Справа № 2а-4047/10/1770
Суддя: Ніколін В.В.
Дата ухвалення: 2014-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2014 р.
Справа № 55586/11

Колегія суддів Львівського
апеляційного адміністративного суду в
складі:

головуючого судді
Ніколіна В.В.,

суддів
Качмара В.Я., Гінди О.М.,

розглянувши у порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу ОСОБА_1 на постанову
Рівненського окружного
адміністративного суду від 01.11.2010 року
у справі за позовом Державна
екологічна інспекція в Рівненській
області до ОСОБА_1 про відшкодування
шкоди, -

ВСТАНОВИЛА :

Державна екологічна інспекція в
Рівненській області 18.08.2010 року
звернулася до суду з адміністративним
позовом до ОСОБА_1 про відшкодування
шкоди.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 20-21.01.2010
року позивачем було виявлено факт
порушення відповідачем
природоохоронного законодавства, а
саме факт нецільового використання
земельної ділянки, наданої в тимчасове
користування. У зв'язку з вказаним
порушенням позивачем було складено акт
та надіслано відповідачу претензію з
пропозицією сплатити збитки в розмірі
1921, 96 грн. Так, як відповідач вказану
претензію залишив без уваги, просить
стягнути з нього зазначену суму
збитків.

Оскаржуваною постановою Рівненського
окружного адміністративного суду від
01.11.2010 року позов Державної екологічної
інспекція в Рівненській області до
ОСОБА_1 про відшкодування шкоди -
задоволено повністю. Стягнуто з ОСОБА_1
суму заподіяних збитків в розмірі 1921
(одна тисяча дев'ятсот двадцять одна
тисяча) 96 коп. та зобов'язано
перерахувати на спеціальний рахунок
місцевого бюджету для зарахування
коштів до Фонду охорони навколишнього
природного середовища Здолбунівської
міської ради.

У поданій апеляційній скарзі
відповідач просить зазначену
постанову скасувати та прийняти нову,
якою задовольнити позовні вимоги,
покликаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права. Свої вимоги
обґрунтовує тим, що судом розглянуто
справу, яка не входить в компетенцію
адміністративних судів відповідно до
ст. 17 Кодексу адміністративного
судочинства України, також не було
порушено договору згідно яким
Здолбунівською міською радою укладено
на право тимчасового користування
землею від 24.06.1998 року, просить
скасувати постанову суду першої
інстанції та винести нову, якою в
позові відмовити за безпідставністю та
необґрунтованістю позовних вимог.

Сторони по справі належним чином судом
були повідомлені, однак з невідомих для
суду причин не з'явилися в зал судового
засідання, а тому відповідно до ч. 1 ст.
197 КАС України суд апеляційної
інстанції може розглянути справу в
порядку письмового провадження за
наявними у справі матеріалами, якщо
справу може бути вирішено на основі
наявних у ній доказів, у разі
неприбуття жодної з осіб, які беруть
участь у справі, у судове засідання,
хоча вони були належним чином
повідомлені про дату, час і місце
судового засідання.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги у їх сукупності,
колегія суддів приходить до
переконання, що подана скарга не
підлягає задоволенню з наступних
мотивів.

Задовольняючи позов суд першої
інстанції виходив з того, що 20-21 січня
2010 року державним інспектором з
охорони навколишнього природного
середовища в Рівненській області
Улітко В.Г. у присутності приватного
підприємця ОСОБА_1 виявлено порушення
відповідачем вимог п. а ч. 1 ст. 96
Земельного кодексу України, ст. 35
Закону України "Про охорону земель", а
саме нецільове використання земельної
ділянки. Відповідач є тимчасовим
користувачем земельної ділянки площею
0, 17 га в м. Здолбунів. Підставою
користування даною земельною ділянкою
є договір на право тимчасового
користування землею (в тому числі на
умовах оренди) від 24.06.1998 року, виданий
Здолбунівською міською радою на
підставі рішення від 22.10.1997 року за №
254/1. Земельну ділянку надано в
тимчасове довготривале користування
строком на 30 років для обслуговування
кафе "Казка". Згідно даного договору
землекористувач зобов'язаний
використовувати земельну ділянку
відповідно до цільового призначення і
умов її надання. Згідно генплану
забудови міста дана земельна ділянка
за категорією відноситься до земель
житлової та громадської забудови. На
момент перевірки виявлено, що на даній
земельній ділянці розташоване
приміщення кафе "Казка", яке на момент
перевірки не функціонувало. Також на
земельній ділянці орієнтовною площею
0,08 га влаштовано автомобільну стоянку.
Згідно із п. "б" ч. 2. ст. 71 Земельного
кодексу України майданчики для стоянки
транспорту відносяться до земель
автомобільного транспорту та
дорожнього господарства (категорія
земель - землі промисловості,
транспорту, зв'язку, енергетики,
оборони та іншого призначення). У
зв'язку з вище викладеним земельна
ділянка орієнтовною площею 0, 08 га
використовується не за цільовим
призначенням, що є порушенням п. "а" ч. 2
ст. 71 Земельного кодексу України, ст. 35
Закону України "про охорону земель". За
наведених обставин суд першої
інстанції встановив, що позовні вимоги
підтверджені належними та допустимими
доказами і підлягають до задоволення
повністю.

