Справа № 2а-0370/3860/12
Суддя: Затолочний В.С.
Дата ухвалення: 2014-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2014 року
Справа
№ 897/13

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді
Затолочного В.С.,

суддів
Каралюса В.М., Матковської З.М.,

з участю секретаря судового засідання
Нефедової А.О.,

представника позивача
ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
Луцької об'єднаної державної
податкової інспекції Волинської
області Державної податкової служби
постанову Волинського окружного
адміністративного суду від 18.12.2012 року
у справі за позовом фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 до Луцької
об'єднаної державної податкової
інспекції Волинської області
Державної податкової служби про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 (далі
Позивач, ФОП ОСОБА_2 відповідно)
звернувся до суду з позовом до Луцької
об'єднаної державної податкової
інспекції Волинської області
Державної податкової служби (далі -
Відповідач, Луцька ОДПІ відповідно) про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення.

Постановою Волинського окружного
адміністративного суду від 18.12.2012 року
позов задоволено повністю, визнано
протиправним та скасовано податкове
повідомлення-рішення Луцької ОДПІ від
08.11.2012 року № .

Не погодившись з даним судовим
рішенням, Відповідач оскаржив його в
апеляційному порядку.

Як зазначає Луцька ОДПІ в апеляційній
скарзі, судом першої інстанції не було
враховано, що Відповідачем, в порушення
пунктів 198.3, 198.4 статті 198 ПК України,
включено до податкового кредиту
витрати у зв'язку з придбанням
транспортного засобу, зареєстрованого
не на суб'єкта господарювання, а на
фізичну особу. Просить скасувати
постанову від 18.12.2012 року та винести
нове рішення про відмову в позові.

В судовому засіданні представник
Позивача проти задоволення
апеляційної скарги заперечував,
вважаючи рішення суду першої інстанції
законним та обґрунтованим.

Вислухавши суддю-доповідача,
представника Позивача, дослідивши
обставини справи та доводи апеляційної
скарги, колегія суддів приходить до
висновку про те, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає з наступних
підстав.

Судом першої інстанції встановлено і
знайшло підтвердження в ході
апеляційного перегляду справи, що з 12
по 18 вересня 2012 року Луцькою ОДПІ було
проведено виїзну позапланову
документальну перевірку суб'єкта
підприємницької діяльності ОСОБА_2 з
питань підтвердження задекларованого
податкового кредиту в декларації по
ПДВ за березень, червень 2012 року. За
результатами перевірки складено акт №
4475/17-2/НОМЕР_2 від 20.09.2012 року, яким
встановлено порушення ФОП ОСОБА_2
пунктів 198.3, 198.4 статті 198 ПК України, а
саме завищення ним від'ємного значення
у декларації за червень 2012 року на 16993,00
грн., що в свою чергу призвело до
заниження суми, яка підлягає сплаті до
державного бюджету. До такого висновку
відповідач дійшов у зв'язку з тим, що
Позивачем до податкового кредиту
включено ПДВ з операцій щодо придбання
транспортного засобу, який
зареєстрований за нею як фізичною
особою, а не як на суб'єкта
підприємницької діяльності. 24 жовтня
2012 року податковим органом проведено
камеральну перевірку даних,
задекларованих у податковій звітності
з податку на додану вартість, на
підставі якої відповідачем складено
акт №5472/17-1/НОМЕР_2 від 24.10.2012 року.
Згаданим актом Луцька ОДПІ встановила
порушення пункту 4.6.7 Порядку
заповнення та подання податкової
звітності з податку на додану вартість,
а саме, по рядку 21.3 декларації не
відображено зменшення від'ємного
значення за результатами
документальної позапланової перевірки
згідно акта від 20.09.2012 року №
4475/17-1, внаслідок чого сума податку
на додану вартість, яка підлягає
нарахуванню та сплаті до бюджету за
підсумками поточного звітного
(податкового) періоду (рядок 25) занижена
на 16993,00 грн.

На підставі вищеназваних актів
перевірки Луцькою ОДПІ було прийняте
податкове повідомлення рішення від 08
листопада 2012 року № , яким
Позивачу було збільшено суму грошового
зобов'язання з ПДВ за червень 2012 року в
сумі 21241,25 грн., з яких: за основним
платежем - 16993,00 грн. та штрафними
(фінансовими) санкціями - 4248,25 грн.

