Справа № 2а-2055/11
Суддя: Ніколін В.В.
Дата ухвалення: 2014-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2014 року
Справа № 60113/11

Колегія суддів Львівського
апеляційного адміністративного суду в
складі:

головуючого судді
Ніколіна В.В.,

суддів
Качмара В.Я., Гінди О.М.,

розглянувши у порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу Волинського обласного
комісаріату на постанову Луцького
міськрайонного суду Волинської
області від 28.03.2011 року у справі за
позовом ОСОБА_1 до Волинського обласний
комісаріат про зобов'язання
відповідача донарахувати та виплатити
різницю несплаченого грошового
забезпечення, -

ВСТАНОВИЛА :

ОСОБА_1 26 січня 2011 року. звернувся в суд
з адміністративним позовом до
Волинського обласний комісаріат про
зобов'язання відповідача донарахувати
та виплатити різницю несплаченого
грошового забезпечення.

В позові покликається на те, що у період
із квітня 2007 року по 27 жовтня 2010 позивач
проходив військову службу у військовій
прокуратурі Луцького гарнізону
Західного регіону України на посаді
військового прокурора гарнізону. На
нього, як на військовослужбовця
військової прокуратури поширюється
вимога ст.46-1 Закону України «Про
прокуратуру», якою визначено, що
військовослужбовці військових
прокуратур у своїй діяльності
керуються Законом України «Про
прокуратуру»і проходять службу
відповідно до Закону України «Про
військовий обов'язок і військову
службу»та інших законодавчих актів
України, якими встановлені правові та
соціальні гарантії, пенсійне, медичне
та інші види постачання і забезпечення,
передбачені законодавством для осіб
офіцерського складу Збройних Сил
України. Окрім цього, ст. 52 Закону
України «Про прокуратуру»визначено, що
грошове утримання прокурорів, слідчих,
службовців та інших працівників
військових прокуратур здійснюється
Міністерством оборони України. Отже,
відповідно до встановленого порядку
нарахування та отримання грошового
забезпечення прокурорськими
працівниками військової прокуратури
Луцького гарнізону здійснюється через
Волинський обласний військовий
комісаріат.

До 1 квітня 2006 року нарахування
належного ОСОБА_1 грошового
забезпечення здійснювалось за
порядком та умовами визначеними для
військовослужбовців Збройних Сил
України. Із часу введення у дію
Постанови КМ України № 268 від 9 березня
2006 року «Про упорядкування структури
та умов оплати праці працівників
апарату органів виконавчої влади,
органів прокуратури, судів та інших
органів»відбулось розмежування між
порядком нарахування грошового
військовослужбовців, які проходять
службу в органах прокуратури на
прокурорсько-слідчих посадах. У
подальшому, починаючи із 1 січня 2008 року
грошове утримання позивача значно
зменшилось, оскільки службовими
особами Волинського ОВК воно у повному
обсязі не нараховувалось та відповідно
не виплачувалось.

У зв'язку з цим, ОСОБА_1 з відповідною
заявою звернувся до керівництва
Волинського обласного військового
комісаріату, де знаходився на
грошовому забезпеченні, проте у
перерахунку йому безпідставно
відмовлено. За повідомленням
Волинського ОВК зменшення розміру
належного позивачу грошового
забезпечення відбулось у зв'язку із
втратою чинності Указів Президента
України від 5 травня 2003 року №389 та від 23
лютого 2002 року № 173 про встановлення
надбавок військовослужбовцям за
безперервну військову службу тощо.

Вважає, що такі навмисні дії посадових
осіб Волинського ОВК є незаконними,
суперечать принципу верховенства
права й порушують його права на
отримання належного матеріального
забезпечення гарантованого
законодавством та закріпленого ст. 22
Конституції України.

