Справа № 2а-8664/10/1470
Суддя: Мороз Л.Л.
Дата ухвалення: 2014-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"06" березня 2014 р. м. Київ
К/800/5132/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі

суддів: Мороз Л.Л.,

Горбатюка С.А.,

Конюшка К.В.,

розглянула у порядку попереднього
розгляду касаційну скаргу
Миколаївського обласного управління
водних ресурсів на постанову
Миколаївського окружного
адміністративного суду від 13.05.2011 року
та ухвалу Одеського апеляційного
адміністративного суду від 07.06.2012 року
у справі за позовом Миколаївського
обласного управління водних ресурсів
до Державної фінансової інспекції в
Миколаївській області про визнання
протиправною та скасування вимоги,

ВСТАНОВИЛА:

Миколаївське обласне виробниче
управління меліорації і водного
господарства звернулося до суду з
позовом (з урахуванням змінених
позовних вимог) до
Контрольно-ревізійного управління у
Миколаївській області про визнання
протиправною вимоги від 08.12.2010 р. №
14-07-14-14/6192 щодо усунення виявлених
ревізією порушень в частині факту
застосування фінансової санкції у
вигляді зменшення бюджетних
асигнувань; вжиття заходів щодо
припинення самовільного використання
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Пелагіївське"
водного об'єкту, що перебуває на
балансі Управління шляхом направлення
письмової претензії і позову про
відшкодування збитків; вжиття заходів
щодо відшкодування розміру
недоотриманого доходу Фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_3, у т.ч. шляхом
проведення претензійно-позовної
роботи про визнання недійсною
додаткової угоди, якою надано знижку;
зобов'язати КРУ в Миколаївській
області виключити з суми фінансових
порушень: нецільове використання
бюджетних коштів за придбання
автомобіля ГАЗ 3221-418 - 83880 грн., суми
втрати доходів теоретично можливих
збитків без підтвердження
документальних фактів наявності
порушення - 711220 грн.; від спільної
діяльності - 63108 грн.

Постановою Миколаївського окружного
адміністративного суду від 13.05.2011 року,
залишеною без змін ухвалою Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 07.06.2012 року, позов задоволено
частково. Визнано протиправною та
скасовано вимогу
Контрольно-ревізійного управління в
Миколаївської області від 08.12.2010 р. №
14-07-14-14/6192 у частині вжиття заходів щодо
припинення самовільного використання
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Пелагіївське"
водного об'єкту, що перебуває на
балансі Миколаївського обласного
виробничого управління меліорації і
водного господарства шляхом
направлення письмової претензії і
позову про відшкодування збитків
відповідно до пункту 4 наказу
Державного комітету по водному
господарству України від 29.12.2011 р. № 290
"Про затвердження Методики розрахунку
розмірів відшкодування збитків,
заподіяних державі внаслідок
порушення правил охорони водних
ресурсів на землях водного фонду,
пошкодження водогосподарських споруд
і пристроїв, порушення правил їх
експлуатації". В решті позову
відмовлено.

Не погоджуючись з рішеннями судів
першої та апеляційної інстанцій,
позивач звернувся до Вищого
адміністративного суду України з
касаційною скаргою у якій, посилаючись
на порушення судами норм матеріального
та процесуального права, просить
частково скасувати вказані судові
рішення та постановити нове рішення,
яким позов задовольнити.

Відповідно до частини 2 статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
переглядає судові рішення судів першої
та апеляційної інстанцій у межах
касаційної скарги, але при цьому може
встановлювати порушення норм
матеріального чи процесуального права,
на які не було посилання в касаційній
скарзі.

Перевіривши і обговоривши доводи
касаційної скарги, проаналізувавши
правильність застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів дійшла висновку, що
касаційна скарга підлягає відхиленню з
таких підстав.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, Миколаївський облводгосп є
юридичною особою, зареєстрованою
Виконавчим комітетом Миколаївської
міської ради та бюджетною
організацією, спеціально
уповноваженого центрального органу
виконавчої влади з питань водного
господарства та меліорації земель -
Державного комітету по водному
господарству України, на яку покладено
функції з управління і контролю в
галузі водного господарства та
меліорації земель в Миколаївській
області.

