Справа № 803/2446/13-а
Суддя: Хобор Р.Б.
Дата ухвалення: 2014-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2014 р.
Справа № 457/14/876

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі :

Головуючої судді
Хобор Р.Б.,

суддів:
Попка Я.С., Cапіги В.П.,

з участю секретаря судового засідання
Сідельник Г.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
Луцької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Волинській
області на постанову Волинського
окружного адміністративного суду від
16.12.2013 року у справі за позовом
приватного підприємства
"Зовнішторгсервіс" до Луцької
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Волинській області про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О
В И В:

27 листопада 2013 року приватне
підприємство "Зовнішторгсервіс" (далі -
ПП "Зовнішторгсервіс") звернулося з
адміністративним позовом до Луцької
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Волинської області (далі -
Луцька ОДПІ) про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень № ,
№ від 15.11.2013 року.

Постановою Волинського окружного
адміністративного суду від 16.12.2013 року
адміністративний позов задоволено.
Скасовано податкові
повідомлення-рішення Луцької
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Волинській області від
15.11.2013 року № та № .

Постанова суду першої інстанції
мотивована тим, що відповідачем не
спростовано достовірності відомостей
первинних та розрахункових документів,
поданих платником податків на
підтвердження факту реальності
здійснення господарських операцій за
спірними правочинами та не доведений
факт порушення позивачем ст. 134, ст. 138,
ст. 139, п. 198.1, п. 198.2 ст. 198 ПК
України.

Не погоджуючись з прийнятою
постановою, її в апеляційному порядку
оскаржив відповідач - Луцька об'єднана
державна податкова інспекція
Головного управління Міндоходів у
Волинській області, яка покликаючись
на неповне з»ясування судом обставин,
що мають значення для справи, порушення
судом норм матеріального і
процесуального права, що призвело до
безпідставного задоволення позовних
вимог, просить оскаржувану постанову
суду скасувати та прийняти нову
постанову, якою в позові відмовити
повністю.

В обґрунтування апеляційних вимог
покликається на те, що за результатами
аналізу документів, які є в обліковій
справі підприємства, даних податкової
звітності та інформації з зовнішніх
джерел, встановлено відсутність
інформації щодо виробничого
обладнання, транспортних засобів та
торгівельного обладнання. Судом першої
інстанції не надано правової оцінки
тому факту, що у ТОВ «Нюанс 15» відсутні
трудові ресурси, які б приймали участь
у навантаженні-розвантаженні будь-яких
товарів, ТМЦ, наданні послуг,
транспортуванні, зберіганні товару та
ТМЦ.

Заслухавши суддю - доповідача,
перевіривши матеріали справи та
апеляційну скаргу в межах наведених у
ній доводів, колегія суддів дійшла
висновку, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає з наступних
підстав.

Судом першої інстанції встановлено те,
що на підставі акту перевірки Луцької
ОДПІ № 1206/22.2/35711951 від 04.11.2013 року
винесені податкові
повідомлення-рішення від 15.11.2013 року: №
, яким збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на прибуток на
суму 272 897 грн. та штрафні (фінансові
санкції) на суму 68224 грн., всього 341121
грн., а також податкове повідомлення -
рішення № , яким збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість на суму 259902 грн. та
штрафні (фінансові санкції) на суму 64975
грн., всього 324877 грн.

Відповідачем встановлені порушення п.
185.1 ст. 185, п. 198.1, п. 198.2 ст. 198 ПК України -
ПП "Зовнішторгсервіс" занижено податок
на додану вартість за квітень 2012 року
на загальну суму 259 902 грн.; ст. 134, ст. 138,
ст. 139 ПК України - ПП "Зовнішторгсервіс"
занижено податок на прибуток за ІІ
квартал 2012 року на суму 272 897 грн.

Пунктом 198.1 статті 198 ПК України
визначено, що право на віднесення сум
податку до податкового кредиту виникає
у разі здійснення операцій з: придбання
або виготовлення товарів (у тому числі
в разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг; придбання
(будівництво, спорудження, створення)
необоротних активів, у тому числі при
їх ввезенні на митну територію України
(у тому числі у зв'язку з придбанням
та/або ввезенням таких активів як
внесок до статутного фонду та/або при
передачі таких активів на баланс
платника податку, уповноваженого вести
облік результатів спільної
діяльності).

Згідно з пунктом 198.3 статті 198 ПК
України податковий кредит звітного
періоду визначається виходячи з
договірної (контрактної) вартості
товарів/послуг, але не вище рівня
звичайних цін, визначених відповідно
до статті 39 цього Кодексу, та
складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку;
придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку. Право на нарахування
податкового кредиту виникає незалежно
від того, чи такі товари/послуги та
основні фонди почали
використовуватися в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку протягом
звітного податкового періоду, а також
від того, чи здійснював платник податку
оподатковувані операції протягом
такого звітного податкового періоду.

