Справа № 826/15104/13-а
Суддя: Земляна Г.В.
Дата ухвалення: 2014-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
1-й інстанції: Бояринцева М.А.
Суддя-доповідач: Земляна Г.В.
У Х В А Л А

Іменем України

13 березня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого судді
Земляної Г.В.,

суддів:
Горбань Н.І., Межевича М.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю «АУРА ЛЕКС» на
постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 20 листопада 2013
року у справі за адміністративним
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «АУРА ЛЕКС» до
Державної податкової інспекції у
Шевченківському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві про
скасування податкового
повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИЛА:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «АУРА ЛЕКС» (далі -
Позивач) звернулось до суду із
адміністративним позовом до Державної
податкової інспекції у
Шевченківському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві (далі -
Відповідач) у якому просило визнати
протиправними та скасувати податкове
повідомлення-рішення від 21.05.2013 року
№.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
20 листопада 2013 року в задоволенні вимог
адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим
рішенням, позивач подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
рішення суду першої інстанції та
ухвалити нове рішення, яким
задовольнити вимоги адміністративного
позову в повному обсязі.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що
судом першої інстанції було порушено
норми матеріального та процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи.

Сторони, будучи належним чином
повідомлені про дату, час та місце
апеляційного розгляду справи, в судове
засідання не з'явилися. Про причини
своєї неявки суд не повідомили.

Враховуючи, що в матеріалах справи
достатньо письмових доказів для
правильного вирішення апеляційної
скарги, а особиста участь сторін в
судовому засіданні - не обов'язкова,
колегія суддів у відповідності до ч. 4
ст. 196 КАС України визнала можливим
проводити апеляційний розгляд справи
за відсутності сторін.

Апеляційний розгляд справи
здійснюється без фіксування судового
засідання за допомогою
звукозаписувального технічного
засобу, оскільки сторони у судове
засідання не з'явились.

Відповідно до ч.1 ст. 41 КАС України, у
разі неявки у судове засідання всіх
осіб, які беруть участь у справі, чи
якщо відповідно до положень цього
Кодексу розгляд справи здійснюється за
відсутності осіб, які беруть участь у
справі (у тому числі при розгляді
справи в порядку письмового
провадження), фіксування судового
засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснюється.

Згідно зі ч. 1 п. 1 ст. 198, ст. 200 КАС
України, суд апеляційної інстанції
залишає скаргу без задоволення, а
постанову суду - без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
не може бути скасовано правильне по
суті рішення суду з одних лише
формальних міркувань.

Відповідно до ч. 1 статі 9 КАС України,
суд при вирішенні справи керується
принципом законності, відповідно до
якого органи державної влади, органи
місцевого самоврядування, їхні
посадові і службові особи зобов'язані
діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Суд першої інстанції всебічно, повно та
об'єктивно розглянув справу, правильно
встановив обставини справи, наданим
доказам дав правильну правову оцінку і
прийшов до обґрунтованого висновку про
відмову в задоволенні позовних вимог.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції,
посадовими особами податкового органу
було проведено документальну невиїзну
позапланову перевірку ТОВ «АУРА ЛЕКС»
з питань дотримання вимог податкового
законодавства по взаємовідносинах з
ТОВ «Онікс Компані ЛТД» за період з
січня по березень 2012 року та ТОВ
«Комерційна фірма «Горизонталь» за
період з квітня по липень 2012 року (далі
контрагенти).

За результатами проведеної перевірки
Державною податковою інспекцією у
Шевченківському районі м. Києва
Державної податкової служби складено
Акт перевірки від 30 квітня 2013 року №
1295/22-01/36529499, яким встановлено порушення
Товариством з обмеженою
відповідальністю "АУРА ЛЕКС" пункту
198.3, пункту 198.6 статті 198, пункту 200.1
статті 200 Податкового кодексу України,
в результаті чого занижено суму
податку на додану вартість, яка
підлягає сплаті на суму 88 016,68 грн., за
період січень-липень 2012 року.

Суд першої інстанції відмовляючи у
задоволенні позову погодився з
висновками акту перевірки відповідача
про відсутність факту реального
здійснення господарських операцій,
оскільки ці операції не підтверджено
належним чином відповідними
документами.

Колегія суддів апеляційної інстанції
погоджується з такими висновками суду
першої інстанції з огляду на наступне.

Так, з матеріалів справи вбачається, що
позивач за перевіряючий період мав
договірні відносини з контрагентами
ТОВ «Онікс Компані ЛТД» та ТОВ
«Комерційна фірма «Горизонталь».

На підтвердження реальності та
фактичного здійснення
фінансово-господарських операцій
позивачем було надано договір від 03
січня 2012 року № 03/01/2012 укладений між
ТОВ "АУРА ЛЕКС", як замовником, та ТОВ
«Онікс Компані ЛТД», як виконавцем, про
надання інформаційно-консультаційних
послуг, за умовами якого замовник
доручає, а виконавець приймає на себе
зобов'язання щодо надання
інформаційно-консультаційних послуг з
питань отримання дозвільної
документації, а замовник
зобов'язується прийняти та оплатити
вартість наданих послуг на умовах та в
порядку, визначених цим договором.

