Справа № 2а-9736/11
Суддя: Гулид Р.М.
Дата ухвалення: 2014-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2014 року
Справа
№ 84098/12/9104

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі :

головуючого судді:
Гулида Р.М.

суддів:
Улицького В.З., Кузьмича С.М.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в м.Львові апеляційну
скаргу управління Пенсійного фонду
України в Камінь-Каширському районі
Волинської області на постанову
Камінь-Каширського районного суду
Волинської області від 22 вересня 2011
року у справі за позовом ОСОБА_1 до
управління Пенсійного фонду України в
Камінь-Каширському районі Волинської
області про зобов'язання провести
нарахування та виплату пенсії,-

В С Т А Н О
В И В :

В серпні 2011 року позивач звернувся до
суду з адміністративним позовом до
УПФУ, в якому просив зобов'язати
відповідача здійснити нарахування та
виплату пенсії відповідно до ст.50, ст.54
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» за період в межах строку
позовної давності до змін у
законодавстві яке передбачає такі
виплати.

В обґрунтування заявлених вимог
посилається на те, що вона є інвалідом
ІІІ групи, віднесена до першої
категорії постраждалих внаслідок
аварії на Чорнобильській АЕС. Згідно
ст.54 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» розмір пенсії для
інвалідів ІІІ групи, щодо яких
встановлено зв'язок з Чорнобильською
катастрофою не може бути нижчим 6-ти
мінімальних пенсій за віком.
Відповідач нараховує пенсію позивачу
за рахунок коштів державного бюджету
виходячи з постанови Кабінету
Міністрів України №1 від 03.01.2002 року,
постанови Кабінету Міністрів України
№894 від 13.07.2004 року, постанови Кабінету
Міністрів України №530 від 28.05.2008 року,
постанови Кабінету Міністрів України
№654 від 16.07.2008 року, Закону України «Про
Державний бюджет України на 2008 рік та
внесення змін до деяких законодавчих
актів України» від 28.12.2007 року, якими
встановлено базову величину для
обчислення відповідних пенсій та
поетапне збільшення їх розміру, що на
думку позивача суперечить чинному
законодавству, оскільки такий розмір
пенсій є значно меншим, ніж це
передбачено Законом України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

Постановою Камінь-Каширського
районного суду Волинської області від
22 вересня 2011 року позов задоволено.
Визнано неправомірними дії
відповідача. Зобов»язано управління
Пенсійного фонду України в
Камінь-Каширському районі Волинської
області нарахувати та виплатити
позивачу державну пенсію в розмірі не
менше 6(шести) мінімальних пенсій за
віком та додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров»ю, в розмірі 50%
мінімальної пенсії за віком як
інваліду 3 групи захворювання,
пов»язаного з наслідками
Чорнобильської катастрофи з 25 лютого
2011 року по 22 липня 2011 року на підставі
положень ст.cт. 50, 54 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», з
урахуванням виплачених сум. В
задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Не погодившись із постановою суду
першої інстанції, УПФУ подало
апеляційну скаргу в якій просить
постанову суду першої інстанції
скасувати та винести нове рішення, яким
в задоволенні позову відмовити в
повному обсязі. В обґрунтування
апеляційної скарги апелянт
посилається на порушення норм
матеріального і процесуального права
при винесенні судом постанови.

У відповідності до п.3 ч.1 ст. 197 КАС
України, колегія суддів вважає за
можливе розглянути справу в порядку
письмового провадження за наявними у
матеріалах справи доказами.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши та дослідивши матеріали
справи, колегія суддів приходить до
переконання, що апеляційну скаргу слід
залишити без задоволення. При цьому суд
виходить з наступних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що
позивач є особою, що постраждала
внаслідок Чорнобильської катастрофи.
Її віднесено до категорії 1, що
підтверджується копією посвідчення та
вкладки до посвідчення наявних у
матеріалах справи. З копії довідки МСЕК
вбачається, що позивачу встановлено ІII
групу інвалідності на захворювання, що
пов'язано з наслідками аварії на
Чорнобильській АЕС. Позивач
знаходиться на обліку в управлінні
Пенсійного фонду України в
Камінь-Каширському районі Волинської
області.

