2010
р. Стягнуто з Львівської митниці на
користь ОСОБА_2 середній заробіток за
час вимушеного прогулу за період з
28.12.2010 р. по 11.10.2011 р. в сумі 29639,79 грн.

07.06.2012 р. державним виконавцем ВПВР ДВС
України відкрито виконавче
провадження щодо виконання судового
рішення в частині поновлення на роботі,
а 14.08.2012 р. закінчено виконавче
провадження.

11.06.2012 р. державним виконавцем винесено
постанову про закінчення виконавчого
провадження у зв'язку виконанням
боржником рішення суду в частині
стягнення заробітної плати за час
вимушеного прогулу на користь ОСОБА_2
29639,79 грн.

03.07.2012 р. Державною митною службою
України видано наказ № 1362-к, яким
ОСОБА_2 поновлено на посаді.

04.07.2012 р. ОСОБА_2 подав заяву про
звільнення за угодою сторін і цього ж
дня було видано відповідний наказ №
947-к .

03.12.2012 р. ОСОБА_2 звернувся до Львівської
митниці Державної митної служби
України з заявою про виплату йому
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу з 12.10.2011 р. по 02.07.2012 р.

Листом від 24.12.2012 р. у задоволенні заяви
було відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 17.10.2013 р. судове рішення від
11.10.2011 р. та від 08.02.2012 р. залишено без
змін.

Таким чином, ОСОБА_2 фактично виплачено
кошти за час вимушеного прогулу з 28.12.2010
р. (дня звільнення) по 11.10.2011 р.
(поновлення на роботі судом першої
інстанції). Протягом період з 12.10.2011 р.
по 02.07.2012 р. (до дня фактичного
поновлення) ОСОБА_2 перебував у
вимушеному прогулі, що і стало причиною
звернення ОСОБА_2 до суду.

Відповідач надав довідку про середню
заробітну плату ОСОБА_2 за період з
12.10.2011 р. по 02.07.2012 р., згідно якої сума за
цей період складає 26264,67 грн., а
середньоденний заробіток - 146,73 грн.

Вирішуючи заяву, Суд виходить з
наступного.

Відповідно до ч. 9 ст. 267 КАС України
особа-позивач, на користь якої ухвалено
постанову суду, має право подати до
суду першої інстанції заяву про
визнання протиправними рішень, дій чи
бездіяльності, вчинених суб'єктом
владних повноважень - відповідачем на
виконання такої постанови суду або
порушення прав позивача, підтверджених
такою постановою суду.

Звернення ОСОБА_2 до суду має на меті
вирішення правових питань, що виникли у
зв'язку із виконанням постанови суду
від 11.10.2011 р. та захисту його прав,
підтверджених такою постановою,
зокрема права на оплату праці за час
вимушеного прогулу за період з 12.10.2011 р.
по 03.07.2012 р. (дату фактичного поновлення
на роботі). З огляду на це, розгляд заяви
відбувається в межах того самого
публічно-правового спору про
звільнення ОСОБА_2 зі служби 27.12.2010 р., що
був вирішений судом, та в порядку
судового контролю за виконанням
судового рішення, що набрало законної
сили.

Відповідно до ст. 233 Кодексу законів про
працю України у разі порушення
законодавства про оплату праці
працівник має право звернутися до суду
з позовом про стягнення належної йому
заробітної плати без обмеження
будь-яким строком.

Відповідно до ст. 235 Кодексу законів про
працю України при винесенні рішення
про поновлення на роботі орган, який
розглядає трудовий спір, одночасно
приймає рішення про виплату
працівникові середнього заробітку за
час вимушеного прогулу або різниці в
заробітку за час виконання
нижчеоплачуваної роботи, але не більш
як за один рік. Якщо заява про
поновлення на роботі розглядається
більше одного року, не з вини
працівника, орган, який розглядає
трудовий спір, виносить рішення про
виплату середнього заробітку за весь
час вимушеного прогулу.

Оскільки Ухвалою Вищого
адміністративного суду України від
17.10.2013 р. постанову Львівського
окружного адміністративного суду від
11.10.2011 р. та Львівського апеляційного
адміністративного суду від 08.02.2012 р.
залишено без змін, з дня набрання
законної сили цією ухвалою, з 27.12.2010 р.,
слід вважати, що ОСОБА_2 поновлений на
роботі, а отже його відсутність на
роботі з 12.10.2011 р. по 02.07.2012 р. мала місце
не з його вини, а отже є вимушеним
прогулом. Період з 03.07.2012 р. по 17.10.2013 р.
(дата винесення ухвали ВАС України) не
оспорюється, оскільки ОСОБА_2
звільнився 04.07.2012 р.

Оскільки в період з 12.10.2011 р. по 02.07.2012 р.
ОСОБА_2 грошового забезпечення не
одержав, має місце порушення його
трудових прав, які підлягають захисту
шляхом стягнення з відповідача
грошового забезпечення за час
вимушеного прогулу з 12.10.2011 р. по 02.07.2012
р.

Покликання представника відповідача
на відсутність вини у вимушеному
прогулі Суд відхиляє, оскільки
законодавство не ставить оплату
вимушеного прогулу в залежність від
вини роботодавця. Взаємовідносини між
роботодавцем та особами, з вини яких
відбулося порушення трудових прав
позивача ОСОБА_2, виходять за межі
судового контролю у справі, що
розглядається.

Суд бере до уваги, що сума не
нарахованої та не виплаченої ОСОБА_2
заробітної плати за період з 12.10.2011 р.
по 02.07.2012 р. складає 26264,67 грн., а
середньоденний заробіток - 146,73 грн., що
визнається відповідачем, який надав
відповідну довідку.