Такі висновки суду першої інстанції, на
думку колегії суддів, відповідають
нормам матеріального права.

Безспірно встановлено та підтверджено
матеріалами справи, що 20-21.01.2010 року
позивачем було виявлено факт порушення
відповідачем природоохоронного
законодавства, а саме факт нецільового
використання земельної ділянки,
наданої в тимчасове користування. У
зв'язку з вказаним порушенням
позивачем було складено акт та
надіслано відповідачу претензію з
пропозицією сплатити збитки в розмірі
1921, 96 грн. 08 лютого 2010 року позивач
звернувся до відповідача з претензією,
в якій пропонував добровільно в
десятиденний термін сплатити
заподіяні збитки в сумі 1921, 96 грн. Дану
претензію разом із розрахунком розміру
шкоди було надіслано на адресу
відповідача рекомендованим листом №
240/06 від 08.02. 2010 року про що свідчить
копія квитанції від 11.02.2010 року.
Претензію відповідач залишив без
уваги. Пункт "а" частини 1 ст. 96
Земельного кодексу України встановлює,
що землекористувачі зобов'язані
забезпечувати використання землі за
цільовим призначенням та за свій
рахунок приводити її у попередній стан
у разі незаконної зміни її рельєфу, за
винятком випадків незаконної зміни
рельєфу не власником такої земельної
ділянки; Згідно із ст. 35 Закону України
"Про охорону земель", власники і
землекористувачі, в тому числі
орендарі, земельних ділянок при
здійсненні господарської діяльності
зобов'язані дотримуватися вимог
земельного та природоохоронного
законодавства України, забезпечувати
використання земельних ділянок за
цільовим призначенням та
дотримуватися встановлених обмежень
(обтяжень) на земельну ділянку. Шкода,
заподіяна внаслідок порушення
законодавства про охорону
навколишнього природного середовища,
підлягає компенсації, як правило, в
повному обсязі без застосування норм
зниження розміру стягнення та
незалежно від збору за забруднення
навколишнього природного середовища
та погіршення якості природних
ресурсів, як передбачено ч. 1 ст.69 Закону
N 1264-XII.

Згідно з п."3" ч.1 ст.20 Закону N1264-XII до
компетенції спеціально уповноваженого
центрального органу виконавчої влади з
питань екології та природних ресурсів
і його органів на місцях належить
подання позовів про відшкодування
збитків заподіяних в результаті
порушення законодавства про охорону
навколишнього природного середовища.

Органом, який уповноважений державою
здійснювати контроль за додержанням
вимог законодавства про охорону
навколишнього природного середовища є
Державна екологічна інспекція в
Рівненській області, що нею і було
вчинено.Сума збитків, завданих державі
приватним підприємцем ОСОБА_1
внаслідок використання земель не за
цільовим призначенням, розрахована
відповідно до Методики визначення
розміру шкоди, заподіяної внаслідок
самовільного заняття земельних
ділянок, використання земельних
ділянок не за цільовим призначенням,
зняття ґрунтового покриву (родючого
шару ґрунту) без спеціального дозволу,
затверджену постановою КМ України від
25.07.2007 року за № 963, і становить 1921, 96 грн.

Відповідно до ст. 21 Земельного кодексу
України визначено, що внаслідок
порушення порядку встановлення та
зміни цільового призначення земель є
підставою для: а) визнання недійсними
рішень органів державної влади та
органів місцевого самоврядування про
надання (передачу) земельних ділянок
громадянам та юридичним особам; б)
визнання недійсними угод щодо
земельних ділянок; в) відмови в
державній реєстрації земельних
ділянок або визнання реєстрації
недійсною; г) притягнення до
відповідальності відповідно до
законугромадян та юридичних осіб,
винних у порушенні порядку
встановлення та зміни цільового
призначення земель.

Колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції в повному обсязі встановив
обставини справи, що мають значення для
її вирішення, відповідно визначив
правове регулювання спірних
правовідносин, постановив судове
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.
На підставі вищевикладеного, суд
вважає, що позивач діяв на підставі, у
межах наданих йому повноважень та у
спосіб, що передбачений Конституцією
та діючими Законами України, щодо
накладення адміністративного
стягнення і воно не оскаржене, а тому
сума в розмірі 1921,96 грн. підлягає
стягненню з відповідача.

А тому висновки суду першої інстанції
відповідають нормам матеріального та
процесуального права.

На підставі наведеного колегія суддів
прийшла до висновку, що судом першої
інстанції, при винесені оскаржуваної
постанови вірно дано правову оцінку
обставинам справи та ухвалено судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
що згідно ст. 200 КАС України є підставою
для залишення апеляційної скарги без
задоволення, а постанови суду першої
інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС
України колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без
задоволення.

Постанову Рівненського окружного
адміністративного суду від 01.11.2010 року
у справі № 2а-4047/10/1770 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена до
Вищого адміністративного суду у
порядку адміністративного судочинства
протягом двадцяти днів шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуючий
В.В. Ніколін

Судді
В.Я. Качмар

О.М. Гінда