Право позивача на одержання пенсії для
інвалідів за вказаний період, щодо яких
встановлено зв'язок з Чорнобильською
катастрофою, відповідачем не
оспорюється та доказуванню не підлягає
у відповідності до ст.72 ч.3 КАС України.

Колегія суддів зазначає, що пенсія
позивача у відповідності до ст.54 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
як інваліда ІII групи не може бути
нижчою від 6 (шести) мінімальних пенсій
за віком, цією ж нормою передбачено, що
розмір прожиткового мінімуму для осіб,
які втратили працездатність,
визначається на момент виплати пенсії
згідно із Законом про Державний бюджет
України та не може коригуватися іншими
нормативно-правовими актами.

Відповідно до ст. 50 даного Закону
додаткова пенсія за шкоду, заподіяну
здоров'ю, інвалідам IIІ групи,
віднесеним до першої категорії,
виплачується у розмірі 50 % мінімальної
пенсії за віком. Порядок обчислення
пенсії по інвалідності, що настала
внаслідок каліцтва чи захворювання
пов'язаного з Чорнобильською
катастрофою, визначається Кабінетом
Міністрів України.

Згідно з положеннями ч.4 ст.9 КАС України
у разі невідповідності
нормативно-правового акта Конституції
України, закону України, міжнародному
договору, згода на обов'язковість якого
надана Верховною Радою України, або
іншому правовому акту суд застосовує
правовий акт, який має вищу юридичну
силу.

Отже, за конституційними нормами,
виходячи з пріоритетності законів над
підзаконними актами, суд першої
інстанції дійшов правильного висновку,
що при визначенні розміру пенсій
позивачу застосуванню підлягають не
постанова Кабінету Міністрів України
«Про підвищення розмірів пенсій та
інших соціальних виплат окремим
категоріям пенсіонерів, фінансування
яких здійснюється за рахунок коштів
державного бюджету» від 03.01.2002 року №1,
постанови Кабінету Міністрів України
№530 від 28.05.2008 року, постанова Кабінету
Міністрів України «Про підвищення
рівня пенсійного забезпечення
громадян» №654 від 16.07.2008 року, постанова
Кабінету Міністрів України №894 від
13.07.2004 року, постанова Кабінету
Міністрів України №1293 від 27.12.2005 року,
оскільки останні істотно звужують
обсяг встановлених законом прав
позивача згідно ст. 50 та ст. 54 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Положення ч.3 ст.28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», на думку колегії суддів,
не є перешкодою для застосування даної
величини (мінімального розміру пенсії
за віком) для обрахування інших пенсій
чи доплат, пов'язаних з мінімальною
пенсією за віком, оскільки чинним
законодавством не встановлено іншого,
крім передбаченого ч. 1 цієї статті,
мінімального розміру пенсії за віком.

Обчислення пенсії по інвалідності, що
настала внаслідок каліцтва чи
захворювання, і пенсії у зв'язку з
втратою годувальника внаслідок
Чорнобильської катастрофи
визначається Кабінетом Міністрів
України, однак надання законодавцем
такого права Кабінету Міністрів
України не означає, що останній,
встановлюючи такий порядок, може
допустити звуження змісту та обсягу
прав позивача, встановлених цим же
Законом. Тобто, Кабінет Міністрів
України повинен був встановити
зазначений порядок, не порушуючи
положень цього Закону, в тому числі й
інших законів, якими встановлено
розміри мінімальної пенсії за віком.

Зі статей 50 та 54 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» випливає,
що під час визначення розміру пенсії та
щомісячної додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю, за основу їх
нарахування береться мінімальна
пенсія за віком.

Згідно з законодавством розмір
мінімальної пенсії за віком
визначається лише за правилами,
передбаченими частиною першою статті 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», іншого
нормативно-правового акта, який би
визначав цей розмір або встановлював
інший розмір, немає.

