Справа № К-43032/10-С
Суддя: Гаманко О.І.
Дата ухвалення: 2014-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"18" лютого 2014 р. м. Київ
К-43032/10

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

головуючого Гаманка
О.І.

суддів Білуги С.В.

Загороднього А.Ф.

при секретарі Сперкач Т.В.,

за участю представника позивача
ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргу Управління
Державної служби охорони при Головному
управлінні Міністерства внутрішніх
справ України у Вінницькій області на
постанову Київського апеляційного
адміністративного суду від 16 грудня 2010
року у справі за позовом ОСОБА_3 до
Управління Державної служби охорони
при Управління Державної служби
охорони при Головному управлінні
Міністерства внутрішніх справ України
у Вінницькій області про поновлення на
роботі та стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу,-

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2008 року ОСОБА_3 звернувся з
позовом до Управління державної служби
охорони при Управління Державної
служби охорони при Головному
управлінні Міністерства внутрішніх
справ України у Вінницькій області
(надалі- ВДСО при УМВС України у
Вінницькій області) про поновлення на
роботі, стягнення середнього заробітку
за час вимушеного прогулу та
одноразової грошової допомоги,
відповідно до ч. 6 ст. 23 Закону України
«Про міліцію».

Постановою Вінницького окружного
адміністративного суду від 02 квітня 2009
року позов задоволено частково.

Прийнято відмову позивача від позову в
частині поновлення його на посаді в
органах внутрішніх справ та закрито
провадження у справі в цій частині
позовних вимог.

Зобов'язано ВДСО при УМВС України у
Вінницькій області здійснити
нарахування та виплату ОСОБА_3
одноразової грошової допомоги,
відповідно до вимог законодавства
України.

В решті позовних вимог відмовлено.

Постановою Київського апеляційного
адміністративного суду від 16 грудня 2010
року скасовано рішення суду першої
інстанції в частині відмови у
задоволенні позовних вимог та
прийнято в цій частині нове рішення.

Визнано протиправним та скасовано
наказ № 5 о/с начальника ВДСО при УМВС
України у Вінницькій області від 11
січня 2007 року про звільнення ОСОБА_3 з
органів внутрішніх справ.

Зобов'язано ВДСО при УМВС України у
Вінницькій області провести
звільнення ОСОБА_3 відповідно до вимог
чинного законодавства.

Зобов'язано ВДСО при УМВС України у
Вінницькій області нарахувати та
виплатити ОСОБА_3 середній заробіток за
час вимушеного прогулу.

В іншій частині постанову суду першої
інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ВДСО при УМВС
України у Вінницькій області,
посилаючись на неправильне
застосування судом апеляційної
інстанції норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати судове рішення суду
апеляційної інстанції, а рішення суду
першої інстанції залишити в силі.

Заслухавши суддю-доповідача,
розглянувши та обговоривши доводи
касаційної скарги, перевіривши
правильність застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі в
межах, визначених статтею 220 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів вважає, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що з 01.10.1996 року ОСОБА_3
проходив службу в органах внутрішніх
справ, обіймав посаду
міліціонера-кінолога групи затримання
Могилів-Подільського міжрайонного
відділення ДСО ВДСО при УМВС України у
Вінницькій області.

Під час виконання позивачем своїх
службових обов'язків, 11 серпня 2004 року
позивач отримав травму в результаті
дорожньо-транспортної пригоди,
внаслідок чого тривалий час знаходився
на лікуванні.

За висновками стаціонарного
обстеження позивача Центральною
військово-лікарською комісією МВС
України, викладеними у протоколі № 156
від 15.09.2006 року, ОСОБА_3 було визнано
обмежено придатним до проходження
військової служби, йому протипоказано
тяжкий фізичний труд, носіння вантажів,
довгострокові відрядження.

ОСОБА_3 надавалися відпустки
тривалістю 68 діб в період з 19.09.2006 року
по 22.10.2006 року та з 31.10.2006 року по 04.12.2006
року, однак по їх закінченню він не
приступив до виконання своїх службових
обов'язків, оскільки продовжував
перебувати на лікарняному.

Відповідно до атестаційного листа,
складеного відносно позивача від 09.10.2006
року за період з січня 2006 року по
вересень 2006 року, ОСОБА_3 займаній
посаді не відповідає. В зв'язку з
висновком ВЛК підлягає переведенню на
іншу посаду.

Рішенням атестаційної комісії
Управління Державної служби охорони
при УМВС України у Вінницькій області
від 10.01.2007 року було погоджено
звільнити позивача з органів
внутрішніх справ через обмежений стан
здоров'я.

На підставі вказаного рішення,
начальником ВДСО при УМВС України у
Вінницькій області було видано наказ №
5 о/с від 11 січня 2007 року про звільнення
старшини міліції ОСОБА_3 у запас
Збройних Сил України за пункту «в» ст. 63
Положення про проходження служби
рядовим та начальницьким складом
органів внутрішніх справ.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та приймаюч нове рішення суд
апеляційної інстанції дійшов
обґрунтованого висновку, виходячи з
наступного.

Відповідно до пункту «в» статті 63
Положення про проходження служби
рядовим і начальницьким складом
органів внутрішніх справ особи
рядового і молодшого начальницького
складу звільняються зі служби в запас
(з постановкою на військовий облік)
через обмежений стан здоров'я - у разі
визнання їх придатними до військової
служби поза строєм у мирний час (у
військовий час - обмежено придатними
1-го ступеня) за рішенням
військово-лікарської комісії при
неможливості використання їх на службі
у зв'язку з відсутністю відповідних
вакантних посад.

Пунктом 63 вищевказаного Положення
передбачено вичерпний перелік підстав
для звільнення.

Підставою для звільнення позивача з
органів Збройних сил України були
обмежений стан здоров'я, що
підтверджується висновком
військово-лікарської комісії та
відсутність вакантних посад, на яких би
позивач міг продовжувати службу.

Проте, апеляційним судом встановлено
та вбачається із штатного розпису
рядового і начальницького складу ВДСО
при УМВС України в Вінницькій області,
що станом на 01 січня 2007 року на момент
звільнення позивача мала місце
наявність вільних посад, які могли бути
запропоновані позивачу для подальшого
проходження ним служби в органах ВДСО
при УМВС в Вінницькій області, проте ці
посади не були запропоновані позивачу.

Таким чином, суд апеляційної інстанції
дійшов вірного висновку, що
відповідачем було порушено процедуру
звільнення позивача з органів
внутрішніх справ.

Згідно з п. 24 Положення у разі
незаконного звільнення або
переведення на іншу роботу особи
рядового, начальницького складу
органів внутрішніх справ підлягають
поновленню на попередній роботі
(посаді).

Вінницьким окружним адміністративним
судом прийнято відмову позивача в
частині поновлення на посаді в органах
внутрішніх справ.

Порядок і умови вирішення питання про
оплату вимушеного прогулу при затримці
виконання судового рішення про
поновлення на роботі працівника
визначено статтею 236 Кодексу законів
про працю України.

Відповідно до Порядку обчислення
середньої заробітної плати,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 08.02.95 р. № 100 (далі
- Порядок), середньомісячна заробітна
плата обчислюється, виходячи з виплат
за останні два календарні місяці
роботи, що передують події, з якою
пов'язана відповідна виплата.
Працівникам, які пропрацювали менше
двох календарних місяців, середня
заробітна плата обчислюється, виходячи
з виплат за фактично відпрацьований
час.

Згідно з абзацем 3 пуккту 2 Розділу ІІ
Порядку, обчислення середньої
заробітної плати, у всіх інших випадках
збереження середньої заробітної плати
середньомісячна заробітна плата
обчислюється виходячи з виплат за
останні 2 календарні місяці роботи, що
передують події, з якою пов'язана
відповідна виплата. Працівникам, які
пропрацювали на підприємстві, в
установі, організації менше двох
календарних місяців, середня заробітна
плата обчислюється виходячи з виплат
за фактично відпрацьований час.

Якщо протягом останніх двох
календарних місяців працівник не
працював, середня заробітна плата
обчислюється виходячи з виплат за
попередні два місяці роботи ( абз. 4 п.2
Розділу ІІ зазначеного Порядку).

Таким чином, суд апеляційної інстанції
дійшов вірного висновку, що враховуючи
протиправність спірного наказу
відповідача про звільнення ОСОБА_3 у
запас Збройних Сил України за пунктом
«в» ст. 63 Положення про проходження
служби рядовим та начальницьким
складом органів внутрішніх справ, цей
наказ має бути скасовано та на користь
позивача має бути стягнуто середній
заробіток за час вимушеного прогулу.

Відповідно до частини першої статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
перевіряє правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанції
норм матеріального та процесуального
права, правової оцінки обставин у
справі і не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

На підставі викладено, колегія суддів
приходить до висновку, що касаційна
скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 220, 221, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

ухвалила:

Касаційну скаргу Управління Державної
служби охорони при Головному
управлінні Міністерства внутрішніх
справ України у Вінницькій області
залишити без задоволення, а постанову
Київського апеляційного
адміністративного суду від 16
грудня 2010 року у справі за позовом
ОСОБА_3 до Управління Державної служби
охорони при Управління Державної
служби охорони при Головному
управлінні Міністерства внутрішніх
справ України у Вінницькій області про
поновлення на роботі та стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий :
О.І. Гаманко

Судді:
С.В. Білуга

А.Ф. Загородній