Справа № 803/414/14
Суддя: Мачульський Віктор Володимирович
Дата ухвалення: 2014-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2014 року Справа № 803/414/14

Волинський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого-судді Мачульського В.В.,

при секретарі судового засідання
Гуцалюк І.О.,

за участю представника позивача
Спірідонової М.С.,

представника відповідача Коритнюка
Р.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Луцьку
адміністративну справу за позовом
Рожищенської міської ради до
Управління ДВС Головного управління
юстиції у Волинській області про
скасування постанов про накладення
штрафу,

ВСТАНОВИВ:

Рожищенська міська рада звернулась з
позовом до Управління ДВС Головного
управління юстиції у Волинській
області про скасування постанов про
накладення штрафу № 04-32/735, № 04-32/736 та №
04-32/737 від 21.02.2014 року.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим,
що 21.02.2014 року старшим державним
виконавцем відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Волинській
області Коритнюком Р.О. винесені
постанови № 04-32/735, № 04-32/736 та № 04-32/737
про накладення на Рожищенську міську
раду штрафу у розмірі 680 грн. за кожне
правопорушення на загальну суму 2040,00
грн. Позивач вважає, що дані постанови
прийняті з порушенням вимог чинного
законодавства, є необґрунтованими та
підлягають скасуванню, оскільки
державним виконавцем не було у повній
мірі з'ясовано причин і порядок не
виконання рішення Рожищенського
районного суду Волинської області,
тому постанови про накладення штрафу є
незаконними. Вважає, що державний
виконавець па підставі п.6 ст. 49 Закону
України «Про виконавче провадження»
повинен був повернути виконавчі листи
в зв'язку з закінчення строку,
передбаченого законом для
відповідного виду стягнення. Просить
суд скасувати постанови про накладення
штрафів від 21.02.2014 року.

Представник позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримала
повністю з підстав викладених в
позовній заяві. Просить суд
задовольнити позовні вимоги в повному
обсязі.

Представник відповідача позов не
визнав посилається на те, що
оскаржувані постанови винесенні
державним виконавцем відповідно до
вимог Закону України «Про виконавче
провадження», оскільки позивачем не
виконано рішення у строк встановлений
для його добровільного виконання.
Просить суд відмовити позивачу в
задоволенні його позовних вимог.

Заслухавши пояснення представника
позивача, представника відповідача,
дослідивши наявні у матеріалах справи
докази в їх сукупності, вивчивши
матеріали виконавчих проваджень №
36189527, № 36189791, № 36189649, проаналізувавши
матеріали справи, оцінивши їх за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді у судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, суд вважає, що позовні
вимоги є безпідставними та не
підлягають до задоволення, з наступних
підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 КАС України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до адміністративного суду, якщо вважає,
що рішенням, дією чи бездіяльністю
суб'єкта владних повноважень порушені
її права, свободи або інтереси.

Згідно ст. 17 ч. 1 КАС України юрисдикція
адміністративних судів поширюється на
правовідносини, що виникають у зв'язку
з здійсненням суб'єктом владних
повноважень владних управлінських
функцій, а також у зв'язку з публічним
формуванням суб'єкта владних
повноважень шляхом виборів або
референдуму.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче
провадження» від 21.04.1999 року № 606-XIV
(надалі Закон України № 606-XIV)
встановлено, що виконавче провадження
як завершальна стадія судового
провадження та примусове виконання
рішень інших органів (посадових осіб) -
це сукупність дій органів і посадових
осіб, визначених у цьому Законі, що
спрямовані на примусове виконання
рішень судів та інших органів
(посадових осіб), які провадяться на
підставах, в межах повноважень та у
спосіб, визначених цим Законом, іншими
нормативно-правовими актами,
прийнятими відповідно до цього Закону
та інших законів, а також рішеннями, що
відповідно до цього Закону підлягають
примусовому виконанню (далі - рішення).

Відповідно до ч. 1 ст. 19 вищевказаного
закону, державний виконавець відкриває
виконавче провадження на підставі
виконавчого документа, зазначеного в
статті 17 цього Закону: за заявою
стягувача або його представника про
примусове виконання рішення; в інших
передбачених законом випадках.

З матеріалів виконавчих проваджень №
36189527, № 36189791, № 36189649 вбачається, що
24.01.2012 року Директор МПП «Волинь»
Карпюк В.Г. звернувся з заявами до
начальника Управління ДВС Головного
управління юстиції у Волинській
області з проханням відкрити
виконавчі провадження згідно
виконавчих листів від 27.12.2012 року
виданих Рожищенським районним судом
Волинської області в справі № 2-а-147/2010.
Строк пред'явлення виконавчих листів
до виконання до 21.11.2013 року.

