Справа № 812/6104/13-а
Суддя: Конюшко К.В.
Дата ухвалення: 2014-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"13" березня 2014 р. м. Київ
К/800/46958/13

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача
Конюшка К.В.

суддів:
Мороза В.Ф., Чалого С.Я.

розглянувши в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами касаційну скаргу
Управління Пенсійного фонду України в
Артемівському районі м. Луганська на
постанову Луганського окружного
адміністративного суду від 25 липня 2013
року та ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 03 вересня
2013 року

у справі № 812/6104/13-а

за позовом Управління Пенсійного
фонду України в Артемівському районі м.
Луганська

до Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Луганську

про визнання дій неправомірними
та стягнення витрат на виплату пенсій

В С Т А Н О В И В :

У липні 2013 року Управління Пенсійного
фонду України в Артемівському районі м.
Луганська (далі - Управління)
звернулось до Луганського окружного
адміністративного суду з позовом до
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м. Луганську
(далі - Фонд) про визнання
неправомірними дій відповідача щодо не
виплати суми витрат на виплату пенсії
ОСОБА_3 по втраті годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві; стягнення з відповідача
на користь Управління виплаченої
ОСОБА_3 пенсії по втраті годувальника,
який помер внаслідок нещасного випадку
на виробництві, у розмірі 710,80 грн.

Постановою Луганського окружного
адміністративного суду від 25.07.2013,
залишеною без змін ухвалою Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 03.09.2013, у позові відмовлено.

Не погоджуючись зі вказаними рішеннями
судів попередніх інстанцій, Управління
оскаржило їх у касаційному порядку.

У касаційній скарзі скаржник просив
скасувати вказані судові акти з
мотивів порушення судами норм
матеріального права та прийняти нове
рішення - про задоволення позову.

У своїх заперечення на касаційну
скаргу Фонд просив залишити рішення
судів попередніх інстанцій без змін, а
скаргу - без задоволення.

Справу розглянуто в порядку письмового
провадження, установленому пунктом 1
частини першої статті 222 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Заслухавши суддю-доповідача,
розглянувши та обговоривши доводи
касаційної скарги, перевіривши
матеріали справи і правильність
застосування судами норм
процесуального та матеріального права,
судова колегія дійшла висновку про те,
що касаційна скарга задоволенню не
підлягає з огляду на таке.

Як установлено судами попередніх
інстанцій, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, одержує
в УПФУ в Артемівському районі м.
Луганська пенсію у зв'язку з втратою
годувальника - ОСОБА_4, який загинув
ІНФОРМАЦІЯ_2 внаслідок нещасного
випадку на виробництві, що
підтверджується актом та свідоцтвом
про смерть. ОСОБА_3 на момент смерті
чоловіка виповнилось 35 років.

За період з січня по травень 2013 року
сума виплаченої ОСОБА_3 пенсії по
втраті годувальника разом з поштовими
витратами на виплату пенсії склала 710,80
грн.

Надані відповідачу Управлінням акти
щомісячної звірки за період з січня по
травень 2013 року були підписані Фондом з
таблицями розбіжностей, в тому числі
стосовно дружин, які отримують пенсію
по втраті годувальника, які були
працездатні та не перебували на
утриманні померлого на момент смерті
годувальника.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції, з висновком якого
погодився суд апеляційної інстанції,
виходив з того, що ОСОБА_3 з досягненням
55 річного віку отримала право на пенсію
по втраті годувальника на підставі
статті 37 Закону України «Про пенсійне
забезпечення» (далі - Закон №1788), проте
це не є підставою для зобов'язання
Фонду відшкодувати виплачену пенсію по
втраті годувальника Управлінню,
оскільки відповідно до положень Закону
України від 23.09.1999 N 1105-XIV «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» (далі - Закон №1105)
ОСОБА_3 не мала права на отримання
пенсії по втраті годувальника.