Позивач на вищезазначені акти
перевірок 29.10.2012 року подав до Луцької
ОДПІ заперечення, які податковий орган
в своєму листі від 05.11.2012 року № 7482/т/17-1
визнав необґрунтованими та відмовив у
задоволенні викладених в запереченні
вимог.

Правильно та повно встановивши
обставини справи, суд першої інстанції
вірно застосував відповідні норми
матеріального права.

За правилами ПК України сума податку,
що підлягає сплаті (перерахуванню) до
Державного бюджету України або
бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
(податкового) періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
(податкового) періоду. При позитивному
значенні суми, розрахованої згідно з
пунктом 200.1 цієї статті, така сума
підлягає сплаті (перерахуванню) до
бюджету у строки, встановлені цим
розділом. При від'ємному значенні суми,
розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї
статті, така сума враховується у
зменшення суми податкового боргу з
податку, що виник за попередні звітні
(податкові) періоди (у тому числі
розстроченого або відстроченого
відповідно до цього Кодексу), а в разі
відсутності податкового боргу -
зараховується до складу податкового
кредиту наступного звітного
(податкового) періоду (пункти 200.1-200.3
статті 200 ПК України). Пунктом 200.4 б)
статті 200 ПК України в свою чергу
визначено: якщо в наступному
податковому періоді сума, розрахована
згідно з пунктом 200.1 цієї статті, має
від'ємне значення, то залишок
від'ємного значення попередніх
податкових періодів після бюджетного
відшкодування включається до складу
сум, що відносяться до податкового
кредиту наступного податкового
періоду.

Відповідно до підпункту 14.1.181 пункту 14.1
статті 14 ПК України податковий кредит -
це сума, на яку платник ПДВ має право
зменшити податкове зобов'язання
звітного (податкового) періоду,
визначена згідно з розділом V цього
Кодексу.

Згідно з пунктами 198.1, 198.3 статті 198 ПК
України право на віднесення сум
податку до податкового кредиту виникає
у разі здійснення операцій з придбання
або виготовлення товарів (у тому числі
в разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг. Податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку;
придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку. Право на нарахування
податкового кредиту виникає незалежно
від того, чи такі товари/послуги та
основні фонди почали
використовуватися в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку протягом
звітного податкового періоду, а також
від того, чи здійснював платник податку
оподатковувані операції протягом
такого звітного податкового періоду.

Пунктом 198.4 статті 198 ПК України
визначено, що якщо платник податку
придбає (виготовляє) товари/послуги та
необоротні активи, які призначаються
для їх використання в операціях, що не є
об'єктом оподаткування або
звільняються від оподаткування, то
суми податку, сплачені (нараховані) у
зв'язку з таким придбанням
(виготовленням), не відносяться до
податкового кредиту зазначеного
платника.

Згідно з абзацом 1 пункту 198.6 статті 198
ПК України не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
(або підтверджені податковими
накладними, оформленими з порушенням
вимог статті 201 цього Кодексу) чи не
підтверджені митними деклараціями,
іншими документами, передбаченими
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Судом встановлено, що 11 червня 2012 року
між Приватним підприємством «Арабус»
(постачальник) та ФОП ОСОБА_2 (покупець)
укладено договір продажу та поставки
транспортних засобів № 340069, предметом
якого відповідно до пункту 1.2 є тягач
сідельний марки DAF, шасі НОМЕР_4. Згідно
з пунктом 2.2 цього договору, ціна
автомобіля становить 101 958,07 грн..

Gозивач до складу податкового кредиту у
червні 2012 року відніс ПДВ у сумі 16993,00
грн. Податок сплачений при придбанні
транспортного засобу за ціною 101 958,07
грн. (з них ПДВ - 16 993,01 грн.) та
підтверджений податковою накладною
від 11.06.2012 року № 35, яка була видана
Приватним підприємством «Арабус», а
також платіжним дорученням № 358 від
11.06.2012 року.