Частиною 2 ст. 11 Закону України № 606-XIV
визначено, що державний виконавець:
здійснює заходи, необхідні для
своєчасного і в повному обсязі
виконання рішення, зазначеного в
документі на примусове виконання
рішення (далі - виконавчий документ), у
спосіб та в порядку, встановленому
виконавчим документом і цим Законом.

Судом встановлено, що на виконанні в
відділі примусового виконання рішень
Управління ДВС Головного управління
юстиції у Волинській області
знаходяться три виконавчі листи №
2-а-147/2010 видані 27.12.2012 року Рожищенським
районним суд Волинської області про:

- зобов'язати Рожищенську міську раду
повернути в користування малого
приватного підприємства «Волинь»
частину земельної ділянки площею 0,0366
га в м. Рожище по вул. Гагаріна, 47, право
користування якою припинено п.1 рішення
Рожищенської міської ради від 11.05.2005
року № 22/3;

- зобов'язати Рожищенську міську раду
поновити межові знаки земельної
ділянки малого приватного
підприємства «Волинь» площею 0,123 га в м.
Рожище по вул. Гагаріна, 47, відповідно
до державного акта на право постійного
користування землею серія II - ВЛ № 002021
від 26 грудня 1997 року;

- зобов'язати Рожищенську міську раду
виконати п. 4 рішення Рожищенської
міської ради від 11.05.2005 року № 22/3 щодо
проведення зміни конфігурації
земельної ділянки МПП «Волинь» площею
0,0390 га (дорога) на рівноцінну, яка межує
з МПП «Енергія» за рахунок земель
загального користування.

25.01.02.2013 року державним виконавцем
відділу примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Волинській
області Приходько Андрієм Петровичем
винесено постанови про відкриття
виконавчих проваджень № 36189527, № 36189791,
№ 36189649.

Згідно ч. 2 ст. 25 Закону України № 606-XIV у
постанові про відкриття виконавчого
провадження державний виконавець
вказує про необхідність боржнику
самостійно виконати рішення у строк до
семи днів з моменту винесення
постанови (у разі виконання рішення про
примусове виселення боржника - у строк
до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у
разі ненадання боржником
документального підтвердження
виконання рішення буде розпочате
примусове виконання цього рішення із
стягненням з боржника виконавчого
збору і витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій, передбачених цим
Законом.

З постанов про відкриття виконавчих
проваджень № 36189527, № 36189791, № 36189649 від
25.01.2013 року вбачається, що державним
виконавцем зобов'язано боржника -
Рожищенську міську раду Волинської
області самостійно виконати виконавчі
документи у строк до 01.02.2013 року. В той
же день дані постанови надіслані
позивачу для відома та виконання.

Аналізуючи встановлені факти, суд
зазначає, що спірні правовідносини між
позивачем та відповідачем склалися з
приводу правомірності винесення
державним виконавцем постанов про
накладення штрафу, у процесі
примусового виконання рішення суду про
зобов'язання Рожищенську міську раду
(боржника) вчинити дії.

Відповідно до частини 2 ст. 6
Конституції України органи
законодавчої, виконавчої та судової
влади здійснюють свої повноваження у
встановлених цією Конституцією межах і
відповідно до законів України.

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про
виконання рішень та застосування
практики Європейського суду з прав
людини» суди застосовують при розгляді
справ Конвенцію про захист прав людини
та основоположних свобод та практику
Суду як джерело права.

Водночас статтею 6 Конвенції
передбачено право на справедливий суд.

Європейський суд з прав людини в пункті
40 рішення у справі «Горнсбі проти
Греції» зазначив, що право на суд було б
ілюзорним, якби національна правова
система Договірної держави допускала
невиконання остаточного та
обов'язкового судового рішення на
шкоду одній зі сторін.

Якщо адміністративний (виконавчий)
орган відмовляється виконувати, не
виконує чи затягує виконання судового
рішення, то передбачені статтею 6
гарантії, які забезпечуються стороні
на етапі судового розгляду справи,
фактично втрачають свій сенс (рішення у
справі «Піалопулос та інші проти
Греції», пункт 68).

Умови і порядок виконання рішень судів
та інших органів (посадових осіб), що
відповідно до закону підлягають
примусовому виконанню у разі
невиконання їх у добровільному порядку
визначено Законом України «Про
виконавче провадження».

Згідно п. 13. ч.3 ст. 11 Закону України №
606-XIV державний виконавець у процесі
здійснення виконавчого провадження
має право: накладати стягнення у
вигляді штрафу на фізичних, юридичних
та посадових осіб у випадках,
передбачених законом.

