Справа № 2а-6674/12/2670
Суддя: Троян Н.М.
Дата ухвалення: 2014-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
2а-6674/12/2670(у 2-х томах) Головуючий
у 1-й інстанції: Качур І.А.
Суддя-доповідач: Троян Н.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 березня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого судді
- Троян Н.М.,

суддів
- Бужак Н.П., Твердохліб В.А.,

за участю секретаря
- Костюченка М.Є.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві апеляційну скаргу
ОСОБА_2 на постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
10 грудня 2013 року за адміністративним
позовом ОСОБА_2 до Відділу Державного
земельного агентства у місті Львові
Львівської області, Управління
архітектури Департаменту
містобудування Львівської міської
ради, Управління природних ресурсів та
регулювання земельних відносин
Департаменту містобудування
Львівської міської ради, третя особа
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Центр розвитку
нерухомості» про визнання дій
протиправними, зобов'язання вчинити
рішення, -

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
10 грудня 2013 року у задоволені
адміністративного позову відмовлено.

Позивач, не погоджуючись із зазначеною
постановою, подав апеляційну скаргу, в
якій, посилаючись на порушення судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, просить суд
скасувати постанову та прийняти нову,
якою позовні вимоги задовольнити в
повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача,
розглянувши матеріали справи та
апеляційну скаргу, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, виходячи з
наступного.

Як свідчать матеріали справи, 15.09.2011
позивач звернувся з заявою щодо
складання та погодження технічного
завдання на виготовлення технічної
документації із землеустрою на
земельну ділянку на пл. Міцкевича, 9 у м.
Львові.

Розглянувши дану заяву позивачем
прийнято рішення про відмову від 13.10.2011
№40/01-14/6872, в якій вказано, що згідно
земельно - кадастрових даних, земельна
ділянка площею 0,1090 га на пл. Міцкевича, 9
у м. Львові знаходиться у власності ТОВ
«Центр розвитку нерухомості» згідно
Державного акта на право власності на
земельну ділянку № 02:05:438:00639 від 94.04.2005
року в кн. 02-1.

Вважаючи порушенням своїх прав з боку
органу місцевого самоврядування та з
метою їх відновлення ОСОБА_2 звернувся
за захистом до суду.

Відмовляючи у задоволені позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
того, що дії відповідачів щодо
складання та видачі державного акту
про право власності на земельну
ділянку серії ЯА № 422460 від 04.04.2005 щодо
погодження плану земельної ділянки
були правомірними, а підстави для
визнання нечинним та скасування
державного акту про право власності на
земельну ділянку серії ЯА № 422460 від
04.04.2005 відсутні, оскільки на земельній
ділянці був відсутній об 'єкт
нерухомого майна.

На думку колегії суддів позиція суду
першої інстанції є вірною з огляду на
наступне.

Порядок проведення державної
реєстрації прав визначено розділом 4
Закону України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень» та Тимчасовим
положенням про порядок державної
реєстрації права власності та інших
речових прав на нерухоме майно,
затвердженого Наказом Міністерства
юстиції України від 07.02.2002 №7/5 та
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 18.02.2002 за №157/6445.

Статтею 1 Закону України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень» встановлено, що
який визначає правові економічні,
організаційні засади проведення
державної реєстрації речових та інших
прав, які підлягають реєстрації за цим
Законом, та їх обтяжень і спрямований
на забезпечення визнання та захисту
державою цих прав, створення умов для
функціонування ринку нерухомого майна,
державна реєстрація речових прав на
нерухоме майно (далі - державна
реєстрація прав) - офіційне визнання і
підтвердження державою фактів
виникнення, переходу або припинення
прав на нерухоме майно, обтяження таких
прав шляхом внесення відповідного
запису до Державного реєстру речових
прав на нерухоме майно.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень» та п. 1.5
Тимчасового положення про порядок
державної реєстрації права власності
та інших речових прав на нерухоме майно
державній реєстрації підлягають право
власності та інші речові права на таке
нерухоме майно: 1) житлові будинки; 2)
квартири; 3) будівлі, в яких розташовані
приміщення, призначені для перебування
людини, розміщення рухомого майна,
збереження матеріальних цінностей,
здійснення виробництва тощо; 4) споруди
(інженерні, гідротехнічні тощо) -
земельні поліпшення, що не належать до
будівель та приміщень, призначені для
виконання спеціальних технічних
функцій; 5) приміщення - частини
внутрішнього об'єму житлових будинків,
будівель, квартир, обмежені
будівельними елементами.

