Справа № 810/1138/14
Суддя: Василенко Г.Ю.
Дата ухвалення: 2014-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 березня 2014 року 810/1138/14

Київський окружний адміністративний
суд у складі головуючої судді -
Василенко Г.Ю., розглянувши в порядку
письмового провадження в м. Києві
адміністративну справу за позовом
Управління Пенсійного фонду України у
Іванківському районі Київської
області до Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за
страховими внесками,

в
с т а н о в и в:

Управління Пенсійного фонду України у
Іванківському районі Київської
області звернулось до Київського
окружного адміністративного суду з
позовом до Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за
страховими внесками у розмірі 1414,80 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у
відповідачем не надано звіту до
Управління Пенсійного фонду України у
Іванківському районі Київської
області до 1 квітня 2011 року та своєчасно
не сплачено сум страхових внесків за
період липень-грудень 2010 року,
внаслідок чого у ФОП ОСОБА_1 утворилась
заборгованість у розмірі 1414,80 грн.

Представники сторін через канцелярію
суду подали заяви про розгляд справи за
їх відсутності.

Відповідно до ч.4 ст.122 КАС України,
особа, яка бере участь у справі, має
право заявити клопотання про розгляд
справи за її відсутності. Якщо таке
клопотання заявили всі особи, які
беруть участь у справі, судовий розгляд
справи здійснюється в порядку
письмового провадження за наявними у
справі матеріалами.

Виходячи з вищевикладеного суд вважає
за можливе розглядати справу в порядку
письмового провадження.

Всебічно та об'єктивно дослідивши
матеріали справи, та оцінивши їх у
сукупності, суд дійшов висновку, що
позов Управління Пенсійного фонду
України у Іванківському районі
Київської області не підлягає
задоволенню з огляду на наступне.

Судом встановлено, що Фізична
особа-підприємець ОСОБА_1
зареєстрований у якості фізичної
особи - підприємця Іванківською
районною державною адміністрацією
Київської області.

Відповідно до частини 1 та 2 статті 5
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" №1058-ІV від 09.07.2003 року (в
редакції на час виникнення спірних
правовідносин, далі -Закон) всі
відносини, які виникають між суб'єктами
системи загальнообов'язкового
державного пенсійного страхування
регулюються виключно зазначеним
законом, яким також визначаються
порядок нарахування, обчислення та
сплати страхових внесків, стягнення
заборгованості за цими внесками,
організація та порядок здійснення
управління в системі
загальнообов'язкового державного
пенсійного страхування.

Контроль за правильним нарахуванням,
своєчасним та повним перерахуванням та
надходженням страхових внесків, інших
платежів, здійснюється органами
Пенсійного фонду. Відповідно до пункту
7 частини 1 статті 64 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" виконавча дирекція
Пенсійного фонду та її територіальні
органи мають право стягувати з
платників страхових внесків
несплачені суми страхових внесків.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 14
Закону страхувальниками визнаються
роботодавці - підприємства, установи і
організації, створені відповідно до
законодавства України, незалежно від
форми власності, виду діяльності та
господарювання, об'єднання громадян,
профспілки, політичні партії (у тому
числі філії, представництва,
відділення та інші відокремлені
підрозділи зазначених підприємств,
установ, організацій, об'єднань
громадян, профспілок, політичних
партій, які мають окремий баланс і
самостійно ведуть розрахунки із
застрахованими особами), фізичні особи
- суб'єкти підприємницької діяльності
та інші особи (включаючи юридичних та
фізичних осіб - суб'єктів
підприємницької діяльності, які обрали
особливий спосіб оподаткування
(фіксований податок, єдиний податок,
фіксований сільськогосподарський
податок), які використовують працю
фізичних осіб на умовах трудового
договору (контракту) або на інших
умовах, передбачених законодавством,
або за договорами цивільно-правового
характеру, - для осіб, зазначених у
пунктах 1, 10, 15 статті 11 цього Закону.

Частиною 1 статті 15 Закону визначено, що
платниками страхових внесків є
страхувальники, зазначені у статті 14
Закону.

Відповідно до п.5 статті 14 Закону
страхувальниками також є застраховані
особи, зазначені у п.3 статті 11 Закону:
фізичні особи - суб'єкти
підприємницької діяльності.

Судом встановлено, що ФОП ОСОБА_1
зареєстрований як платник в Управлінні
Пенсійного фонду України у
Іванківському районі Київської
області, у зв'язку з чим відповідач є
страхувальником та платником
страхових внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування.

Судом встановлено, що 3 жовтня 2013 року
позивачем складено вимогу № Ф-16 У, з
якої вбачається, що загальна сума боргу
платника страхових внесків становить
1414,80 грн.

Позивач, у зв'язку з несплатою ФОП
ОСОБА_1 суми заборгованості в розмірі
1414,80 грн., звернувся до суду.

Так, ФОП ОСОБА_1 надіслано вимогу від 3
жовтня 2013 року № Ф-16 У, яку відповідач
отримав 5 жовтня 2013 року, що
підтверджується підписом відповідача
на поштовому повідомленні.

Судом встановлено, що дійсно Законом
України "Про внесення змін до законів
України "Про Державний бюджет України
на 2010 рік" та "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування" від 8
липня 2010 року N 2461-VI підпункт 4 пункту 8
розділу XV "Прикінцеві положення" Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування"
(Відомості Верховної Ради України, 2003
р., NN 49 - 51, ст. 376) викладено в такій
редакції: "4) фізичні особи - суб'єкти
підприємницької діяльності, які обрали
особливий спосіб оподаткування
(фіксований податок, єдиний податок), та
члени сімей зазначених осіб, які беруть
участь у провадженні ними
підприємницької діяльності, на період
дії законодавчих актів з питань
особливого способу оподаткування
сплачують страхові внески в порядку,
визначеному цим Законом. Сума
страхового внеску встановлюється
зазначеними особами самостійно для
себе та членів їх сімей, які беруть
участь у провадженні такими особами
підприємницької діяльності та не
перебувають з ними у трудових
відносинах. При цьому сума страхового
внеску з урахуванням частини
фіксованого або єдиного податку, що
перерахована до Пенсійного фонду
України, повинна становити не менше
мінімального розміру страхового
внеску за кожну особу та не більше
розміру страхового внеску, обчисленого
від максимальної величини фактичних
витрат на оплату праці найманих
працівників, грошового забезпечення
військовослужбовців, осіб рядового і
начальницького складу,
оподатковуваного доходу (прибутку),
загального оподатковуваного доходу, з
якої сплачуються страхові внески".

Закон України "Про внесення змін до
законів України "Про Державний бюджет
України на 2010 рік"та "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" від 8 липня 2010 року N 2461-VI
набрав чинності 17.07.2010 року.

Однак, судом встановлено, що відповідно
до п.2.2 Порядку формування та подання
страхувальниками звіту щодо сум
нарахованих внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування органам Пенсійного фонду
України, затвердженого постановою
правління Пенсійного фонду України від
5 листопада 2009 р. N 26-1, зареєстрованого
в Міністерстві юстиції України 24
листопада 2009 р. за N 1136/17152 (що діяв на
момент виникнення спірних
правовідносин), ФО - СПД, у тому числі ті,
які обрали ОСО, самі за себе і за членів
сім'ї, які беруть участь у провадженні
підприємницької діяльності; особи, які
забезпечують себе роботою самостійно -
займаються адвокатською, нотаріальною,
творчою та іншою діяльністю, пов'язаною
з отриманням доходу безпосередньо від
цієї діяльності, самі за себе формують
та подають до органів Пенсійного фонду
звіт один раз на рік до 1 квітня року,
наступного за звітним періодом.
Базовим звітним періодом для них є
календарний рік. Звіт подається за
формою згідно з додатком 5 до цього
Порядку.

З вищевказаного Порядку вбачається,
що фізичні особи -підприємці подають
до органів Пенсійного фонду звіт один
раз на рік до 1 квітня року, наступного
за звітним періодом, та відповідно
базовим звітним періодом для сплати
суми страхового внеску до Пенсійного
фонду України для них є також
календарний рік.

Таким чином, додаткові суми страхових
внесків до Пенсійного фонду України за
2010 рік відповідач мав сплатити до 20
квітня 2011 року, тобто на день
формування вимоги у відповідача був
відсутній як борг так і обов'язок щодо
декларування внесків за липень-грудень
2010 року.

Отже, зазначена вимога УПФ у
Іванківському районі Київської
області від 3 жовтня 2013 року № Ф-16 У року
є передчасною та прийнятою стосовно
неіснуючого на момент її прийняття
боргу.

Судом також встановлено, що
позивачем не дотримано порядок
донарахування сум страхових внесків.

Так, відповідно до п.5.9 Інструкції
обчислення страхових внесків органами
Пенсійного фонду здійснюється на
підставі складених актів перевірки
правильності нарахування та сплати
страхових внесків, звітності, що
подається страхувальником,
бухгалтерських та інших документів, що
підтверджують суму заробітної плати
(доходу), на які нараховуються страхові
внески.

Відповідно до п.8.2 Інструкції органи
Пенсійного фонду надсилають
страхувальникам вимогу про сплату
недоїмки в таких випадках:

а) якщо дані документальних перевірок
результатів діяльності страхувальника
свідчать про донарахування сум
страхових внесків;

б) якщо страхувальник має на кінець
звітного базового періоду недоїмку зі
сплати страхових внесків;

в) якщо страхувальник має на кінець
звітного періоду борги зі сплати
фінансових санкцій (штрафів) та пені.

У випадку а) вимога надсилається
одночасно з актом документальної
перевірки.

У випадку б) вимога надсилається
щомісяця протягом п'яти робочих днів,
наступних за звітним базовим періодом.
Вимога формується на підставі даних
особових рахунків платників на всю
суму боргу.

Отже, з вищевикладеного вбачається, що
органи Пенсійного фонду мають
донараховувати суми страхових внесків
на підставі складених актів перевірки
правильності нарахування та сплати
страхових внесків, якими встановлено
порушення щодо повноти та
своєчасності сплати страхових
внесків.

Суд зауважує, що порушення, встановлені
перевіркою та відображені в акті
перевірки, є підставою для надіслання
страхувальнику вимоги про сплату
недоїмки.

Судом встановлено, що УПФУ у
Іванківському районі Київської
області перевірка правильності
нарахування та сплати відповідачем
страхових внесків не проводилася,
донарахування сум страхових внесків у
встановленому законом порядку не
здійснювалося.

Отже, позивачем в порушення п.8.2
Інструкції вимоги про сплату недоїмки
надіслані без проведення перевірки
правильності нарахування та сплати
страхових внесків та без
донарахування у встановленому законом
порядку сум страхових внесків.

Крім того, сам відповідач не надав
розрахунки внесків за 2010 рік, на
підставі якого позивач міг би
виставити вимогу.

При цьому, суд звертає увагу позивача,
що надіслання повідомлень -розрахунків
про донарахування страхових внесків
законом не передбачено, отже,
повідомлення -розрахунки, надіслані
відповідачеві, не є належним способом
донарахування страхових внесків.

Таким чином, враховуючи, що вимога УПФУ
в Іванківському районі Київської
області від 3 жовтня 2013 року № Ф-16 У є
передчасною, приймаючи до уваги, що
позивачем після настання обв'язку у
відповідача щодо декларування внесків
за 2010 рік та сплати додаткових сум
страхових внесків до органу
Пенсійного фонду України перевірка
правильності нарахування та сплати
страхових внесків та донарахування у
встановленому законом порядку сум
страхових внесків не проводилася, у
позивача відсутні законодавчо
встановлені підстави для стягнення
суми заборгованості зі страхових
внесків у розмірі 1414,80 грн.

Згідно частини 1 статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 71 цього Кодексу
передбачено, що в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Системно проаналізувавши приписи
законодавства України, що були чинними
на момент виникнення спірних
правовідносин між сторонами, зважаючи
на взаємний та достатній зв'язок
доказів у їх сукупності, суд дійшов
висновку, що адміністративний позов
УПФУ в Іванківському районі Київської
області задоволенню не підлягає.

Відповідно до статті 94 КАС України,
якщо судовим рішенням позивачеві
відмовлено у задоволенні позову
повністю, сплачений ним судовий збір не
повертається.

Керуючись статтями 9, 14, 70, 71, 86, 94, 158-163
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд -

п о с т а н о в и в:

У задоволенні адміністративного
позову відмовити.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо скаргу не було подано в
установлені строки. У разі подання
апеляційної скарги постанова, якщо її
не скасовано, набирає законної сили
після повернення апеляційної скарги,
відмови у відкритті апеляційного
провадження або набрання законної сили
рішенням за наслідками апеляційного
провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду
подається до Київського апеляційного
адміністративного суду через
Київський окружний адміністративний
суд протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Суддя
Василенко Г.Ю.