Справа № 2а-1448/08/1370
Суддя: Багрій В.М.
Дата ухвалення: 2014-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2014 року
Справа
№ 38595/11

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді
Багрія В.М.,

суддів
Кухтея Р.В., Старунського Д.М.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу управління Пенсійного фонду
України в Шевченківському районі міста
Львова на постанову Львівського
окружного адміністративного суду від
15.01.2009 року за позовом ОСОБА_1 до
управління Пенсійного фонду України в
Шевченківському районі міста Львова
про визнання незаконною бездіяльність
та зобов'язання підвищення пенсії як
дитині війни,

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2008 року ОСОБА_1 звернулася до
суду з позовом до управління
Пенсійного фонду України в
Шевченківському районі міста Львова
про стягнення недоплаченого
підвищення до пенсії.

Позивачка посилалася на те, що у зв'язку
з визнанням Конституційним судом
України такими, що не відповідають
Конституції України відповідних
положень Закону України «Про Державний
бюджет України на 2007 рік», якими була
зупинена дія положень чинного
законодавства України, на підставі
якого йому було нараховано пенсію, в
2006-2008 роках відповідач зобов'язаний був
здійснити перерахування пенсії, тобто
привести у відповідність з ст. 6 Закону
України "Про соціальний захист дітей
війни" та рішеннями Конституційного
суду України розмір виплати її пенсії з
врахуванням права на надбавку як
дитині війни.

Позивачка просила стягнути з
відповідача на її користь недоплачену
як дитині війни доплату до пенсії за
2006-2007 роки в сумі 2733,30 грн.

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 15.01.2009 року
позов задоволено частково.

Зобов'язано управління Пенсійного
фонду України в Шевченківському районі
міста Львова провести нарахування та
виплату ОСОБА_1 підвищення до пенсії як
дитині війни з 9.07.2007 року по 31.12.2007 року
в розмірі 30% мінімальної пенсії за
віком відповідно до ст.6 Закону України
«Про соціальний захист дітей війни». В
задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Постанову суду першої інстанції
оскаржило управління Пенсійного фонду
України в Шевченківському районі міста
Львова, подавши на неї апеляційну
скаргу.

В апеляційній скарзі апелянт зазначає,
що постанова суду першої інстанції є
необґрунтована та винесена з
порушенням норм матеріального права.

Апелянт звертає увагу на те, що
законодавством України не прийнято
жодного нормативного акту на виконання
вимог ст. 6 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни" про
підвищення розміру пенсій дітей війни,
не визначено, які саме органи мають
проводити такі виплати, за рахунок яких
коштів і джерел. Крім того, залишається
невизначеним порядок обчислення
такого підвищення та його розмір.
Просить врахувати, що встановлений ч.1
ст.28 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" мінімальний розмір пенсії
за віком застосовується виключно для
визначення розміру пенсій, призначених
відповідно до зазначеного Закону, і не
може враховуватися для перерахунків
або підвищень інших пенсій.

Апелянт просить скасувати постанову
Львівського окружного
адміністративного суду від 15.01.2009 року
та прийняти нове рішення, яким
відмовити позивачці у повному обсязі
заявлених позовних вимог.

Оскільки, клопотань від осіб, які
беруть участь у справі, про розгляд
справи за їх участю не поступило, тому,
суд апеляційної інстанції розглядає
справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами, оскільки таку може бути
вирішено на основі наявних у ній
доказів (ч. 1 ст. 197 КАС України із
змінами і доповненнями, внесеними
згідно із Законом України від 07.07.2010
року N 2453-VI), що є достатнім для розгляду
даної справи.

Вислухавши суддю-доповідача,
дослідивши обставини справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
приходить до висновку про те, що
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає з таких підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги
ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з
того, що позивачка належить до
категорії громадян, на яких
поширюються державні соціальні
гарантії дитини війни, а тому вона має
право на встановлене ст. 6 Закону
України "Про соціальний захист дітей
війни" підвищення до пенсії. Оскільки
Конституційний Суд України своїм
рішенням від 09.07.2007 року №6-рп/2007 визнав
неконституційними окремі положення
Закон України «Про Державний бюджет
України на 2007 рік», якими було зупинено
і обмежено право на отримання спірних
виплат, відмова управління Пенсійного
фонду України в Шевченківському районі
міста Львова у проведенні перерахунку
пенсії позивачки з врахуванням вимог
ст. 6 Закону України "Про соціальний
захист дітей війни" є неправомірною.