Зазначений перелік є вичерпним та не
передбачає можливості державної
реєстрації фундаменту.

Крім того, згідно ст. 177 Цивільного
кодексу України (далі - ЦК України)
об'єктами цивільних прав є речі, у тому
числі гроші та цінні папери, інше майно,
майнові права, результати робіт,
послуги, результати інтелектуальної,
творчої діяльності, інформація, а також
інші матеріальні і нематеріальні
блага.

Річчю є предмет матеріального світу,
щодо якого можуть виникати цивільні
права та обов'язки (ст. 179 ЦК України).

Згідно ст. 187 ЦК України складовою
частиною речі є все те, що не може бути
відокремлене від речі без її
пошкодження або істотного знецінення.
При переході права на річ її складові
частини не підлягають відокремленню.

Згідно ст. 181 ЦК України до нерухомих
речей (нерухоме майно, нерухомість)
належать земельні ділянки, а також
об'єкти, розташовані на земельній
ділянці, переміщення яких є неможливим
без їх знецінення та зміни їх
призначення.

Так, як вірно встановлено судом першої
інстанції, між Національною спілкою
художників України (Продавець) та
(Покупець) договір № 1423 від 03 червня 2011
року купівлі-продажу приміщення та
фундаменту окремої будівлі - пам'ятки
історії та культури підприємства
громадської організації «Львівський
художньо-виробничий комбінат»
Львівської обласної Національної
спілки художників України за адресою:
м. Львів, пл. Міцкевича 9.

За умовами даного договору, його
предметом виступає об'єкт нерухомого
майна - приміщення та фундамент окремої
будівлі-пам'ятки історії та культури
підприємства громадської організації
«Львівський художньо-виробничий
комбінат» Львівської обласної
організації Національної спілки
художників України.

Також, як слідує з наявних в матеріалах
справи документів, власником земельної
ділянки, яка розташована за адресою: м.
Львів, пл. Міцкевича, 9 є Товариство з
обмеженою відповідальністю «Центр
розвитку нерухомості», що
підтверджується Державним актом про
право власності на земельну ділянку
серії ЯА № 422460 від 04.04.2005, виданого на
підставі договору купівлі - продажу
земельної ділянки, посвідченого
приватним нотаріусом Львівського
міського нотаріального округу ОСОБА_3
за р. №1184.

Водночас, згідно умов договору
купівлі-продажу, дану земельну ділянку
позивач придбав вільною від забудови.

На підтвердження даної обставини до
суду надано рішення господарського
суду м. Києва від 24.07.2008 у справі № 3/215,
яке залишено без змін постановою
Київського апеляційного
господарського суду від 01.10.2008 та
постановою Вищого господарського суду
від 24.02.2009, і яке вступило в законну
силу. 30.04.2009.

Вказаним рішенням суду у справі №3/215
визнано недійсним наказ Фонду
державного майна України № 338 від 24.02.2004
«Щодо передачі Львівського
художньо-виробничого комбінату
Художнього фонду УРСР у власність
Національної спілки художників
України», на підставі якого НСХУ
отримало Свідоцтво про право власності
№П-693 від 26.02.2004 на приміщення та
фундамент окремої будівлі - пам'ятки
історії та культури підприємства
громадської організації «Львівський
художньо-виробничий комбінат»
Львівської обласної організації
Національної спілки художників
України, що нібито знаходиться за
адресою: м. Львів, пл. Міцкевича 9.

Визнання недійсним Наказу №338 від
24.02.2004, судом обґрунтовано
встановленими за результатами
дослідження наданих сторонами
документальних доказів, фактичними
обставинами, зокрема про те, що Фонд
державного майна України зазначеним
Наказом №338 передав у власність
Національній спілці художників
України нерухоме майно площею 1007 кв.м
за адресою: м. Львів, пл. Міцкевича 9,
якого станом на 26.02.2004 фактично не
існувало. Фактична відсутність об'єкту
нерухомості була підтверджена,
зокрема, листом Львівського обласного
державного комунального бюро
технічної інвентаризації та
експертної оцінки №13/09 від 08.01.2003 року,
складеного за результатами обстеження
будинку під час якого встановлено, що
будинок повністю зруйновано, залишився
тільки фундамент та стіни підвальних
приміщень.