Статтею 19 Конституції України
передбачено, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

З досліджених в судовому засіданні
виконавчих проваджень № 36189527, № 36189791,
№ 36189649 від 25.01.2013 року вбачається, що
відповідачем 04.03.2013 року за № 04-32/2096,
08.07.2013 року за № 04-32/8463, 07.09.2013 року за №
04-32/12257, 19.12.2013 року за № 04-32/16109, 16.01.2014
року за № 04-32/54 надсилались до
Рожищенської міської ради вимоги про
виконання рішення суду в трьох денний
термін та було попереджено боржника, що
в разі невиконання рішення суду в
добровільному порядку ДВС буде
накладено штраф в розмірі 680 грн.,
згідно ст. 75 Закону України «Про
виконавче провадження».

В судовому засіданні з пояснень
представника позивача та матеріалів
справи встановлено, що Рожищенською
міською радою рішення суду в
добровільному порядку не виконано.

Статтею 89 Закону України № 606-XIV
встановлено, що у разі невиконання без
поважних причин у встановлений
державним виконавцем строк рішення, що
зобов'язує боржника виконати певні дії,
та рішення про поновлення на роботі
державний виконавець виносить
постанову про накладення штрафу на
боржника - фізичну особу від десяти до
двадцяти неоподатковуваних мінімумів
доходів громадян; на посадових осіб -
від двадцяти до сорока
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян; на боржника - юридичну особу -
від сорока до шістдесяти
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян та встановлює новий строк
виконання.

Даний порядок накладення штрафу
передбачений пунктом 10.2 Інструкції про
проведення виконавчих дій,
затвердженої наказом Міністерства
юстиції України № 74/5 від 15.12.1999 року.

Як встановлено судом 21.02.2014 року
старшим державним виконавцем відділу
примусового виконання рішень
управління ДВС Головного управління
юстиції у Волинській області
Коритнюком Р.О. винесено три постанови
про накладення на боржника -
Рожищенську міську раду штрафів в сумі
680,00 грн., по кожній постанові на
загальну суму 2040,00 грн., за невиконання
в наданий для самостійного виконання
строк (01.02.2013 року) виконавчих
документів.

Суд не приймає до уваги посилання
позивача на ту обставину, що для
виконання рішення Рожищенського
районного суду Волинської області від
28.12.2010 року, по якому видані виконавчі
листи № 2-а-147/2010 від 20.11.2012 року
необхідно в судовому порядку скасувати
Державні акти на право власності на
спірну земельну ділянку серії ЯД № 307552
та ЯД № 061018, виходячи з наступного.

На противагу доводу позивача про
необхідність скасування вищевказаних
Державних актів для виконання рішення
Рожищенського районного суду, суд
зазначає, що відповідно до частини 5
статті 124 Конституції України судові
рішення ухвалюються судами іменем
України і є обов'язковими до виконання
на всій території України.

Крім того, відповідно до частини 1
статті 14 ЦПК України судові рішення, що
набрали законної сили, обов'язкові
для всіх органів державної влади і
органів місцевого самоврядування,
підприємств, установ, організацій,
посадових чи службових осіб та
громадян і підлягають виконанню на
всій території України, а у випадках,
встановлених міжнародними
договорами, згода на обов'язковість
яких надана Верховною Радою України, - і
за її межами.

Рішення Рожищенського районного суду
Волинської області в справі № 2-а-147/2010
від 28.12.2010 року набрало законної сили 20
листопада 2012 року.

Системний аналіз наведених положень
норм права дає підстави для висновку,
що судовий акт, який набрав законної
сили, підлягає обов'язковому та
безумовному виконанню особою, на яку
покладено такий обов'язок.

Отже, відсутність будь яких дій з боку
Рожищенської міської ради по вжиттю
необхідних мір для виконання рішення
суду, та те, що Державні акти не
скасовані, не може бути визнана
поважною причиною невиконання
судового рішення, які в силу зазначеної
норми визначені законодавцем як єдина
підстава для звільнення від юридичної
відповідальності у вигляді накладення
штрафу за невиконання судового
рішення.

Відповідно до ч. 1 ст.11 Закону України
«Про виконавче провадження» державний
виконавець зобов'язаний вживати
передбачених цим Законом заходів
примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.

За таких обставин суд приходить до
висновку, що оскаржувані постанови про
накладення на позивача штрафу в сумі
680,00 грн. від 21.02.2014 року прийняті
державним виконавцем відповідно до
вимог Закону України «Про виконавче
провадження».

Що стосується посилання позивача на те,
що державний виконавець повинен був
повернути виконавчі листи в зв'язку з
закінчення строку, передбаченого
законом для відповідного виду
стягнення, то суд зазначає наступне.