29.10.2010 р. КРУ в Миколаївській області
проведено ревізію окремих питань
фінансово-господарської діяльності
Миколаївського облводгоспу за період з
01.07.2008 р. по 01.07.2010 р., за наслідками якої
складено акт № 14-24/99, в якому, зокрема,
встановлено факт нецільового
використання бюджетних коштів у сумі
83880 грн. для придбання автомобіля ГАЗ
3221-418; факт самовільного захоплення і
використання у березні 2010 року ТОВ
"Пелагіївське" водного об'єкту -
Софіївське водосховище, який перебуває
на балансі Миколаївського облводгоспу,
чим завдано збитків у сумі 711220 грн.;
надання необґрунтованої знижки ФОП
ОСОБА_3 з платежів по вирощуванню риби,
що призвело до втрати доходів у сумі 63108
грн.

На підставі вказаного акта КРУ в
Миколаївській області прийнято вимогу
від 08.12.2010 р. № 14-07-14-14/6192, у якій
відповідач, зокрема, вимагав:

- опрацювати матеріали ревізії та вжити
заходи щодо усунення виявлених
порушень розглянути питання щодо
притягнення до відповідальності
винних осіб;

- прийняти до відома факт застосування
фінансової санкції у вигляді зменшення
бюджетних асигнувань, ініційованих КРУ
в Миколаївській області;

- вжиття заходів щодо припинення
самовільного використання ТОВ
"Пелагіївське" водного об'єкту, що
перебуває на балансі Миколаївського
облводгоспу шляхом направлення
письмової претензії і позову про
відшкодування збитків відповідно до
пункту 4 наказу Державного комітету по
водному господарству України від 29.12.2011
р. № 290 "Про затвердження Методики
розрахунку розмірів відшкодування
збитків, заподіяних державі внаслідок
порушення правил охорони водних
ресурсів на землях водного фонду,
пошкодження водогосподарських споруд
і пристроїв, порушення правил їх
експлуатації";

- вжиття заходів щодо відшкодування
розміру недоотриманого доходу ФОП
ОСОБА_3, у т.ч. шляхом проведення
претензійно-позовної роботи про
визнання недійсною додаткової угоди,
якою надано знижку; зобов'язати КРУ
виключити з суми фінансових порушень.

У касаційній сказі позивач просить
скасувати судові рішення судів першої
та апеляційної інстанцій у частині
відмови у позові, а саме щодо вирішення
позовних вимог про скасування пунктів 2
та 4 вимоги відповідача: про прийняття
до відома факту застосування
фінансової санкції у вигляді зменшення
бюджетних асигнувань, ініційований
КРУ; про вжиття заходів щодо
відшкодування розміру недоотриманого
доходу ФОП ОСОБА_3, у т.ч. шляхом
проведення претензійно-позовної
роботи про визнання недійсною
додаткової угоди, якою надано знижку.

Відповідно до частини 2 статті 19
Конституції України, органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Згідно з частиною 1 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
, завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

Стосовно вимоги позивача про визнання
протиправною та скасування вимоги КРУ
в Миколаївській області про усунення
виявлених ревізією порушень в частині
факту застосування фінансової санкції
у вигляді зменшення бюджетних
асигнувань, слід зазначити наступне.

Порядком зменшення бюджетних
асигнувань та повернення коштів у разі
нецільового використання бюджетних
коштів у поточному чи минулих роках,
затвердженого Постановою Кабінету
Міністрів України від 14 квітня 2006 року
№ 492 (далі - Порядок № 492), визначено
механізм передбаченого законом
зменшення бюджетних асигнувань
розпорядникам бюджетних коштів та
повернення коштів одержувачами
бюджетних коштів у дохід відповідного
бюджету у разі їх нецільового
використання (крім бюджетних коштів,
одержаних як субвенція), допущеного у
поточному чи минулих роках.

Відповідно до пункту 2 Порядку № 492,
нецільовим використанням бюджетних
коштів є їх витрачання на цілі, що не
відповідають бюджетним призначенням,
затвердженим законом про Державний
бюджет України або рішенням про
місцевий бюджет, встановленим
бюджетним асигнуванням, кошторису або
плану використання бюджетних коштів.