Безпосередньо зазначене право на
належне матеріальне забезпечення
обумовлено п.9 «Про упорядкування
структури та умов оплати праці
працівників апарату органів
виконавчої влади, органів прокуратури,
судів та інших органів», введеного в
дію Постановою КМ України № 268 від 9
березня 2006 року. Означеною правовою
нормою встановлено, що у разі зменшення
у зв'язку з визнанням такими, що
втратили чинність, актів КМ України та
Указів Президента України, розміру
грошового забезпечення, (без премії) на
час роботи на займаній посаді
виплачується різниця між грошовим
забезпеченням (без премії), визначеною
за умовами оплати праці згідно з
нормативно-правовими актами, що
втратили чинність, та розміром
заробітної плати, встановленим за
новими умовами оплати праці. Отож,
зазначена норма відповідає загально
визначеним принципам права та прийнята
у відповідності до ст. 58 Конституції
України, якою встановлено, що закони та
інші правові акти не мають зворотної
дії в часі, крім випадків, коли вони
пом'якшують або скасовують
відповідальність особи.

Як зазначено у рішенні Конституційного
Суду України від 13 травня 1997 року № 1-зп,
стаття 58 Конституції України закріплює
один з найважливіших загальновизнаних
принципів сучасного права - закони та
інші нормативно-правові акти не мають
зворотної дії в часі. Це означає, що
вони поширюють свою дію тільки на ті
відносини, які виникли після набуття
законами чи іншими
нормативно-правовими актами чинності.
Закріплення названого принципу на
конституційному рівні є гарантією
стабільності суспільних відносин, у
тому числі відносин між державою і
громадянами, породжуючи у громадян
впевненість у тому, що їхнє існуюче
становище не буде погіршене прийняттям
більш пізнього закону чи іншого
нормативно-правового акта. Оскільки
позивач змінив посаду 27 жовтня 2010 року,
з 1 січня 2008 року по 27 жовтня 2010 року він
весь час залишався на тій же самій
посаді військового прокурора
гарнізону, твердження відповідача на
безпідставність визначеним згідно з
нормативно-правовими актами, що
втратили чинність, та розміром
грошового забезпечення, встановленим
за новими умовами оплати безпідставне,
так як суперечить, загальним принципам
Конституції України. Просить
зобов'язати відповідача донарахувати
позивачу за період із 1 січня 2008 року по
27 жовтня 2010 року та виплатити різницю
між грошовим забезпеченням,
матеріальною допомогою та допомогою на
оздоровлення (без премії), визначеною
за умовами оплати праці, згідно з
нормативно-правовими актами, що
втратили чинність, та розміром
заробітної плати, встановленим за
новими умовами оплати праці.
Зобов'язати Волинський обласний
військовий комісаріат виплатити ці
кошти у зв'язку із несвоєчасною
виплатою за період з 1 січня 2008 року по 27
жовтня 2010 року, з урахуванням індексу
інфляції та індексації за весь час
прострочення виплат відповідно до
вимог Постанови КМ України від 21.02.2001
року №159 станом на день виплати.

Оскаржуваною постановою Луцького
міськрайонного суду Волинської
області від 28.03.2011 року
адміністративний позов ОСОБА_1 до
Волинського обласного комісаріату про
зобов'язання відповідача донарахувати
та виплатити різницю несплаченого
грошового забезпечення - задоволено, а
саме зобов'язано Волинський обласний
військовий комісаріат донарахувати
ОСОБА_1 за період із 1 січня 2008 року по 27
жовтня 2010 року та виплатити різницю між
грошовим забезпеченням, матеріальною
допомогою та допомогою на оздоровлення
(без премії), визначеною за умовами
оплати праці, згідно з
нормативно-правовими актами, що
втратили чинність, та розміром
заробітної плати, встановленим за
новими умовами оплати праці з
урахуванням індексу інфляції та
індексації за весь час прострочення
виплат відповідно до вимог Постанови
КМ України від 21.02.2001 року №159 станом на
день виплати.