На виконання умов зазначеного договору
контрагентом позивача було виписано
податкові накладні та між сторонами
були підписані акти здачі-прийняття
робіт.

На підтвердження перерахування коштів
на користь ТОВ «Онікс Компані ЛТД»
позивачем надано платіжні доручення,
які містяться в матеріалах справи.

На підтвердження реальності та
фактичного здійснення
фінансово-господарських операцій
позивачем було надано договір від 04
квітня 2012 року № 404 укладений між ТОВ
"АУРА ЛЕКС", як замовником, та ТОВ
«Комерційна фірма «Горизонталь», як
виконавцем, про надання юридичних
послуг, за умовами якого замовник
доручає, а виконавець надає
інформаційно-консультаційні юридичні
послуги.

На виконання умов зазначеного договору
контрагентом позивача було виписано
податкові накладні та між сторонами
були підписані акти здачі-прийняття
робіт.

На підтвердження перерахування коштів
на користь ТОВ «Комерційна фірма
«Горизонталь» позивачем надано
платіжні доручення, які містяться в
матеріалах справи.

Проте, суд першої інстанції не
погодився з доводами позивача та
критично поставився до наданих
позивачем первинних документів
бухгалтерського обліку, оскільки з них
не вбачається, які саме послуги
надавалися та яким чином
обраховувалась вартість наданих
послуг контрагентами позивача.

Крім того, згідно умов договору № 03/01/2012
від 03 січня 2012 року, укладеного між
позивачем та ТОВ «Онікс Компані ЛТД»,
вартість наданих послуг визначається
сторонами за погодженням та на
підставі підписаних актів виконаних
робіт, проте позивачем сплачено кошти
на користь ТОВ «Онікс Компані ЛТД», а
контрагентом виписано на користь
позивача податкові накладні раніше,
ніж були підписані акти виконаних
робіт, тобто до моменту надання послуг
та узгодження вартості наданих послуг.
При цьому, умовами договору не
передбачена передоплата за надання
послуг.

Як встановлено судом першої інстанції,
актом ДПІ у Солом'янському районі м.
Києва ДПС від 13 листопада 2012 року №
7593/22-7/37889322 встановлено, що у ТОВ
«Комерційна фірма «Горизонталь»
відсутні необхідні умови для
здійснення господарських операцій,
відсутні основні фонди, технічний
персонал, виробничі активи.

Отже, всі вищенаведені дані в
сукупності свідчать про відсутність
фактичного здійснення господарських
операцій за участю позивача та його
контрагентів ТОВ «Онікс компані ЛТД» і
ТОВ «Комерційна фірма «Горизонталь».

Формування податкового кредиту на
підставі правочинів, у межах яких було
здійснено виключно обмін податковими
накладними, актами приймання - передачі
товару та договорами, без реального
використання в своїй господарській
діяльності товару чи послуг чинним
законодавством не передбачено.

Фактичне не отримання та подальше не
повернення товару, відсутність
поважної розумної економічної або
іншої причини здійснення таких
операцій позбавляють платника податку
права на податковий кредит за
наслідками цих операцій навіть у
випадку наявності належним чином
оформлених податкових накладних.

Статтею 67 Конституції України
встановлено, що кожен зобов'язаний
сплачувати податки та збори в порядку і
розмірах, встановлених законом.

Відповідно до пп.14.1.181. п.14.1.ст.14
Податкового кодексу України
(далі-Кодекс) податковий кредит - сума,
на яку платник податку на додану
вартість має право зменшити податкове
зобов'язання звітного (податкового)
періоду, визначена згідно з розділом V
цього Кодексу.

Право на віднесення сум податку до
податкового кредиту виникає у разі
здійснення операцій, зокрема, з
придбання або виготовлення товарів та
послуг (п.198.1. ст.198 Кодексу). Датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною (п.198.2. ст.198
Кодексу).

Згідно з п. 198.3 ст. 198 ПК України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 ПК України не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу.

Відповідно до п.201.10. ст.201 Кодексу,
податкова накладна видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту.

Згідно п.201.4. ст.201 Кодексу, податкова
накладна виписується у двох
примірниках у день виникнення
податкових зобов'язань продавця.
Оригінал податкової накладної
видається покупцю, копія залишається у
продавця товарів/послуг.

Для підтвердження включення до складу
податкового кредиту сум податку на
додану вартість сплачених позивачем у
складі ціни за придбану продукцію та
виконані роботи, необхідні також
первинні документи, оформлені
відповідно до вимог Закону України "Про
бухгалтерській облік та фінансову
звітність в Україні".

Водночас статтею 1 Закону України від
16.07.1999 №996-ХІV "Про бухгалтерський облік
та фінансову звітність в Україні"
визначено, що первинний документ - це
документ, який містить відомості про
господарську операцію та підтверджує
її здійснення.