У зв'язку з відсутністю предмету
матеріального світу - приміщення
підвалу площею 1007 кв.м не можлива була
його передача у власність відповідно
до Наказу №338, а, відтак оскільки
фундамент знесеного будинку не може
бути нерухомим майном, то і у НСХУ не
могло виникнути право власності
відповідно до Закону України «Про
професійних творчих працівників та
творчі спілки», постанови Кабінету
Міністрів України №1058 від 10.07.1998 «Про
передачу нерухомого майна творчим
спілкам».

Також, судом встановлено, що з 26.06.1996
даний будинок не належав Львівському
художньо-виробничому комбінату Спілки
художників України, а тому його не може
бути зареєстровано за Національною
спілкою художників та передано їй у
власність.

Так, згідно приписів частини першої ст.
72 КАС України обставини, встановлені
судовим рішенням в адміністративній,
цивільній або господарській справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Підсумовуючи, наведені обставини, що у
свою чергу мають приюдиційний характер
для даної справи, судова колегія
приходить до одностайного висновку, що
за адресою: м. Львів, пл. Міцкевича, 9
відсутній об'єкт нерухомого майна, що
був предметом купівлі-продажу з
договором № 1423 від 03.06.2011.

Окрім того, до уваги суду апеляційної
інстанції взято і лист ОДКБТІ та ЕО № 1
від 08.01.2004, надісланого у відповідь на
запит Львівської обласної організації
Національної спілки художників
України, згідно з обстеженням будинок
№9 на пл. Міцкевича, повністю
зруйнований. Залишився фундамент та
стіни підвальних приміщень. Загальний
процент зносу складає 80 %.

Така інформація дублюється і у
висновку № 2025 судової
будівельно-технічної експертизи від
28.10.2005, згідно якого, фізичний знос
залишків фундаментів будинку на пл.
Міцкевича 9 становить 80%.

Згідно п. 6 даного Висновку на час
проведення дослідження ще не повністю
демонтовані залишки фундаментів.
Виходячи з питомої ваги конструктивних
елементів будинку не демонтованими
залишились 3,75 % конструктивних
елементів. Залишки знесеного будинку у
своєму складі перекриття не мають.
Згідно п. 8 приміщень в залишках
конструкцій знесеного будинку не
виявлено.

Пунктом. 12 Висновку, встановлено, що
залишки фундаментів не забезпечать
необхідної несучої здатності для
будівництва нового будинку, оскільки
мають значний фізичний знос. А
відповідно до п. 13 залишки фундаменту
не можуть самостійно експлуатуватися,
оскільки не являють собою закінченої
архітектурної форми (не будівля і не
споруда), а тому не можуть оцінюватися з
точки зору надійності і безпеки і
підлягають демонтажу.

Так, статтею 2 Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень»
визначено, що державна реєстрація
речових прав на нерухоме майно (далі -
державна реєстрація прав) - офіційне
визнання і підтвердження державою
фактів виникнення, переходу або
припинення прав на нерухоме майно,
обтяження таких прав шляхом внесення
відповідного запису до Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно.
Згідно ст.4 вказаного закону, державній
реєстрації підлягає право власності на
нерухоме майно.

Таким чином, здійснення державної
реєстрації права власності на об'єкт
нерухомого майна за вказаною адресою,
який фактично знищено та щодо якого
судом визнано недійсним
правовстановлюючий документ, а саме
наказ Фонду державного майна України №
338 від 24.02.2004, що став підставою для
внесення запису про державну
реєстрацію права власності, є
неправомірни.

Відтак, у відповідності до ст.26 Закону
України «Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень» записи у Державному реєстрі
прав скасовуються, якщо підстави, за
яких вони були внесені, визнані судом
недійсними.

Як вірно встановлено судом першої
інстанції, згідно державного акту про
право власності на земельну ділянку,
яка розташована за адресою: м. Львів, пл.
Міцкевича 9 серії ЯА № 422460 від 04.04.2005,
виданого на підставі договору
купівлі-продажу земельної ділянки,
посвідченого приватним нотаріусом
Львівського міського нотаріального
округу Hop H.M. за №1184 належить ТзОВ
«Центр розвитку нерухомості».

Відповідно до ст. 125 Земельного кодексу
України право власності на земельну
ділянку, а також право постійного
користування та право оренди земельної
ділянки виникають з моменту державної
реєстрації цих прав.