Також у своєму рішенні суд апеляційної
інстанції виходив з того, що згідно з
приписами Закону № 1105 для здійснення
Фондом соціального страхування від
нещасних випадків відшкодування
Пенсійному фонду витрат на виплату
пенсій у зв'язку з втратою годувальника
дружина померлого саме на момент
смерті годувальника повинна досягти 55
років, перебувати на утриманні та не
працювати, або мати інвалідність. При
цьому, факт знаходження на утриманні
повинен бути доведений в установленому
порядку. Відповідно до Закону № 1788
дружина може отримувати пенсію у
зв'язку з втратою годувальника при
досягненні 55 років після смерті
чоловіка

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
погоджується зі вказаними висновками
судів попередніх інстанцій з огляду на
таке.

Відповідно до абзацу 2 пункту 5 частини
першої статті 24 Закону №1105
встановлено, що якщо після призначення
застрахованій особі матеріальної
допомоги чи надання соціальних послуг
між Фондом соціального страхування від
нещасних випадків і страховиками з
інших видів соціального страхування
виникають спори щодо понесених витрат,
виплата здійснюється страховиком, до
якого звернувся застрахований.
Страховик, до якого звернувся
застрахований, має право звернутися до
відповідного страховика з інших видів
соціального страхування щодо
відшкодування понесених ним витрат.

Відповідно до статті 33 Закону № 1105 у
разі смерті потерпілого право на
одержання щомісячних страхових виплат
(пенсій згідно з підпунктом «д» пункту 1
частини першої статті 21 цього Закону)
мають непрацездатні особи, які
перебували на утриманні померлого або
мали на день його смерті право на
одержання від нього утримання, а також
дитина померлого, яка народилася
протягом не більш як десятимісячного
строку після його смерті.

Такими непрацездатними особами є,
зокрема, жінки, які досягли 55 років, і
чоловіки, які досягли 60 років, якщо вони
не працюють.

Згідно з підпунктом «д» пункту 1
частини першої статті 21 Закону № 1105 у
разі настання страхового випадку Фонд
соціального страхування від нещасних
випадків зобов'язаний у встановленому
законодавством порядку своєчасно та в
повному обсязі відшкодовувати шкоду,
заподіяну працівникові внаслідок
ушкодження його здоров'я або в разі
його смерті, виплачуючи йому або
особам, які перебували на його
утриманні пенсію у зв'язку з втратою
годувальника, який помер внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання.

Відповідно до статті 37 Закону №1788
право на пенсію в разі втрати
годувальника мають непрацездатні
члени сім'ї померлого годувальника, які
були на його утриманні (стаття 38).
Батьки і чоловік (дружина) померлого,
які не були на його утриманні, також
мають право на пенсію, якщо згодом
втратили джерело засобів до існування.

Непрацездатними членами сім'ї
вважаються, зокрема, батько, мати,
дружина, чоловік, якщо вони є
інвалідами або досягли: чоловіки - 60
років, жінки - 55 років.

Ураховуючи, що на день смерті
потерпілого - годувальника ОСОБА_3 була
працездатною, не мала групи
інвалідності, не досягла 55-річного
віку, до неї не можуть бути застосовані
положення Закону № 1105, а отже, правові
підстави для відшкодування Фондом
Управлінню витрат на виплату пенсії по
втраті годувальника, призначеної
відповідно до статті 37 Закону №1788,
відсутні.

Зважаючи на викладене, доводи
касаційної скарги спростовуються вище
переліченими нормами права та
установленими обставинами справи, у
зв'язку з чим відсутні підстави для її
задоволення та скасування чи зміни
рішень судів попередніх інстанцій.

Відповідно до частини першої статті 224
КАС України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Керуючись статтями 210 - 232 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Артемівському районі м. Луганська
залишити без задоволення.

Постанову Луганського окружного
адміністративного суду від 25 липня 2013
року та ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 03 вересня
2013 року в цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили
через п'ять днів після направлення її
копій особам, які беруть участь у
справі, і може бути переглянута
Верховним Судом України у строк та у
порядку, визначеними статтями 237 - 2391
КАС України.