Сума 26 264,67 грн. нарахована відповідно
до Порядку обчислення середньої
заробітної плати, затвердженого
Постановою Кабінету Міністрів України
від 8 лютого 1995 р. № 100. Згідно з п.8 якого
нарахування виплат, що обчислюються із
середньої заробітної плати за останні
два місяці роботи, провадяться шляхом
множення середньоденного (годинного)
заробітку на число робочих днів/годин,
а у випадках, передбачених чинним
законодавством, календарних днів, які
мають бути оплачені за середнім
заробітком. Середньоденна (годинна)
заробітна плата визначається діленням
заробітної плати за фактично
відпрацьовані протягом двох місяців
робочі (календарні) дні на число
відпрацьованих робочих днів (годин), а у
випадках, передбачених чинним
законодавством, - на число календарних
днів за цей період.

Відповідно до п. 10 ст. 267 КАС України у
разі наявності підстав для задоволення
заяви суд ухвалює одну із постанов, що
передбачені частиною другою статті 162
цього Кодексу. Така постанова може бути
оскаржена лише в апеляційному порядку.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 162 КАС України у
разі задоволення адміністративного
позову суд може прийняти постанову про
стягнення з відповідача коштів. Окрім
того, у разі необхідності спосіб,
строки і порядок виконання можуть бути
визначені у самому судовому рішенні (ч.
1 ст. 257 КАС України).

Враховуючи наведене, Суд вважає за
необхідне встановити наступний
порядок виконання судового рішення: з
суми грошового забезпечення за час
вимушеного прогулу з 12 жовтня 2011 року
по 02 липня 2012 року в розмірі 26264,67
гривень при її виплаті ОСОБА_2 утримати
єдиний соціальний внесок в сумі 1602,14
грн. та податок з доходів фізичних осіб
в сумі 3699,38 грн.

Щодо покликань відповідача на те, що
ОСОБА_2 несвоєчасно звернувся до суду
із заявою про виплату йому компенсації
за час вимушеного прогулу, з
недотриманням 10-денного строку з дня
коли особа дізналась або повинна була
дізнатись про порушення своїх прав, то
Суд такі відхиляє з огляду на правову
позицію Конституційного Суду України.

Так, згідно з Рішенням Конституційного
Суду України від 15 жовтня 2013 року

№ 9-рп/2013 спір щодо стягнення не
виплачених власником підприємства,
установи, організації або
уповноваженим ним органом чи фізичною
особою сум індексації заробітної плати
та компенсації втрати частини
заробітної плати у зв'язку з порушенням
строків її виплати є трудовим спором,
пов'язаним з недотриманням
законодавства про оплату праці.

Строки звернення працівника до суду за
вирішенням трудового спору як складова
механізму реалізації права на судовий
захист є однією з гарантій
забезпечення прав і свобод учасників
трудових правовідносин.

Згідно з частиною другою статті 233
Кодексу у разі порушення законодавства
про оплату праці працівник має право
звернутися до суду з позовом про
стягнення належної йому заробітної
плати без обмеження будь-яким строком.

Конституційний Суд України виходить з
того, що при розгляді в позовному
провадженні трудового спору про
стягнення належної працівникові
заробітної плати положення частини
другої статті 233 Кодексу підлягає
застосуванню у випадках пред'явлення
вимог про стягнення будь-яких виплат,
що входять до структури заробітної
плати, і застосування цих положень не
пов'язане з фактом нарахування чи
ненарахування роботодавцем спірних
виплат.

Отже, на підставі системного аналізу
наведених положень чинного
законодавства Конституційний Суд
України дійшов висновку, що працівник
має право звернутися до суду з позовом
про стягнення сум індексації
заробітної плати та компенсації втрати
частини заробітної плати у зв'язку з
порушенням строків її виплати як
складових належної працівнику
заробітної плати без обмеження
будь-яким строком незалежно від того,
чи були такі суми нараховані
роботодавцем. Це право працівника
відповідає засадам справедливості,
добросовісності, розумності як
складовим конституційного принципу
верховенства права та не порушує
балансу прав і законних інтересів
працівників і роботодавців.

Таким чином, Суд дійшов висновку, що
строк звернення до суду не порушено.

З огляду на наведене, заяву ОСОБА_2 слід
задовольнити частково, в сумі 26264,67 грн.

Керуючись ст.ст. 160 - 162, 267 КАС України,
ст. 233, 235, 236 Кодексу законів про працю
України, Суд -

ПОСТАНОВИВ:

Заяву задовольнити частково.

Стягнути з Львівської митниці
Міндоходів на користь ОСОБА_2 заробітну
плату за час затримки виконання
постанови Львівського окружного
адміністративного суду від 11 жовтня 2011
року за період з 12 жовтня 2011 року по 02
липня 2012 року в розмірі 26264 (двадцять
шість тисяч двісті шістдесят чотири)
гривні 67 (шістдесят сім) копійок, з
утримання єдиного соціального внеску в
сумі 1602 (одна тисяча шістсот дві) гривні
14 (чотирнадцять) копійок та податку з
доходів фізичних осіб в сумі 3699 (три
тисячі шістсот дев'яносто дев'ять)
гривень 38 (тридцять вісім) копійок.

В задоволенні іншої частини вимог -
відмовити.

Постанова може бути оскаржена до
Львівського апеляційного
адміністративного суду.

Апеляційна скарга подається до
адміністративного суду апеляційної
інстанції через Львівський окружний
адміністративний суд. Копія
апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції. Апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Повний текст постанови складено 19
березня 2014 р.

Головуючий суддя
В.М. Кравчук

Суддя
Р.П. Качур

Суддя
З.І. Лунь