Статтею 126 Земельного кодексу України
встановлено, що право власності на
земельну ділянку посвідчується
державним актом, крім випадків,
визначених частиною другою цієї
статті.

Згідно ст. 140 Земельного кодексу
України встановлено, що підставами
припинення права власності на земельну
ділянку, зокрема є: а) добровільна
відмова власника від права на земельну
ділянку; б) смерть власника земельної
ділянки за відсутності спадкоємця; в)
відчуження земельної ділянки за
рішенням власника; г) звернення
стягнення на земельну ділянку на
вимогу кредитора; ґ) відчуження
земельної ділянки з мотивів суспільної
необхідності та для суспільних потреб;
д) конфіскація за рішенням суду; є)
невідчуження земельної ділянки
іноземними особами та особами без
громадянства у встановлений строк у
випадках, визначених цим Кодексом.

Частиною першою ст.56 Закону України
«Про землеустрій» (в редакції від 22
травня 2003 року) визначено, що складовою
частиною технічної документації із
землеустрою щодо складання документів,
що посвідчують право на земельну
ділянку, є кадастровий план земельної
ділянки.

В результаті аналізу наведених норм та
обставин у справі, з наданням їм
відповідної юридичної оцінки, судова
колегія приходить до переконання, що
дії відповідачів по складанню та
видачі державного акту про право
власності на земельну ділянку серії ЯА
№ 422460 від 04.04.2005, щодо погодження плану
земельної ділянки були правомірними, а
підстави для визнання нечинним та
скасування державного акту про право
власності на земельну ділянку серії ЯА
№ 422460 від 04.04.2005 відсутні, оскільки на
земельній ділянці був відсутній об 'єкт
нерухомого майна.

Крім цього, в суді апеляційної
інстанції ,було долучено ухвалу Вищого
спеціалізованого суду України від
18.12.2013 у справі №6-42135св13, за позовом ТОВ
«Центр розвитку нерухомості» до
Національної спілки художників
України, ОСОБА_2, Обласного
комунального підприємства Львівської
обласної ради «Бюро технічної
інвентаризації та експертної оцінки»,
відділу Державної реєстрації речових
прав на нерухоме майно реєстраційної
служби Львівського міського
управління юстиції, третя особа, яка не
заявляє самостійних вимог щодо
предмета спору, - приватний нотаріус
ОСОБА_4, про визнання недійсним
договору купівлі-продажу та визнання
незаконною і скасування державної
реєстрації права власності, за
касаційною скаргою товариства з
обмеженою відповідальністю «Центр
розвитку нерухомості» на рішення
апеляційного суду Львівської області
від 17 вересня 2013 року.

Наведеною ухвалою скасовано рішення
апеляційного суду Львівської області
від 17 вересня 2013 року та залишено в силі
рішення Галицького районного суду м.
Львова від 10 квітня 2013 року. При
скасуванні судового рішення, суд
касаційної інстанції погодився з
висновком суду першої інстанції щодо
відсутності у продавця права власності
на об'єкт, зазначений у договорі
купівлі-продажу від 3 червня 2011 року та
самого об'єкта нерухомості, а тому,
спірний договір не був спрямований на
реальне настання правових наслідків,
порушує майнові права позивача та є
недійсним.

Встановлені судом обставини, з
урахуванням положень частини першої
ст. 72 КАС України, прийнятті до уваги
суду апеляційної інстанції, оскільки є
належними та допустимими доказами для
розгляду даної справи, а також повністю
спростовують посилання скаржника в
апеляційній скарзі.

Згідно до частини першої ст. 159 Кодексу
адміністративного судочинства
України, судове рішення повинно бути
законним та обґрунтованим.

Відповідно до статті 200 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову або ухвалу
суду - без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом
першої інстанції відповідно до норм
матеріального права, при дотриманні
норм процесуального права, на підставі
повно і всебічно з'ясованих обставин в
справі, підтвердженими доказами, а
доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують, суд апеляційної
інстанції підстав для його скасування
не вбачає.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254
КАС України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без
задоволення, а постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
10 грудня 2013 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена до
Вищого адміністративного суду України
в порядку та строки, передбачені ст. 212
КАС України.

Головуючий суддя:
Н.М. Троян

Судді:
Н.П. Бужак,

В.А. Твердохліб

.

Головуючий суддя
Троян Н.М.

Судді:
Бужак Н.П.

Твердохліб В.А.