Норми пункту 198.6 статті 198 ПК України
передбачають, що не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
(або підтверджені податковими
накладними, оформленими з порушенням
вимог статті 201 цього Кодексу) чи не
підтверджені митними деклараціями,
іншими документами, передбаченими
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Пунктом 201.1 статті 201 ПК України
передбачено, що платник податку
зобов'язаний надати покупцю
(отримувачу) на його вимогу підписану
уповноваженою платником особою та
скріплену печаткою податкову накладну,
у якій зазначаються в окремих рядках:
порядковий номер податкової накладної;
дата виписування податкової накладної;
повна або скорочена назва, зазначена у
статутних документах юридичної особи
або прізвище, ім'я та по батькові
фізичної особи, зареєстрованої як
платник податку на додану вартість, -
продавця товарів/послуг; податковий
номер платника податку (продавця та
покупця); місцезнаходження юридичної
особи - продавця або податкова адреса
фізичної особи - продавця,
зареєстрованої як платник податку;
повна або скорочена назва, зазначена у
статутних документах юридичної особи
або прізвище, ім'я та по батькові
фізичної особи, зареєстрованої як
платник податку на додану вартість, -
покупця (отримувача) товарів/послуг;
опис (номенклатура) товарів/послуг та
їх кількість, обсяг; ціна постачання
без урахування податку; ставка податку
та відповідна сума податку в цифровому
значенні; загальна сума коштів, що
підлягають сплаті з урахуванням
податку та вид цивільно-правового
договору.

Відповідно до підпункту 134.1.1 пункту 134.1
статті 134 Податкового кодексу України
об'єктом оподаткування є: прибуток із
джерелом походження з України та за її
межами, який визначається шляхом
зменшення суми доходів звітного
періоду, визначених згідно зі статтями
135 - 137 цього Кодексу, на собівартість
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг та суму інших витрат
звітного податкового періоду,
визначених згідно зі статтями 138 - 143
цього Кодексу, з урахуванням правил,
встановлених статтею 152 цього Кодексу.

Пункт 135.2. статті 135 вказує, що доходи
визначаються на підставі первинних
документів, що підтверджують отримання
платником податку доходів,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

Відповідно до пункту 138.1 статті 138 ПК
України витрати, що враховуються при
обчисленні об'єкта оподаткування,
складаються із: витрат операційної
діяльності, які визначаються згідно з
пунктами 138.4, 138.6-138.9, підпунктами
138.10.2-138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї
статті, інших витрат, визначених
згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5,
138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї
статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею
141 цього Кодексу, крім витрат,
визначених у пунктах 138.3 цієї статті та
у статті 139 цього Кодексу.

Згідно з підпунктом 139.1.9 пункту 139.1
статті 139 ПК України не включаються до
складу витрат, витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими первинними
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення бухгалтерського обліку та
нарахування податку.

Відтак, колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції про те,
що не можуть належати до складу валових
витрат будь-які витрати, не
підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення податкового обліку. А надання
податковому органу всіх належним чином
оформлених документів, передбачених
законодавством про податки та збори, з
метою одержання бюджетного
відшкодування є підставою для його
одержання, якщо податковим органом не
встановлено та не доведено, що
відомості, які містяться в цих
документах, неповні, недостовірні та
(або) суперечливі або коли відомості
ґрунтуються на інших документах,
недійсність даних яких установлена
судом.

На підтвердження дотримання вимог п.
198.1., п. 198.2., п. 198.6. ст. 198 Податкового
кодексу України позивачем надано копії
договору поставки № 02/06/11-П від 02.06.2011
року, укладеного між ТзОВ «Нюанс 15»
(постачальник) та ПП
«Зовнішторгсервіс» (покупець) про
поставку товару, Специфікації №1 від
02.06.2011 року та №9 від 01.03.2012 року, копії
видаткових накладних за період з 01.04.2012
року по 26.04.2012 року, реєстр прихідних
накладних за квітень 2012 року від ТзОВ
«Нюанс 15», товарно-транспортні
накладні тощо, які свідчать про
підставність виникнення цивільних
прав та обов'язків, а також про фактичне
здійснення господарських операцій між
позивачем та його контрагентом, та є
достатніми доказами на підтвердження
здійснення останніх. Вищевказані
первинні документи оформлені
відповідно до вимог, встановлених ст.9
Закону України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні». Підстав для визнання цих
документів недійсними немає.