Такі висновки суду першої інстанції, на
думку колегії суддів, відповідають
нормам матеріального права та є
правильними.

Встановлено, що позивачка ОСОБА_1 є
дитиною війни та відповідно до ст. 6
Закону України "Про соціальний захист
дітей війни", у редакції, що була чинною
на час виникнення спірних
правовідносин та вирішення даного
публічно-правового спору судом, мала
право на отримання підвищення
виплачуваної їй управлінням
Пенсійного фонду України в
Шевченківському районі міста Львова
пенсії за віком.

Вирішуючи питання щодо задоволення
позовних вимог за 2006 рік, судова
колегія приходить до висновку про
відсутність підстав для задоволення
позову в частині зобов'язання
відповідача виплатити оспорювану
надбавку за 2006 рік, оскільки п. 17 ст. 77
Закону України «Про державний бюджет
на 2006 рік» зупинено дію ст. 6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни». Законом України «Про внесення
змін до Закону України «Про державний
бюджет на 2006 рік» від 19.01.2006 року, який
набрав чинності 02.04.2006 року, п. 17 ст. 77
виключено. Однак ст. 110 даного Закону
встановлено, що пільги дітям війни,
передбачені ст. 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни»
запроваджуються поетапно, за
результатами виконання бюджету у
першому півріччі, у порядку,
визначеному Кабінетом Міністрів
України за погодженням з Комітетом
Верховної Ради України з питань
бюджету. Враховуючи, що Кабінет
Міністрів України за погодженням з
Комітетом Верховної Ради України з
питань бюджету не приймав жодних
нормативно-правових актів за
результатами виконання бюджету у
першому півріччі 2006 року, не був
визначений порядок проведення таких
виплат, а також те, що зазначена норма
не була визнана у встановленому
порядку неконституційною, отже,
підлягала виконанню, суд правомірно
відмовив у задоволенні позову в
частині виплати позивачці підвищення
до пенсії за 2006 рік.

Рішенням Конституційного Суду України
від 09.07.2007 року визнано такими, що не
відповідають Конституції України
положення п. 12 ст. 71 Закону України "Про
Державний бюджет на 2007 рік", якими було
зупинено на 2007 рік дію вищевказаної ст.
6 Закону України "Про соціальний захист
дітей війни", із вказівкою на те, що дане
рішення Конституційного Суду України
має преюдиціальне значення для судів
загальної юрисдикції при розгляді ними
позовів у зв'язку з правовідносинами,
які виникли внаслідок дії положень
статей зазначених законів, що визнані
неконституційними, тому вимоги
позивачки в частині соціальних виплат
з 09.07.2007р. є обґрунтованими.

Враховуючи те, що управління
Пенсійного фонду України в
Шевченківському районі міста Львова не
наполягало на застосуванні правових
наслідків пропуску річного строку
звернення до суду, позов слід
задовольнити частково, а саме в частині
виплати підвищення до пенсії ОСОБА_1 в
розмірі 30% мінімальної пенсії за віком
за період з 9.07.2007 року по 31.12.2007 року.

Достатніх правових підстав чи
застережень щодо неможливості
підвищення пенсії позивачці у
передбаченому ст. 6 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни" розмірі
колегія суддів не вбачає.

Доводи апелянта в тій частині, що
законодавством України не визначено
поняття «мінімальна пенсія за віком»
як розрахункової величини для
підвищення пенсії згідно ст. 6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни», не заслуговують на увагу,
оскільки за чинним законодавством
України розмір мінімальної пенсії за
віком визначається лише за правилами
ст. 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування». Однак, згідно ч.3 ст. 28
цього Закону мінімальний розмір пенсії
за віком, встановлений абзацом 1
частини 1 цієї статті, застосовується
виключно для визначення розмірів
пенсії, призначених згідно з цим
Законом. Оскільки законодавством інший
мінімальний розмір пенсії за віком не
визначений, слід застосовувати цей
розмір.

Керуючись ст. 195, ст. 197 ч.1, ст. 198, ст. 200,
ст. 205, ст. 206, ст. 254 КАС України,
апеляційний суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в
Шевченківському районі міста Львова
залишити без задоволення.

Постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 15.01.2009 року
у справі №2а-1448/08/1370 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуючий:
В.М. Багрій

Судді :
Р.В. Кухтей

Д.М. Старунський