Згідно із частиною другою статті 30
цього ж Закону державний виконавець
зобов'язаний провести виконавчі дії з
виконання рішення протягом шести
місяців з дня винесення постанови про
відкриття виконавчого провадження, а з
виконання рішення немайнового
характеру - у двомісячний строк. Строк
здійснення виконавчого провадження не
включає час відкладення провадження
виконавчих дій або зупинення
виконавчого провадження на період
проведення експертизи чи оцінки майна,
виготовлення технічної документації
на майно, реалізації майна боржника,
час перебування виконавчого документа
на виконанні в адміністрації
підприємства, установи чи організації,
фізичної особи, фізичної особи -
підприємця, які здійснюють
відрахування із заробітної плати
(заробітку), пенсії та інших доходів
боржника. Строк здійснення зведеного
виконавчого провадження обчислюється
з моменту приєднання до такого
провадження останнього виконавчого
документа.

Судом встановлено, що протягом двох
місячного строку, передбаченого
частиною другою статті 30 Закону
України «Про виконавче провадження»,
дії державного виконавця не призвели
до повного примусового виконання
рішення суду.

Разом з тим, в ході судового розгляду
справи не встановлено порушення прав
позивача (боржника у виконавчому
провадженні) внаслідок невиконання
виконавчого документу. Суд звертає
увагу, що тривалим невиконанням
виконавчого документа порушуються в
першу чергу права стягувача, а не
боржника. Позивач як боржник, хоч і не
перешкоджала (зокрема, не змінювала
місце проживання та місце роботи),
проте, і не сприяла виконанню постанови
по справі про адміністративне
правопорушення, не вчиняючи будь-яких
дій, спрямованих на виконання
виконавчого документа. Судом не
встановлено вчинення відповідачем дій
чи бездіяльності, прийняття рішень,
якими б порушувалися права позивача як
боржника (як-от: незаконне винесення
постанови про відкриття виконавчого
провадження, незаконне накладення
арешту на майно, безпідставне
стягнення коштів тощо).

Крім того, на думку суду, невиконання
вищевказаних виконавчих листів
протягом строку, передбаченого
частиною другою статті 30 Закону
України «Про виконавче провадження»,
не має правовим наслідком звільнення
позивача (боржника у виконавчому
провадженні) від обов'язку сплатити
штраф за вказаною постановою.

Суд не бере до уваги покликання
позивача на пункт 6 частини першої
статті 49 Закону України «Про виконавче
провадження», яким визначено, що
виконавче провадження підлягає
закінченню у разі закінчення строку,
передбаченого законом для
відповідного виду стягнення, оскільки
у цій нормі закону йдеться не про строк
здійснення виконавчого провадження
(стаття 30 Закону України «Про виконавче
провадження») чи строк пред'явлення
виконавчих документів до виконання
(стаття 22 Закону України «Про виконавче
провадження»), а саме про строк,
передбачений законом для відповідного
виду стягнення, Суд також звертає
увагу, що Законом України «Про
виконавче провадження» не передбачено
закриття виконавчого провадження, як
про це вказує позивач.

Відповідно до ст. 71 КАС кожна сторона
повинна довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення,
крім випадків, встановлених ст. 72 цього
Кодексу. В адміністративних справах
про протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідач виконав покладений на нього
обов'язок та надав суду належні та
допустимі докази в підтвердження
обґрунтованого винесення постанов про
накладення штрафів від 21.02.2014 року.
Доказів та переконливих аргументів, у
підтвердження своїх позовних вимог,
позивач суду не надав.

На підставі викладеного, суд приходить
до висновку, що позовні вимоги про
визнання дій державного виконавця
неправомірними та скасування постанов
про накладення штрафів № 04-32/735, № 04-32/736
та № 04-32/737 від 21.02.2014 року в розмірах 680,00
грн., кожна є необґрунтованими, не
підтверджені належними та допустимими
доказами, а отже задоволенню не
підлягають.

Керуючись ст.ст. 2,11,17,71,158,160,162,163,186,181
Кодексу адміністративного судочинства
України, на підставі ст.ст. 1,5,11,25,28,87,89
Закону України «Про виконавче
провадження», суд

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного
позову Рожищенської міської ради до
Управління ДВС Головного управління
юстиції у Волинській області про
скасування постанов про накладення
штрафу № 04-32/735, № 04-32/736 та № 04-32/737 від
21.02.2014 року, відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, встановленого статтею 186 КАС
України, якщо таку апеляційну скаргу не
було подано. У разі подання апеляційної
скарги постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку повністю або
частково шляхом подання апеляційної
скарги до Львівського апеляційного
адміністративного суду через
Волинський окружний адміністративний
суд. Апеляційна скарга на постанову
суду подається протягом десяти днів з
дня отримання копії постанови, повний
текст якої буде виготовлено 24 березня
2014 року. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до Львівського апеляційного
адміністративного суду.

Головуючий

Суддя
В.В.Мачульський