Формування податкового кредиту за
фактами цих поставок здійснювалось
позивачем на підставі податкових
накладних за період з 01.04.2012 року по
26.04.2012 року (том.1 а.с.165-233) та
підтверджується реєстром податкових
накладних за квітень 2012 року від ТзОВ
"Нюанс 15".

Визначальним фактором для формування
податкового кредиту платником податку
на додану вартість є подальше
використання товару в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності такої особи - платника
податку.

Колегія суддів зазначає, що придбаний
товар у ТзОВ "Нюанс 15" був використаний
позивачем в ході господарської
діяльності під час оптової торгівлі
вказаних вище відходів металургійного
виробництва - шлаку.

Так, між ПП "Зовнішторгсервіс"
(продавець) та "TERROLA INVEST S.A." (резидент
Республіки Панама) (покупець) укладено
контракт №21/06-11 від 21.06.2011 року
відповідно до умов якого продавець
зобов'язується передати, а покупець
прийняти та оплатити відходи
металургійного виробництва - шлак,
одержаний в процесі виплавки сталі в
основних дугових печах. На виконання
вказаного договору між постачальником
та покупцем укладені: Специфікація №2
від 08.02.2012 року, додаткова угода №7 до
специфікації №2 від 02.04.2012 року,
додаткова угода №8 до специфікації №2
від 06.04.2012 року (том.1 а.с.234-239).

Виконання вказаного контракту,
специфікацій та додаткової угоди до
нього підтверджується
вантажно-митними деклараціями та
міжнародними товарно-транспортними
накладними за період з 02.04.2012 року по
28.04.2012 року (том.2 а.с.1-138), якими
підтверджується продаж придбаного у
ТзОВ "Нюанс 15" шлаку покупцю "TERROLA INVEST
S.A.".

Також факт реалізації відходів
металургійного виробництва - шлаку,
одержаного в процесі виплавки сталі в
основних дугових печах придбаних у
ТзОВ "Нюанс 15" та отримання доходів за
зовнішньоекономічну діяльність
підтверджується журналом-ордером і
відомостями по рахунку 362 Розрахунки з
іноземними покупцями контрагентом
"TERROLA INVEST S.A." за період з 01.04.2012 року по
30.11.2013 року та декларацією про валютні
цінності, доходи та майно, що належать
позивачу в якій вказано вартість
експортованих товарів (том.2 а.с.157-176).
Отже розрахунки з іноземними покупцями
- контрагентом «Terrola Invest»
підтверджуються вантажно-митними
деклараціями та міжнародними
товарно-транспортними накладними.

Порушень в оформленні цих документів,
які б могли слугувати про нереальність
спірних операцій, колегією суддів
також не виявлено.

Колегія судів погоджується з висновокм
суду першої інстанції про те, що акт
перевірки не містить об'єктивного
аналізу господарських операцій,
вчинених позивачем з ТзОВ "Нюанс 15", а
ґрунтується виключно на припущеннях
про те, що вони не могли відбутись.

Колегія суддів вважає також, що
висновок податкової інспекції про
заниження позивачем податку на
прибуток та податку на додану вартість,
зроблений лише на підставі акту
перевірки контрагента позивача та є
передчасним, оскільки податковий орган
не врахував первинні документи, які
надавалися позивачем під час
проведення перевірки. Підприємством
належними документами підтверджено
реальність вчинення господарських
операцій між ПП "Зовнішторгсервіс" та
ТзОВ "Нюанс 15", які стали підставою для
формування даних податкового обліку.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що податкові
повідомлення-рішення № , №
від 15.11.2013 року є протиправними, а
тому правомірно скасовані судом першої
інстанції.

Колегія суддів приходить до
переконання, що доводи апеляційної
скарги висновків суду першої інстанції
не спростовують, постанова суду першої
інстанції ґрунтується на правильно
встановлених обставинах справи та з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, а тому
апеляційну скаргу слід залишити без
задоволення, а постанову суду першої
інстанції без змін.

Керуючись ч.3 ст.160, ст.195, ст.196, п.1 ч.1
ст.198, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.206, ст.254
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

У Х
В А Л И В :

Апеляційну скаргу Луцької об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Волинській області залишити без
задоволення, а постанову Волинського
окружного адміністративного суду від
16.12.2013 року у справі № 803/2446/13-а - без
змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення
та може бути оскаржена у касаційному
порядку шляхом подання касаційної
скарги безпосередньо до
адміністративного суду касаційної
інстанції протягом двадцяти днів з дня
набрання ухвалою законної сили.

Головуюча суддя
Р.Б. Хобор

Судді
Я.С. Попко

В.П. Сапіга