У поданій апеляційній скарзі
Волинського обласного комісаріату
просить зазначену постанову скасувати
та прийняти нову, якою в задоволенні
позовних вимог відмовити в повному
обсязі, покликаючись на порушення
судом першої інстанції норм
матеріального права. Вимоги за
апеляційною скаргою обґрунтовує тим,
що як передбачено ч.2 п.1 Постанови КМ
України від 07.02.2001р. № 104 «Про порядок і
норми грошового та матеріального
забезпечення військовослужбовців
Збройних Сил, інших військових
формувань, осіб начальницького складу
органів внутрішніх справ. Державної
служби спеціального зв'язку та захисту
інформації. Державної
кримінально-виконавчої служби,
відряджених до органів виконавчої
влади та інших цивільних установ»,
військовослужбовцям відповідної
категорії грошове забезпечення
виплачується виходячи з окладів за
посадами, займаними зазначеними
особами в органах та установах, до яких
вони відряджені, окладів за
військовими званнями та інших видів
грошового забезпечення у розмірах і
порядку, визначених законодавством для
військовослужбовців, осіб
начальницького складу органів
внутрішніх справ, Державної служби
спеціального зв'язку та захисту
інформації, Державної
кримінально-виконавчої служби.

Проте, абзацом 1 п.5 Постанови КМ України
від 09.03.2006р. №268 «Про упорядкування
структури та умов оплати праці
працівників апарату органів
виконавчої влади, органів прокуратури,
судів та інших органів»
встановлюється, що на
військовослужбовців, які проходять
службу в органах прокуратури на
прокурорсько- слідчих посадах не
поширюється дія Постанови КМ України
від 7 лютого 2001 р. N 104 "Про порядок і
норми грошового та матеріального
забезпечення військовослужбовців
Збройних Сил, інших військових
формувань, осіб начальницького складу
органів внутрішніх справ, органів і
установ виконання покарань,
відряджених до органів виконавчої
влади та інших цивільних установ " .

Разом з тим Пунктом 9 Постанови було
визначено, що у разі зменшення у зв'язку
з прийняттям цієї постанови та
визнанням такими, що втратили чинність,
актів КМ України та Указів Президента
України, розміру заробітної плати (без
премії), грошового забезпечення (без
премії) в окремих працівників
державних та інших органів, умови
оплати праці яких визначені цією
постановою, та у працівників,
прирівняних згідно з
нормативно-правовими актами, що
втрачають чинність, за умовами оплати
праці до працівників державних
органів, або яким передбачено
збереження умов оплати праці за
попередньою посадою, на час роботи на
займаній посаді виплачується різниця
між заробітною платою (без премії),
грошовим забезпеченням (без премії),
визначеною за умовами оплати праці,
згідно з нормативно-правовими актами,
що втратили чинність, та розміром
заробітної плати, встановленим за
новими умовами оплати праці.

Пунктом 15 Постанови було визначено, що
умови оплати праці, затверджені цією
постановою, застосовуються з 1 січня 2006
р., а для працівників, окремі умови
оплати праці яких визначені Указами
Президента України - з 1 квітня після
визнання такими, що втратили чинність,
цих Указів. До прийняття урядом цієї
Постанови до грошового забезпечення
позивача, як військовослужбовця
входили окремі види грошового
забезпечення, передбачені указами
Президента України від 23.02.02 №173 та від
05.05.2003 р. №389, то відповідно до вимог п.15
Постанови, нові умови грошового
забезпечення ( в тому числі і щодо
нового розміру посадового окладу)
повинні були застосовуватись після
визнання такими, що втратили чинність
відповідних указів (укази Президента
України від 23.02.02 №173 та від 05.05.2003 р. №389
втратили чинність з 01.01.2008 р. відповідно
до указу Президента України від 18.12.07
№1234). Оскільки до введення нових умов
грошового забезпечення, затверджених
Постановою КМ України №268 від 09.03.2006 р.
розмір грошового забезпечення
позивача складав менше ніж з введенням
нових умов оплати праці, то є очевидним,
що його грошове забезпечення не
зменшилось, а тому законних підстав для
виплати йому різниці в порядку,
визначеному п. 9 Постанови КМ України
№268 від 09.03.2006 р., немає.

Сторони по справі належним чином судом
були повідомлені, однак з невідомих для
суду причин не з'явилися в зал судового
засідання, а тому відповідно до ч. 1 ст.
197 КАС України суд апеляційної
інстанції може розглянути справу в
порядку письмового провадження за
наявними у справі матеріалами, якщо
справу може бути вирішено на основі
наявних у ній доказів, у разі
неприбуття жодної з осіб, які беруть
участь у справі, у судове засідання,
хоча вони були належним чином
повідомлені про дату, час і місце
судового засідання.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги у їх сукупності,
колегія суддів приходить до
переконання, що подана скарга підлягає
задоволенню з наступних мотивів.

Задовольняючи позов суд першої
інстанції виходив з того, що відповідно
до частини 2 статті 46-1 Закону України
«Про прокуратур»військовослужбовці
військових прокуратур у своїй
діяльності керуються Законом України
"Про прокуратуру" і проходять службу
відповідно до Закону України "Про
загальний військовий обов'язок і
військову службу" та інших
законодавчих актів України, якими
встановлено правові та соціальні
гарантії, пенсійне, медичне та інші
види постачання і забезпечення,
передбачені законодавством для осіб
офіцерського складу Збройних Сил
України.

Пунктом 5 постанови КМ України від
09.03.2006 року № 268 «Про упорядкування
структури та умов оплати праці
працівників апарату органів
виконавчої влади, органів прокуратури,
судів та інших органів»передбачено, що
грошове забезпечення
військовослужбовців, які проходять
службу в органах прокуратури на
прокурорсько-слідчих посадах та
військовослужбовців, осіб
начальницького складу, відряджених до
органів державної влади та місцевого
самоврядування, складається з
посадового окладу, інших виплат,
установлених цією постановою, а також
окладу за військовим званням та
надбавки за вислугу років,
установлених у розмірі і порядку, що
визначаються законодавством для
військовослужбовців.

Указом Президента України від 23.02.2002 №
173 «Про посилення соціального захисту
військовослужбовців та осіб рядового і
начальницького складу органів
внутрішніх справ» та Указом Президента
України від 05.05.2003 № 389 «Про надбавки
військовослужбовцям Збройних сил
України та Управління державної
охорони України за безперервну службу»
були запровадженні надбавки, які були
встановленні та отримувалися
позивачем під час проходження служби,
до вступу в дію постанови Кабінету
Міністрів України від 09.03.2006 року № 268
«Про упорядкування структури та умов
оплати праці працівників апарату
органів виконавчої влади, органів
прокуратури, судів та інших органів».

Згідно ч. 1 та 2 ст. 22 Конституції України
конституційні права і свободи
гарантуються і не можуть бути
скасовані. При прийнятті нових законів
або внесенні змін до чинних законів не
допускається звуження змісту та обсягу
існуючих прав і свобод.

Таким чином, обсяг прав позивача в
частині отримання надбавок, які
нараховувалася та виплачувалася
раніше не може бути звуженим із
прийняттям постанови КМ України № 268
«Про упорядкування структури та умов
оплати праці працівників апарату
органів виконавчої влади, органів
прокуратури, судів та інших органів».
Окрім цього, вказаною постановою КМ
України не обмежується чинність Указів
Президента України від 23.02.2002 № 173/2002 та
від 05.05.2003 № 389/2003, а тому передбачені
ними надбавки повинні були
враховуватися до складу грошового
забезпечення ОСОБА_1

Аналізуючи пояснення сторін, матеріали
справи, суд вважає, що позов слід
задовольнити та зобов'язати
відповідача донарахувати позивачу за
період із 1 січня 2008 року по 27 жовтня 2010
року та виплатити різницю між грошовим
забезпеченням, матеріальною допомогою
та допомогою на оздоровлення (без
премії), визначеною за умовами оплати
праці, згідно з нормативно-правовими
актами, що втратили чинність, та
розміром заробітної плати,
встановленим за новими умовами оплати
праці з урахуванням індексу інфляції
та індексації за весь час прострочення
виплат відповідно до вимог Постанови
КМ України від 21.02.2001 року №159 станом на
день виплати.

Такі висновки суду першої інстанції, на
думку колегії суддів, не відповідають
нормам матеріального права.

Відповідно до пункту 5 постанови КМУ №
268 грошове забезпечення
військовослужбовців, які проходять
службу в органах прокуратури на
прокурорсько-слідчих посадах, та
військовослужбовців, осіб
начальницького складу, відряджених до
органів державної влади та місцевого
самоврядування, складається з
посадового окладу, інших виплат,
установлених цією постановою, а також
окладу за військовим званням та
надбавки за вислугу років,
установлених у розмірі і порядку, що
визначаються законодавством для
військовослужбовців. На зазначених
осіб не поширюється дія постанови КМ
України від 7 лютого 2001 року № 104 «Про
порядок і норми грошового та
матеріального забезпечення
військовослужбовців Збройних Сил,
інших військових формувань, осіб
начальницького складу органів
внутрішніх справ, органів і установ
виконання покарань, відряджених до
органів виконавчої влади та інших
цивільних установ». Для обчислення
розміру складових грошового
забезпечення замість надбавки за ранг
застосовується розмір окладу за
військовим званням.

Згідно з пунктом 15 постанови № 268 умови
оплати праці, затверджені цією
постановою, застосовуються з 1 січня 2006
року, а для працівників, окремі умови
оплати праці яких визначені указами
Президента України, - з 1 квітня після
визнання такими, що втратили чинність,
цих указів.

Таким чином, суд апеляційної інстанції
дійшов висновку, що постановою № 268
встановлені нові умови праці
працівників прокуратури та нові
розмірі посадових окладів, у зв'язку з
чим не допускається перерахунок
грошового забезпечення з урахуванням
нових розмірів посадових окладів та зі
збереженням раніше виплачуваних видів
грошового забезпечення, які з 1 квітня
2006 року не застосовуються до осіб
офіцерського складу військових
прокуратур.

За таких обставин, вважає, що
постановою № 268 не передбачено з 1
квітня 2006 року виплати працівникам
прокуратури щомісячних додаткових
видів грошового забезпечення,
встановлених Указами Президента
України № 173 та № 389, а застосування
нової структури грошового
забезпечення військових прокурорів
узгоджується з частиною другою статті
461 Закону України від 5 листопада 1994
року № 1789-ХІІ «Про прокуратуру», згідно
з якою на них поширюються всі види
забезпечення, встановлені
законодавством для офіцерського
складу Збройних Сил України
(відповідно до пункту 5 постанови КМУ №
268 - окладу за військовим званням та
надбавки за вислугу років). Виплати,
встановлені Указами Президента
України № 173 та № 389, стосувалися лише
військовослужбовців Збройних Сил
України і не застосовувалися щодо
працівників військових прокуратур
після 1 квітня 2006 року.

А тому висновки суду першої інстанції
не відповідають нормам матеріального
та процесуального права.

На підставі наведеного колегія судів
прийшла до висновку, що судом першої
інстанції, при винесені оскаржуваної
постанови не вірно дано правову оцінку
обставинам справі та ухвалено судове
рішення без додержанням норм
матеріального і процесуального права,
що згідно ст. 202 КАС України є підставою
для часткового задоволення
апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 202, 205, 207, 254 КАС
України колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Волинського
обласного комісаріату - задовольнити.

Постанову Луцького міськрайонного
суду Волинської області від 28.03.2011 року
у справі № 2а-2055/11 - скасувати та
прийняти нову постанову, якою в позові
ОСОБА_1 до Волинського обласний
комісаріат про зобов'язання
відповідача донарахувати та виплатити
різницю несплаченого грошового
забезпечення - відмовити.

Постанова може бути оскаржена до
Вищого адміністративного суду у
порядку адміністративного судочинства
протягом двадцяти днів шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуючий
В.В. Ніколін

Судді
О.М. Гінда

В.Я. Качмар