Отже, будь-які документи (у тому числі
договори, накладні, рахунки тощо) мають
силу первинних документів лише в разі
фактичного здійснення господарської
операції.

Статтею 9 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" від 16.07.1999 №996-ХІV
встановлено вимоги до первинних
документів, які є підставою для
бухгалтерського та податкового обліку.
Згідно з цією нормою підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій.

З урахуванням викладеного, для
підтвердження даних податкового
обліку можуть братися до уваги лише ті
первинні документи, які складені в разі
фактичного здійснення господарської
операції.

Згідно зі статтею 1 Закону України від
16.07.1999 № 996-ХІV "Про бухгалтерський облік
та фінансову звітність в Україні"
господарською операцією є дія або
подія, яка викликає зміни в структурі
активів та зобов'язань, власному
капіталі підприємства. Таким чином,
визначальною ознакою господарської
операції є те, що вона повинна
спричиняти реальні зміни майнового
стану платника податків.

Наявні в матеріалах справи копії
первинних документів первинних
документів не дають змоги встановити
їх зв'язок з укладеними договорами та
не підтверджують товарність угод.

Необхідність підтвердження
господарських операцій первинними
документами визначена п.1.2 ст. 1, п.2.1 ст.2
Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995 р. № 88 і зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України від 05.06.1995
р. за № 168/704, первинні документи - це
письмові свідоцтва, що фіксують та
підтверджують господарські операції,
включаючи розпорядження та дозволи
адміністрації на їх проведення.

Дослідивши наявні в матеріалах справи
письмові докази колегія суддів дійшла
висновку про те, що надані
представником позивача копії
документів не є достатнім
підтвердженням фактичного отримання
послуг.

Згідно пункту 123.1 статті 123 Податкового
кодексу України у разі якщо
контролюючий орган самостійно
визначає суму податкового
зобов'язання, зменшення суми
бюджетного відшкодування та/або
від'ємного значення суми податку на
додану вартість платника податків на
підставах, визначених підпунктами 54.3.1,
54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54
цього Кодексу, - тягне за собою
накладення на платника податків штрафу
в розмірі 25 відсотків суми визначеного
податкового зобов'язання, завищеної
суми бюджетного відшкодування.

Враховуючи викладене, колегія суддів
апеляційної інстанції приходить до
висновку, що відповідачем правомірно
застосовано до позивача штрафні
санкції.

Статтею 86 КАС України встановлено, що
суд оцінює докази, які є у справі, за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні. Ніякі докази не мають для
суду наперед встановленої сили. Суд
оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Згідно ст. 19 Конституції України,
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі і в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
Законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України, у
справах щодо оскарження дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень суд перевіряє чи вчинені
вони на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, визначений Конституцією і
законами України.

Колегія суддів апеляційної інстанції
погоджується з судом першої інстанції,
що при винесені оскаржуваних
податкових повідомлень-рішень та в
ході перевірки повноваження державної
податкової інспекції
використовувалися з тією метою, з якою
вони надані; обґрунтовано, тобто з
урахуванням усіх обставин, що мають
значення для прийняття рішення та
вчинення дії; неупереджено;
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія).

Аналогічна правова позиція наведена в
листі Вищого адміністративного суду
України від 02.06.2011р. № 742/11/13-11.

У разі якщо зібраних у справі доказів
буде достатньо для підтвердження
доводів податкового органу щодо
відсутності фактичного здійснення
господарської операції, у відповідному
позові платника податків щодо
неправомірності визначених йому
грошових зобов'язань необхідно
відмовити.

Документи та інші дані, що спростовують
реальність здійснення господарської
операції, яка відображена в
податковому обліку, повинні
оцінюватися з урахуванням специфіки
кожної господарської операції - умов
перевезення, зберігання товарів,
змісту послуг, що надаються тощо.

З огляду на вищезазначене, суд першої
інстанції дійшов до обґрунтованого
висновку, що позовні вимоги не
підлягають задоволенню.

При цьому апеляційна скарга не містить
інших посилання на обставини,
передбачені статтями 202 - 204 Кодексу
адміністративного судочинства
України, за яких рішення суду підлягає
скасуванню.

Зважаючи на вищевикладене, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
вірно встановив фактичні обставини
справи, дослідив наявні докази, дав їм
належну оцінку та прийняв законне та
обґрунтоване рішення у відповідності з
вимогами матеріального та
процесуального права, в зв'язку з чим
апеляційна скарга залишається без
задоволення, а постанова суду першої
інстанції -без змін.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 4, 8-11, 160, 196, 198, 200, 205, 207, 212, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю «АУРА
ЛЕКС» - залишити без задоволення.

Постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
20 листопада 2013 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів із дня
складання у повному обсязі, тобто з 18
березня 2014 року шляхом подачі
касаційної скарги до Вищого
адміністративного суду України у
порядку ст. 212 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя
Г.В. Земляна

судді:
Н.І. Горбань

М.В. Межевич

.

Головуючий суддя
Земляна Г.В.

Судді:
Горбань Н.І.

Межевич М.В.