З копії свідоцтва про державну
реєстрацію транспортного засобу,
виданого Луцьким ВРЕР УДАІ у
Волинській області слідує, що
вантажний сідельний тягач марки DAF,
шасі НОМЕР_4, реєстраційний номер
НОМЕР_3 був зареєстрований 16 червня 2012
року на фізичну особу ОСОБА_2

Судом першої інстанції встановлено, що
даний автотранспортний засіб
придбаний та використовується в
господарській діяльності Позивача з
червня 2012 року, ОСОБА_2 є асоційованим
учасником Асоціації міжнародних
автомобільних перевізників, що
підтверджується свідоцтвом від 27.04.2012
року № 72519, та здійснює господарську
діяльність з надання послуг з
перевезення пасажирів і вантажів
автомобільним транспортом загального
користування, про що свідчить ліцензія
серії АВ № 196237 від 11.09.2006 року. Отже
купівля сідельного тягача марки DAF не
суперечить виду господарської
діяльності, яку здійснює позивач. Дані
обставини підтверджуються оглянутими
та приєднаними до матеріалів справи
наступними доказами: подорожніми
листами вантажного автомобіля ДАФ
НОМЕР_3, заявкою на автотранспортну
перевозку № 11/05 від 05.11.2012 року, актами
здачі-прийняття робіт (надання послуг),
міжнародною товарно-транспортною
накладною №142526 від 07.11.2012 року.

У зв'язку з цим, суд першої інстанції
дав належну оцінку твердженням
Відповідача про невикористання
Позивачем придбаного транспортного
засобу в господарській діяльності.

Таким чином, ФОП ОСОБА_2 дотримані
вимоги чинного законодавства щодо
визначення у червні 2012 року суми
податкового кредиту за операціями з
придбання транспортних засобів.

Суд першої інстанції також правильно
відкинув твердження відповідача про
те, що до складу податкового кредиту
приватного підприємця можливе
включення сум ПДВ за транспортними
засобами, зареєстрованими лише на
суб'єкта господарювання (а не на
приватну особу) за умови використання
їх в оподатковуваних операціях з
наступних підстав.

Відповідно до пункту 6 Порядку
державної реєстрації та обліку
автомобілів, автобусів, а також
самохідних машин, сконструйованих на
шасі автомобілів, мотоциклів усіх
типів, марок моделей, причепів,
напівпричепів та мотоколясок,
затверджених постановою Кабінету
Міністрів України від 07 вересня 1998 року
№1388, транспортні засоби реєструються
за юридичними та фізичними особами в
реєстраційно-екзаменаційних
підрозділах Державтоінспекції.
Транспортні засоби, що належать
фізичним особам-підприємцям,
реєструються за ними як за фізичними
особами.

Отже, як вбачається зі змісту даної
норми, транспортні засоби реєструються
за їх власниками (фізичними чи
юридичними особами), а реєстрація за
фізичними особами-підприємцями, не
передбачена. Тому у свідоцтвах про
реєстрацію транспортних засобів не
може зазначатися як їх власник фізична
особа-підприємець. При цьому,
неможливість державної реєстрації
транспортних засобів за фізичними
особами-підприємцями не позбавляє
права таких осіб на податковий кредит
за операціями з придбання транспортних
засобів, якщо були дотримані умови його
формування, визначені ПК України.

Вказане кореспондується з нормами
чинного законодавства, яке регламентує
право власності фізичних осіб,
уточнюючи його, та не обмежує
можливості використовувати
транспортні засоби у підприємницькій
діяльності для реалізації прав
власника.

Статтею 51 Цивільного кодексу України
встановлено, що до підприємницької
діяльності фізичних осіб
застосовуються нормативно-правові
акти, що регулюють підприємницьку
діяльність юридичних осіб, якщо інше не
встановлено законом або не випливає із
суті відносин.

Податковим законодавством не
встановлено особливих умов для
формування податкового кредиту для
фізичних осіб-суб'єктів
господарювання, зареєстрованих
платниками податку.

Тому законним є висновок суду першої
інстанції про відсутність порушень з
боку позивача пунктів 198.3, 198.4 статті 198
ПК України.

Таким чином, доводи апеляційної скарги
висновків суду першої інстанції не
спростовують, постанова суду першої
інстанції ґрунтується на правильно
встановлених обставинах справи та з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, а тому
апеляційні скарги слід залишити без
задоволення, а постанову суду першої
інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 160 ч. 3, 195, 196, 198, 202, 205, 206,
254 КАС України, апеляційний суд -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Луцької об'єднаної
державної податкової інспекції
Волинської області Державної
податкової служби залишити без
задоволення, а постанову Волинського
окружного адміністративного суду від
18.12.2012 року у справі № 2а/0370/3860/12 - без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
до Вищого адміністративного суду
України протягом двадцяти днів шляхом
подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий:
В.С. Затолочний

Судді:
В.М. Каралюс

З.М. Матковська

Повний текст виготовлено 18.03.2014 року