З огляду на викладене суд дійшов
висновку, що положення ч.3 ст.28 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування», з якої
випливає, що мінімальний розмір пенсії
за віком, встановлений абзацом першим
частини першої цієї статті,
застосовується виключно для
визначення розмірів пенсій,
призначених згідно з цим Законом. Разом
з тим, наявність такої норми за
відсутності іншого мінімального
розміру пенсії за віком не є підставою
для відмови в реалізації позивачем
конституційної гарантії та права на
отримання пенсії і щомісячної
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю, виходячи з розміру
мінімальної пенсії за віком, як це
встановлено ст.ст. 50 та 54 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

Відповідно до ч.3 ст. 67 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», яка
набрала чинності 31 жовтня 2006 року, у
разі збільшення розміру прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність, визначеного законом,
підвищується розмір пенсії, визначений
відповідно до статті 54 цього Закону, а
також розмір додаткової пенсії за
шкоду, заподіяну здоров'ю, особам,
віднесеним до 1,2,3,4 категорій, та розмір
щомісячної компенсації сім'ям за
втрату годувальника внаслідок
Чорнобильської катастрофи.
Перерахунок пенсії здійснюється з дня
встановлення нового розміру
прожиткового мінімуму.

Аналіз зазначеної норми, яка є
імперативною, свідчить, що підставою
для перерахунку пенсії є встановлення
нового розміру прожиткового мінімуму,
і цей перерахунок здійснюється з дня
встановлення цього мінімуму.

Відповідно до частини першої статті 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» мінімальний розмір
пенсій за віком встановлюється у
розмірі прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність,
визначеного законом.

Таким чином, новий мінімальний розмір
пенсії за віком залежить від нового
розміру прожиткового мінімуму.

Оскільки позивачу слід визначати
пенсію, виходячи з мінімальної пенсії
за віком, яка встановлюється в розмірі
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, то в разі
збільшення розміру цього прожиткового
мінімуму перерахунок пенсії позивачу
повинен проводитись, виходячи з нового
розміру мінімальної пенсії за віком.

За таких обставин колегія суддів
вважає правильним висновок суду першої
інстанції щодо наявності законних
підстав для визнання неправомірними
дій УПФУ щодо відмови в перерахунку
позивачу пенсії згідно з ст.ст. 50, 54, 67
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», виходячи з розміру
мінімальної пенсії за віком.

Вищенаведене також підтверджується
тим, що положення Закону України «Про
Державний бюджет на 2008 рік», яким були
внесені зміни до ст.ст. 50, 54 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
були визнані неконституційними з 22.05.2008
року тобто з дня ухвалення рішення
Конституційного Суду України № 10 - рп
від 22.05.2008 року.

На виконання вимог Закону України від 14
червня 2011 року № 3491-VI «Про внесення
змін до Закону України «Про Державний
бюджет України на 2011 рік» Кабінетом
Міністрів України прийнято постанову
від 6 липня 2011 року № 745 «Про
встановлення деяких виплат, що
фінансуються за рахунок коштів
державного бюджету», яка набрала
чинності 23 липня 2011 року. Вказані зміни
в законодавстві неконституційними не
визнавались.

Відтак, до набрання чинності
зазначеною постановою Кабінету
Міністрів України, тобто до 23 липня 2011
року, у справах щодо розміру пенсії
слід застосовувати положення ст.50, ст.54,
ст.67 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

Колегія суддів приходить до
переконання, що доводи апеляційної
скарги висновків суду першої інстанції
не спростовують, постанова суду першої
інстанції ґрунтується на правильно
встановлених обставинах справи та з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, суд першої
інстанції в повному обсязі захистив
права та законні інтереси позивача як
постраждалого від наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС, інваліда ІII групи,
а тому апеляційну скаргу слід залишити
без задоволення, а постанову суду
першої інстанції без змін.

Керуючись ст. 160, ст.ст. 183-2, 195, 197, п. 1 ч. 1
ст. 198, ст. 200 п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. ст. 206, 212, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд,-

У Х В А Л
И В :

Апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в
Камінь-Каширському районі Волинської
області залишити без задоволення, а
постанову Камінь-Каширського
районного суду Волинської області від
22 вересня 2011 року у справі № 2а-9736/11 - без
змін.

Ухвала є остаточною і оскарженню не
підлягає.

Головуючий :
Гулид Р.М.

Судді :
Улицький В.З.

Кузьмич С.М.