Підставою для зменшення бюджетних
асигнувань розпорядникам бюджетних
коштів та повернення коштів
одержувачами бюджетних коштів у дохід
відповідного бюджету є акт (інший
документ), складений за результатами
ревізії (перевірки) відповідно до
законодавства посадовою особою органу,
уповноваженого здійснювати контроль
за дотриманням бюджетного
законодавства, у якому зафіксовано
факт нецільового використання
бюджетних коштів (пункт 3 Порядку № 492).

Згідно з пунктом 5 цього Порядку,
рішення про зменшення бюджетних
асигнувань головному розпоряднику
коштів державного бюджету приймає
Міністр фінансів, головному
розпоряднику коштів місцевого бюджету
- керівник місцевого фінансового
органу, розпоряднику бюджетних коштів
нижчого рівня - головний розпорядник
коштів відповідного бюджету.

Державний комітет України по водному
господарству листом від 23.12.2010 р. №
07-14/2063 повідомив про прийняття ним
рішення про зменшення бюджетних
призначень, тому і зміст пункту 2 вимоги
про усунення порушень від 08.12.2010 р. №
14-07-14-14/6192 стосується прийняття до
відома факту застосування фінансової
санкції у вигляді зменшення бюджетних
асигнувань.

Відповідно до пункту 2 Порядку
використання у 2007 році коштів,
передбачених у державному бюджеті для
захисту територій від шкідливої дії
вод, затвердженого Постановою КМУ від 21
лютого 2007 року № 254, бюджетні кошти
використовуються згідно з планом
заходів із захисту територій від
шкідливої дії вод сформованим на
основі Комплексної програми захисту
сільських населених пунктів і
сільськогосподарських угідь від
шкідливої дії вод на період до 2010 року
та прогноз до 2020 року, затвердженої
Постановою Кабінету Міністрів України
від 03.07.2006 р. № 901.

Проте, актом ревізії встановлено, що
замість придбання устаткування, машин
і механізмів для проведення
невідкладних та аварійних робіт за
бюджетною програмою 5001070 "Захист від
шкідливої дії вод сільських населених
пунктів і сільськогосподарських
угідь", бюджетні кошти Управлінням
витрачені на придбання транспортного
засобу для використання в повсякденній
діяльності. Автомобіль фактично не
використовується Облводгоспом для
виконання зазначеної бюджетної
програми.

Враховуючи викладене, колегія суддів
погоджується з висновками судів першої
та апеляційної інстанцій відносно
того, що вимога відповідача про
прийняття до відома факту застосування
фінансової санкції у вигляді зменшення
бюджетних асигнувань є обґрунтованою
та правомірною.

Судами попередніх інстанцій також
встановлено, що на час розгляду цієї
справи, Державний комітет України по
водному господарству прийняв рішення
про зменшення бюджетних асигнувань
бюджетним організаціям, які належать
до сфери його управління, у т.ч.
стосовно і Миколаївського облводгоспу
(лист від 23.12.2010 р. № 07-14/2063).

На думку колегії суддів
необґрунтованою є також і вимога
позивача про визнання протиправним та
скасування вимоги КРУ в Миколаївській
області про вжиття заходів щодо
відшкодування розміру недоотриманого
доходу ФОП ОСОБА_3, у тому числі шляхом
проведення претензійно-позовної
роботи та визнання недійсної
додаткової угоди, якою надано знижку.

Актом ревізії встановлено
безпідставне надання Облводгоспом без
погодження з Державним комітетом
України з водного господарства знижки
ФОП ОСОБА_3 щодо платежу по договору про
спільне використання водосховища по
вирощуванню риби з 4000 кг до 400 кг,
наслідком чого є втрата доходів у сумі
63,11 тис.грн.

Відповідно до частини 3 статті 59
Земельного кодексу України, органами
виконавчої влади або органами
місцевого самоврядування надаються у
постійне користування державним
водогосподарським організаціям землі
водного фонду тільки для догляду за
водними об'єктами, прибережними
захисними смугами, смугами відведення,
гідротехнічними спорудами та
підтриманню їх в належному стані.

Громадянам і юридичним особам органами
виконавчої влади і місцевого
самоврядування із земель водного фонду
можуть передаватися на умовах оренди
земельні ділянки прибережних захисних
смуг, смуг відведення і берегових смуг
водних шляхів, а також озера,
водосховища інші водойми, болота та
острови для сінокосіння.
Рибогосподарських потреб,
культурно-оздоровчих, рекреаційних,
спортивних і туристичних цілей,
проведення науково-дослідних робіт
тощо (частина 4 статті 59 Земельного
кодексу України).

