Справа № 152/181/14-а
Суддя: Строгий І. Л.
Дата ухвалення: 2014-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 152/181/14-а
Постанова

Іменем України

17 березня 2014 року
м. Шаргород

Шаргородський районний суд Вінницької
області у складі:

головуючого судді -
Строгого І.Л.,

за участі:

секретаря судового засідання -
Палій М.Д.,

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача -
ОСОБА_2,

представника відповідача -
Баланчук О.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за адміністративним
позовом ОСОБА_1 до Шаргородської
міської ради Вінницької області на
бездіяльність при виявленні
самовільного будівництва та захвату
землі і стягнення судових витрат, треті
особи, які не заявляють самостійних
вимог на предмет спору на стороні
відповідача - ОСОБА_4 та ОСОБА_5,

у с т а н о в и в:

у січні 2014 року ОСОБА_1 звернулася із
зазначеним вище позовом до
Шаргородської міської ради Вінницької
області на бездіяльність при виявленні
самовільного будівництва та захвату
землі і стягнення судових витрат.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
ОСОБА_5, який є власником квартири у
будинку по АДРЕСА_1 самовільно зайняв
земельну ділянку, поруч з будинком
позивача та побудував на ній бесідку
(альтанку), яка є малою архітектурною
формою, розміщення якої має
відбуватись з дозволу міської ради, а
остання такого дозволу не давала. На
неодноразові звернення позивача,
відповідач повідомляв, що вирішення
цих питань не входить до його
компетенції.

Вважаючи, що відповідач незаконно не
вживає жодних заходів реагування,
позивач просить визнати протиправною
бездіяльність відповідача щодо
невжиття належних заходів реагування,
передбачених чинним законодавством,
при виявленні самовільного зайняття
земельної ділянки та самовільного
будівництва альтанки, що вчинені
громадянином ОСОБА_5, жителем АДРЕСА_1,
поряд з належним позивачу на праві
власності будинком по АДРЕСА_2.
Зобов'язати відповідача вжити заходів
реагування, передбачених чинним
законодавством, при виявленні
самовільного зайняття земельної
ділянки та самовільного будівництва
альтанки, що вчинені громадянином
ОСОБА_5, жителем АДРЕСА_1, поряд з
належним позивачу на праві власності
будинком по АДРЕСА_2. Стягнути з
відповідача судові витрати.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та
її представник ОСОБА_2 підтримали
позовні вимоги, посилаючись на ті самі
обставини, що і в позові.

Представник відповідача Баланчук О.А. у
судовому засіданні проти задоволення
позову заперечувала посилаючись на
його безпідставність, зокрема,
зазначила, що позивач не довела
порушення її прав бездіяльністю
відповідача.

Треті особи, які не заявляють
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у
судове засідання не з'явилися, про дату,
час та місце розгляду справи
повідомлялися належним чином, про
причини неявки суд не повідомили.

Розглянувши подані документи та
матеріали справи, заслухавши пояснення
сторін та їх представників, всебічно і
повно з'ясувавши усі фактичні
обставини, на яких ґрунтуються вимоги
позивача та заперечення відповідача,
об'єктивно оцінивши докази, які мають
юридичне значення для розгляду справи
та вирішення спору по суті, суд
встановив наступні обставини.

На підставі свідоцтва про право
власності на спадщину за законом,
виданого державним нотаріусом
Шаргородської державної нотаріальної
контори від 26.02.2010 року, ОСОБА_1 є
власником житлового будинку з
господарськими будівлями по АДРЕСА_2
(а.с.6).

Також встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5
є співвласниками квартири АДРЕСА_1, що
підтверджується договором
купівлі-продажу від 05.06.2008 року (а.с.29,30).

У судовому засіданні позивач та її
представник визнали той факт, що
позивач не має документів на право
власності або право користування
земельними ділянками поруч з її
будинком по АДРЕСА_2.

Окрім того, у судовому засіданні
представник відповідача пояснила, що
співвласники квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_4
та ОСОБА_5 також не мають документів на
право власності або право користування
земельними ділянками поруч з їх
будинком.

Із схеми земельної ділянки, що
розташована на території
Шаргородської міської ради у АДРЕСА_1,
розташованій поруч із будинками
ОСОБА_1, та ОСОБА_4 і ОСОБА_5 розміщено
дерев'яний сарай та альтанка (а.с.49).

Позивач та її представник у судовому
засіданні визнали, що зазначений вище
дерев'яний сарай використовується
ОСОБА_1 для зберігання дров.
Правовстановлюючого документа на
сарай позивач не має.

У письмових поясненнях ОСОБА_4 і ОСОБА_5
зазначено, що альтанку вони звели
приблизно 2 роки тому на місці старого
сараю. Представник відповідача у
судовому засіданні пояснила, що
правовстановлюючого документа на
альтанку у ОСОБА_4 і ОСОБА_5 немає та
вони не зверталися до відповідача про
надання дозволу на розміщення
альтанки.

Згідно ст. 125 Земельного кодексу
України, право власності на земельну
ділянку, а також право постійного
користування та право оренди земельної
ділянки виникають з моменту державної
реєстрації цих прав.

Відповідно до абзацу шістнадцятого ст.
1 Закону України «Про державний
контроль за використанням та охороною
земель», самовільне зайняття земельної
ділянки - будь-які дії, які свідчать про
фактичне використання земельної
ділянки за відсутності відповідного
рішення органу виконавчої влади чи
органу місцевого самоврядування про її
передачу у власність або надання у
користування (оренду) або за
відсутності вчиненого правочину щодо
такої земельної ділянки, за винятком
дій, які відповідно до закону є
правомірними.

Таким чином, в основі самовільного
зайняття земельних ділянок лежить
порушення установленого порядку щодо
передачі (надання) земельних ділянок,
це може бути, наприклад, фактичне
використання земельної ділянки за
відсутності правовстановлюючого
документа на неї.

Отже, оскільки судом встановлено, що ні
ОСОБА_1, ні ОСОБА_4 та ОСОБА_5 дозволів на
розміщення зазначених вище об'єктів
(дерев'яного сараю та альтанки) у
власника земельної ділянки, на яких
вони розміщені, не отримували, відтак,
має місце самовільне зайняття ними
земельних ділянок, що є порушенням прав
Шаргородської міської ради Вінницької
області як власника землі.

Водночас, Шаргородська міська рада
Вінницької області, достовірно знаючи
про несанкціоноване розміщення на її
земельній ділянці об'єктів (дерев'яного
сараю та альтанки), а відтак, про
порушення своїх прав, жодним чином не
реагує на це, допускаючи при цьому
порушення вимог, зокрема, ст.ст. 12, 152
Земельного кодексу України та ст. 26
Закону України «Про місцеве
самоврядування в Україні» щодо:
відсутності контролю за використанням
та охороною земель комунальної
власності, додержанням земельного
законодавства; не реагування на
порушення свого права; не вирішення
відповідно до закону питань
регулювання земельних відносин тощо.

З огляду на викладене, суд вважає за
необхідне постановити з цього приводу
окрему ухвалу.

Окрім того, згідно ч. 1 ст. 2 КАС України,
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

Кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до адміністративного суду, якщо вважає,
що рішенням, дією чи бездіяльністю
суб'єкта владних повноважень порушені
її права, свободи або інтереси (ч. 1 ст. 6
КАС України).

Усі учасники адміністративного
процесу є рівними перед законом і
судом. Розгляд і вирішення справ в
адміністративних судах здійснюються
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості (ч. 1 ст. 10, ч. 1 ст. 11 КАС
України).

Згідно ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Таким чином, судовому захисту підлягає
лише порушене, невизнане або ж
оспорюване право, свобода чи інтерес.
При цьому, позивач, з огляду на принцип
змагальності сторін зобов'язаний
довести належними та допустимими
доказами факт порушення, невизнання
або оспорювання свого права, свободи чи
інтересу рішенням, дією та
бездіяльністю суб'єкта владних
повноважень. Не доведення даного факту
є підставою відмови у задоволенні
адміністративного позову.

З огляду на встановлені обставини,
зокрема, те, що позивач не є власником
або законним користувачем земельної
ділянки, на якій ОСОБА_4 та ОСОБА_5
розмістили альтанку, суд, вважає, що
факт знаходження альтанки на земельній
ділянці відповідача, не реагування
відповідачем на повідомлення позивача
щодо самовільного захоплення
земельної ділянки та розміщення на ній
альтанки жодним чином не порушує прав
позивача, а відтак, у задоволенні
адміністративного позову слід
відмовити.

У зв'язку із відмовою у задоволенні
позову, понесені позивачем судові
витрати зі сплати судового збору,
відповідно до ст. 94 КАС України
відшкодуванню не підлягають.

Керуючись статтями 2, 6, 10, 11, 69-72, 79, 86, 94,
158-163, 167 КАС України, суд

п о с т а н о в и в:

у задоволенні адміністративного
позову ОСОБА_1 до Шаргородської міської
ради Вінницької області на
бездіяльність при виявленні
самовільного будівництва та захвату
землі і стягнення судових витрат, треті
особи, які не заявляють самостійних
вимог на предмет спору на стороні
відповідача - ОСОБА_4 та ОСОБА_5
відмовити.

Постанова суду першої інстанції
набирає законної сили в порядку,
визначеному статтею 254 КАС України.

Відповідно до статті 186 КАС України,
апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови. Якщо
суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 цього
Кодексу, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Повний текст постанови виготовлено
18.03.2014 року.

Суддя

І.Л.Строгий