Отже, для рибогосподарських потреб,
водосховища та інші водойми можуть
передаватися тільки на умовах оренди і
тільки органами виконавчої влади та
місцевого самоврядування.

Управлінню з метою вирощування риби
надано за договором про спільну
діяльність для користування,
Водяно-Лоринське водосховище
Єланецького району, і яке перебуває на
балансі позивача.

ФОП ОСОБА_3 використовував
Водяно-Лоринське водосховище на
підставі договору про спільну
діяльність від 05.05.2008 р. № 101А з 2008 по 2010
рік, укладеного із позивачем. Умови
зазначеного договору відповідно до
вимог пункту 20 статті 6 Закону України
від 21 вересня 2006 року № 185-V "Про
управління об'єктами державної
власності", погоджено заступником
голови Державного комітету України по
водному господарству.

Додатковою угодою № 1 від 01.09.2009 р. до
договору від 05.05.2008 р. № 101А, Управління
та ФОП ОСОБА_3 внесли до договору про
спільну діяльність зміни, відповідно
до яких оплата платежів, встановлених
п.п. 7.4, 7.5 цього договору, здійснюється
незалежно від отриманого прибутку по
риборозведенню, тобто, платіж за рік
ФОП ОСОБА_3 за 2009 рік проводиться з
розрахунку 4 тони риби.

Пунктом 7.6. договору передбачено, що
оплата за платежами вказаним у пункті
7.4, здійснюється в грошовій формі
відповідно до довідки Головного
управління статистки про середню ціну
за живу рибу по Миколаївській області у
вересні місяці поточного року в обсязі
10% від загальної суми, а остаточний
розрахунок проводиться в грудні
поточного року.

Пунктом 1 додаткової угоди № 2 від 10.09.2009
р. до договору від 05.05.2008 р. встановлено,
що на підставі заявки ФОП ОСОБА_3 у
зв'язку із відсутністю зариблення та
вилову риби, сторони домовилися, що
платіж за 2009 рік проводиться у вересні
місяці з розрахунку 400 кг риби.

Вказані умови цих угод свідчать про те,
що ФОП ОСОБА_3 повинен був у вересні 2009
року сплатити із розрахунку 400 кг риби,
а в грудні за останні 3 тони - 600 кг риби,
незалежно від отриманого прибутку по
риборозведенню.

Крім того, відповідно до умов угоди про
розірвання договору про спільну
діяльність від 05.05.2008 р. № 101А
взаємовідносини за договором
припинено з 1 вересня 2010 року, проте
зобов'язання по грошових коштів у
грудні 2009 року по договору від 05.05.2008 р.
№ 101А не виконано.

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Крім того, пунктами 10.1-10.3 договору від
05.05.2008 р. № 101А встановлено
відповідальність за невиконання
зобов'язань по договору.

Враховуючи зазначене, вимога про
вжиття заходів щодо проведення
позовно-претензійної роботи є
правомірною.

Підстав для задоволення позову про
скасування пунктів 2 та 4 вимоги
відповідача немає.

Колегія суддів вважає, що касаційну
скаргу слід відхилити, оскільки
рішення судів першої та апеляційної
інстанцій ухвалені з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
правова оцінка обставинам у справі
дана вірно, а доводи касаційної скарги
висновків судів не спростовують,
підстави для призначення справи до
розгляду в судовому засіданні
відсутні.

Доводи касаційної скарги не дають
підстав для висновку, що при розгляді
справи судами допущено неправильне
застосування норм матеріального чи
порушення норм процесуального права,
які передбачені статтями 225 - 229 Кодексу
адміністративного судочинства України
як підстави для зміни, скасування
судового рішення, залишення позовної
заяви без розгляду або закриття
провадження у справі.

Керуючись статтями 220, 220-1, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу Миколаївського
обласного управління водних ресурсів
відхилити, постанову Миколаївського
окружного адміністративного суду від
13.05.2011 року та ухвалу Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 07.06.2012 року у цій справі залишити
без змін.

Ухвала є остаточною і оскарженню не
підлягає.

Судді: