Справа № 817/56/14
Суддя: Гломб Ю.О.
Дата ухвалення: 2014-03-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 817/56/14

14 березня 2014 р. м. Рівне

Рівненський окружний
адміністративний суд у складі колегії
суддів - Гломба Ю.О. (головуючий), суддів
Сало А.Б. Дорошенко Н.О. , за участю
секретаря судового засідання Маринич
В.М. та сторін і інших осіб, які беруть
участь у справі:

позивача: представник ОСОБА_1,

відповідачів 1,3: представник Левенда
О.П.,

відповідача 2: представник Нестерчук
О.І.,

відповідача 4: представник не прибув,

відповідача 5: представник не прибув,

третьої особи відповідача: представник
не прибув

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом

ОСОБА_4 довідповідача 1 - Державної
судової адміністрації України, до
відповідача 2 - Здолбунівської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Рівненській області, до
відповідача 3 - Територіального
управління Державної судової
адміністрації України в Рівненській
області, до відповідача 4 - Управління
державної казначейської служби
України в Здолбунівсьому районі, до
відповідача 5 - Здолбунівського
районного суду Рівненської області
третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору на стороні
відповідача Державна казначейська
служба України про визнання дій
неправомірними, зобов'язання вчинення
певних дій, стягнення залишку
невиплаченої вихідної допомоги і
незаконно утриманого податку,
скасування наказу в частині та
зобов'язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до
Державної судової адміністрації
України, до Державної податкової
інспекції у Рівненській області про
визнання протиправними дій Державної
судової адміністрації України,
Державної податкової інспекції у
Рівненській області щодо невиплати
вихідної допомоги в повному обсязі та
утримання з частково виплаченої
вихідної допомоги податку з фізичних
осіб, зобов'язання Державу
казначейську службу України провести
видатки з Державного бюджету України,
що передбачені Державній судовій
адміністрації України за бюджетною
програмою "Виконання рішень судів на
користь суддів" для виплати позивачу
невиплаченої частини вихідної
допомоги в розмірі 292485 гривень,
стягнення з Державної судової
адміністрації України на користь
позивача невиплачену частину вихідної
допомоги в розмірі 292485 гривень та
стягнення з місцевого бюджету м.
Здолбунів Рівненської області 38049
гривень 25 коп. податку з доходів
фізичних осіб, незаконно утриманого з
його частково виплаченої вихідної
допомоги при звільненні мене у
відставку.

Відповідача - Державну податкову
інспекцію у Рівненській області
замінено на належного відповідача -
Здолбунівську об'єднану державну
податкову інспекцію Головного
управління Міндоходів у Рівненській
області.

До участі у справі в якості
відповідачів залучено Територіальне
управління Державної судової
адміністрації України в Рівненській
області, Управління державної
казначейської служби України в
Здолбунівсьому районі.

Ухвалою суду від 28.02.2014 року об'єднано у
одне провадження адміністративну
справу №817/56/14 зі справою №817/465/14 за
позовом ОСОБА_4 до Здолбунівського
районного суду Рівненської області про
визнання протиправними дій, що
виявились у виданні наказу
Здолбунівського районного суду
Рівненської області від 15.10.2013 року №5-к
«Про відрахування зі штату
Здолбунівського районного суду судді
ОСОБА_4» в частині пункту 2.2 щодо
виплати вихідної допомоги у розмірі 10
місячних заробітних плат за останньою
посадою, скасування пункту 2.2. наказу
Здолбунівського районного суду
Рівненської області від 15.10.2013 року №5-к
та зобов'язання відповідача внести
зміни у наказ від 15.10.2013 року №5-к «Про
відрахування зі штату Здолбунівського
районного суду судді ОСОБА_4» в частині
виплати вихідної допомоги в розмірі
місячного заробітку за останньою
посадою за кожен повний рік роботи на
посаді судді без сплати податку.

Позовні вимоги в повній мірі були
підтримані представником позивача в
судовому засіданні та обґрунтовані
наступним. Так, ОСОБА_4 з 22.06.1987 року по
15.10.2013 року працював суддею
Здолбунівського районного суду
Рівненської області. Наказом по
Здолбунівському районному суду
відрахований зі штату з посади судді у
зв'язку із подачею заяви про відставку.

Відділу планово-фінансової діяльності,
бухгалтерського обліку та звітності ТУ
ДСА України в Рівненській області
рекомендовано провести повний
розрахунок, в тому числі, виплатити
вихідну допомогу в розмірі 10-ти
місячних заробітних плат за останньою
посадою.

У жовтні 2013 року позивачу нараховано
вихідну допомогу в розмірі 194990,00 грн., з
якої утримано податку з доходу в
розмірі 38049,25 грн. та виплачено вихідної
допомоги в розмірі 156940,75 грн. Дії
відповідачів вважає неправомірними,
виходячи з того, що при видачі наказу
про відставку та виплату вихідної
допомоги відповідач повинен був
керуватися вимогами частиною 3 статті 43
Закону України "Про статус суддів".

Зазначає, що на посаді судді позивач
пропрацював повних 25 років, а тому мало
бути виплачено вихідної допомоги 487475,00
грн. Вказує, що фактично виплачена
вихідна допомога у жовтні 2013 року за 10
місяців, які відповідають 10 рокам та
недоплачено вихідну допомогу за 15
років, що в грошовому виразі складає
292485,00 грн. Виплата даної суми
проводиться без сплати податку.

Вважає, що оскільки Державна судова
адміністрація України здійснює
організаційне забезпечення діяльності
органів судової влади та внутрішній
контроль за використанням бюджетних
коштів тому вона також несе
відповідальність за фінансове
забезпечення кожного суду та суддів.

Вказує, що вихідна допомога судді у
зв'язку з відставкою носить разовий
характер та своєю природою є державною
соціальною допомогою, спрямованою на
забезпечення судді у відставці,
відповідного його статусу життєвого
рівня, наближеного до соціального
статусу працюючого судді.

Вважає, що відповідачами умисно та
грубо порушено право позивача на
отримання вихідної допомоги за
правилами ст. 43 Закону України "Про
статус суддів", а тому просить позов
задовольнити повністю.

Вважає, що при видачі пункту 2.2 Наказу
Здолбунівського районного суду
Рівненської області №5-К від 15.10.2013 року
про відставку позивача та виплату
вихідної допомоги відповідач повинен
був керуватися вимогами ч.3 ст.43 Закону
України "Про статус суддів".

На підставі наведеного просить позов
задовольнити повністю.

Представник відповідачів Державної
судової адміністрації України,
Територіального управління Державної
судової адміністрації України в
Рівненській області в судовому
засіданні позовні вимоги не визнала,
суду пояснила, що питання виплати
вихідної допомоги судді, що вийшов у
відставку та її оподаткування
регулюють чинні на сьогодні та на час
виникнення спірних правовідносин
Закон України "Про судоустрій і статус
суддів", а саме статтею 136 згідно якої
судді, який вийшов у відставку,
виплачується вихідна допомога у
розмірі 10 місячних заробітних плат за
останньою посадою.

Зазначає, що перелік доходів, які не
включаються до розрахунку загального
місячного (річного) оподатковуваного
доходу і не підлягають оподаткуванню,
встановлено статтею 165 Податкового
кодексу України. Доходи у вигляді
вихідної допомоги судді у разі виходу у
відставку не входять до переліку
доходів, визначених статтею 165
вказаного Кодексу. Водночас,
відповідно пп.164.2.18 п.164.2 ст.164
Податкового кодексу України інші
доходи, крім доходів, зазначених у
статті 165 Кодексу, включаються до
складу загального місячного (річного
доходу).

Отже, вихідна допомога ОСОБА_4 при
виході у відставку була нарахована та
виплачена у відповідності до вимог
чинного законодавства.

Враховуючи наведене, вважає, що
відсутні правові підстави для
задоволення позовних вимог позивача.

Представник відповідача 2 -
Здолбунівської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Рівненській
області в судовому засіданні позовні
вимоги не визнала, суду пояснила, що
вважає необґрунтованим посилання
позивача на норми законів, які втратили
чинність, а саме Закону України "Про
статус суддів" та Закону України "Про
податок з доходів фізичних осіб".

Крім того, відповідно до пп. 163.1.1 п. 163.1
ст. 163 Податкового кодексу України
об'єктом оподаткування резидента є
загальний місячний оподатковуваний
доход.

Згідно з пп. 164.2.18 п. 164.2 ст. 164 вказаного
Кодексу, до загального місячного
(річного) оподатковуваного доходу
платника податку включаються інші
доходи, крім визначених у статті 165
цього Кодексу. Доходи у вигляді
вихідної допомоги, яка виплачується
судді, який вийшов у відставку, що
передбачена ч.1 ст.136 Закону України "Про
судоустрій і статус суддів" не входять
до переліку доходів, визначених
статтею 165 Податкового кодексу України.

Отже, вихідна допомога у зв'язку із
звільненням працівника, в тому числі
при виході на пенсію, оподатковується
за ставкою 15% та/або 17% в залежності від
отриманих доходів у звітному місяці.

Зазначає, що відповідно до підпункту "а"
п.171.2 ст.171 Податкового кодексу України
особою, відповідальною за нарахування,
утримання та сплату (перерахування) до
бюджету податку з інших доходів, є
податковий агент - для оподатковуваних
доходів з джерела їх походження в
Україні.

Таким чином, є безпідставними вимоги
позивача щодо визнання дій органів
доходів і зборів неправомірними в
частині утримання податку на доходи з
фізичних осіб, так як нарахування та
утримання даного податку здійснював
податковий агент.

На підставі наведеного просить в
позові відмовити повністю.

Представник відповідача 4 - Управління
державної казначейської служби
України в Здолбунівському районі в
судове засідання не прибув, належним
чином повідомлений про дату, час і
місце судового розгляду. Заперечень на
адміністративний позов, клопотань про
відкладення розгляду справи не
подавав, поважності причин неприбуття
не повідомляв.

Представник відповідача 5 -
Здолбунівського районного суду
Рівненської області в судове засідання
не прибув, до початку судового
засідання подав заперечення проти
позову, позовні вимоги не визнав,
просив про розгляд справи без участі
представника відповідача.

На обґрунтування поданим запереченням
зазначив, що в період з 19 серпня по 15
жовтня 2013 року суддя ОСОБА_4 перебував у
щорічній основній та додатковій
відпустці.

14 жовтня 2013 року позивачем було подано
заяву про відрахування його зі штату
Здолбунівського районного суду
Рівненської області з 15.10.2013 року у
зв'язку з відставкою на підставі
Постанови Верховної Ради України "Про
звільнення суддів" від 19 вересня 2013
року № 604-VII. При формулюванні пункту 2.2
Наказу "Про відрахування зі штату
Здолбунівського районного суду судді
ОСОБА_4" від 15.10.2013 року № 5-К відповідач
посилався на статтю 136 Закону України
"Про судоустрій і статус суддів",
відповідно до якої судді, який вийшов у
відставку, виплачується вихідна
допомога у розмірі 10 місячних
заробітних плат за останньою посадою
(частина перша). Закон є чинним на
момент видання наказу і подань про
визнання неконституційними положень
статті 136 вказаного Закону на момент
видання наказу Конституційним Судом
України не розглядалось.

Також зазначив, що ст.43 Закону України
"Про статус суддів", на яку посилається
позивач і яка передбачала виплату
судді, який пішов у відставку вихідної
грошової допомоги з розмірі місячного
заробітку за останньою посадою за
кожен повний рік роботи на посаді судді
без сплати податку втратила чинність 1
січня 2011 року відповідно до п.2 розділу
XII Перехідних положень Закону України
"Про судоустрій і статус суддів".

Вважає, що оспорюваний пункт 2.2 наказу
Здолбунівського районного суду
Рівненської області від 15.10.2013 року №5-К
"Про відрахування зі штату
Здолбунівського районного суду судді
ОСОБА_4" викладений з дотриманням норм
чинного законодавства.

Представник третьої особи в судове
засідання не прибув, належним чином
повідомлений про дату, час і місце
судового розгляду. Третя особа, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору на стороні відповідача письмових
пояснень, заперечень на
адміністративний позов, клопотань про
відкладення розгляду справи не
подавала, поважності причин неприбуття
не повідомляла.

Заслухавши пояснення представників
сторін, повно і всебічно з'ясувавши всі
обставини адміністративної справи в їх
сукупності, перевіривши їх
дослідженими у судовому засіданні
доказами, суд приходить до висновку, що
в задоволенні позову слід відмовити
повністю з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 в період з
22.06.1987 року по 01.01.1996 року працював на
посаді судді, голови Здолбунівського
районного суду Рівненської області, а в
період з 01.01.1996 року по 15.10.2013 року на
посаді судді Здолбунівського
районного суду Рівненської області.

15.10.2013 року у зв'язку із подачею ОСОБА_4
заяви про відставку та на підставі
Постанови Верховної Ради України від
19.09.2013 року № 604-VII "Про звільнення
суддів" наказом голови Здолбунівського
районного суду Рівненської області за
№ 5-К "Про відрахування зі штату
Здолбунівського районного суду судді
ОСОБА_4" було відраховано ОСОБА_4 зі
штату Здолбунівського районного суду
Рівненської області з посади судді
(а.с.9).

Відповідно до п.2 Наказу
Здолбунівського районного суду
Рівненської області № 5-К від 15.10.2013
року, відділу планово-фінансової
діяльності, бухгалтерського обліку та
звітності ТУ ДСА України в Рівненській
області рекомендовано провести з
ОСОБА_4 повний розрахунок, в тому числі:

- компенсацію за невикористані 14
календарних днів щорічної основної
відпустки за період роботи з 22.06.2013 року
по 15.10.2013 року та 15 календарних днів
додаткової оплачуваної відпустки,
право на яку настало з 24.09.2013 року, а
також 7 календарних днів
невикористаної частини щорічної
основної відпустки за період роботи з
22.06.2011 року по 21.06.2012 року, а всього 36
календарних днів;

- вихідну грошову допомогу в розмірі 10
місячних заробітних плат за останньою
посадою.

ОСОБА_4 нараховано вихідну допомогу в
розмірі 194990,00 грн., з якої утримано
податок на доходи в розмірі 38049,25 грн.

Вважаючи неправомірними дії
відповідачів щодо застосування до
спірних правовідносин окремих
положень Закону України "Про
судоустрій і статус суддів" позивач
звернувся до суду за захистом
порушеного права.

Вирішуючи спір по суті суд виходив з
наступного.

Правові засади організації судової
влади та здійснення правосуддя в
Україні з метою захисту прав, свобод та
законних інтересів людини і
громадянина, прав та законних
інтересів юридичних осіб, інтересів
держави на засадах верховенства права,
визначає систему судів загальної
юрисдикції, статус професійного судді,
народного засідателя, присяжного,
систему та порядок здійснення
суддівського самоврядування і
встановлює систему і загальний порядок
забезпечення діяльності судів та
регулює інші питання судоустрою і
статусу суддів визначає Закон України
"Про судоустрій і статус суддів".

Як вбачається з позовної заяви, позивач
обґрунтовуючи позовні вимоги,
покликається на норми Закону України
"Про статус суддів" та Закону України
"Про податок з доходів фізичних осіб".

Поряд з цим, на момент звільнення
позивача з посади судді (19.09.2013 року,
а.с.55) положення вказаних Законів
втратили чинність - з 1 січня 2011 року
Закону України "Про статус суддів" -
відповідно до ч.2 розділу XII Перехідних
положень Закону України "Про
судоустрій і статус суддів"; Закону
України "Про податок з доходів фізичних
осіб" - відповідно до ч. 2 розділу XIX
Прикінцеві положення Податкового
кодексу України.

Питання щодо виплати вихідної допомоги
судді, що вийшов у відставку та
особливості її оподаткування
врегульоване чинними на час виникнення
спірних правовідносин Законом України
"Про судоустрій і статус суддів" та
Податковим кодексом України.

Так, частиною 1 статті 136 Закону України
"Про судоустрій і статус судів"
встановлено, що судді, який вийшов у
відставку, виплачується вихідна
допомога у розмірі 10 місячних
заробітних плат за останньою посадою.

Наведені положення Закону не
скасовувались, неконституційними не
визнавались, а тому підлягали до
застосування.

Надаючи правову оцінку п. 2.2. наказу
Здолбунівського районного суду
Рівненської області від 15.10.2013 року №5-К
суд зазначає, що такий пункт наказу
виданий на підставі, в межах та у
спосіб, передбачений Конституцією та
законами України.

Матеріалами справи підтверджується
виплата позивачу сум вихідної допомоги
у визначеному частиною 1 статті 136
Закону України "Про судоустрій і статус
судів" розмірі.

Щодо неправомірних, на думку позивача,
дій відповідачів стосовно утримання
при виплаті вихідної допомоги податку
на доходи фізичних осіб суд зазначає
наступне.

Вичерпний перелік доходів, які не
включаються до розрахунку загального
місячного (річного) оподатковуваного
доходу і не підлягають оподаткуванню,
встановлено статтею 165 Податкового
кодексу України.

Доходи у вигляді вихідної допомоги
судді у разі виходу у відставку не
входять до переліку доходів,
визначених статтею 165 Податкового
кодексу України.

Згідно пп. 164.2.19 п. 164.2 ст. 164 Податкового
кодексу України інші доходи, крім
доходів, зазначених у статті 165 цього
Кодексу, включаються до складу
загального місячного (річного доходу).

Відповідно до п. 7.3 ст. 7 Податкового
кодексу України, будь-які питання щодо
оподаткування регулюються цим
Кодексом і не можуть встановлюватися
або змінюватися іншими законами
України, крім законів, що містять
виключно положення щодо внесення змін
до цього Кодексу та/або положення, які
встановлюють відповідальність за
порушення норм податкового
законодавства.

Рішенням Конституційного Суду України
від 19.11.2013 року № 10-рп/2013 у справі № 1-1/2013
за конституційним поданням Верховного
суду України щодо відповідності
Конституції України (конституційності)
статей 103, 109, 131, 132, 135, 136, 137, підпункту 1
пункту 2 розділу XII "Прикінцеві
положення", абзацу 4 пункту 3, абзацу 4
пункту 5 розділу XIII "Перехідні
положення" Закону України "Про
судоустрій і статус суддів" визнано
таким, що відповідають Конституції
України (є конституційними), положення
статей 103, 109, 136, 137, абзацу четвертого
пункту 3, абзацу четвертого пункту 5
розділу ХІІІ "Перехідні положення"
Закону України "Про судоустрій і статус
суддів" від 7 липня 2010 року № 2453-VІ з
наступними змінами.

В зазначеному Рішенні Конституційний
Суд України зазначив, що за своєю
правовою природою вихідна допомога є
разовою формою матеріальної
винагороди при виході судді у
відставку. Вона виплачується з метою
забезпечення йому належних
соціально-побутових умов, а також для
стимулювання осіб, які перебувають на
посаді судді, до довгострокового
виконання ними професійних обов'язків.
Вихідна допомога не належить до таких
конституційних гарантій незалежності
суддів, як суддівська винагорода чи
довічне грошове утримання, оскільки не
є основним джерелом матеріального
забезпечення суддів, не має постійного
характеру та не покриває соціальних
ризиків, пов'язаних, зокрема, із
хворобою, інвалідністю, старістю. У
зв'язку з цим парламент повноважний
встановлювати вихідну допомогу та
визначати її розмір. Кошти, які
отримують судді як вихідну допомогу, є
одним із видів їхнього доходу, а тому
законодавець може розглядати їх як
об'єкт оподаткування, що узгоджується з
вимогами частини першої статті 67
Основного Закону України.

Згідно ст. 67 Конституція України, кожен
зобов'язаний сплачувати податки і
збори в порядку і розмірах,
встановлених законом.

За таких обставин суд констатує про
правомірність дій відповідачів щодо
утримання податку на доходи фізичних
осіб із виплачених позивачу сум
вихідної допомоги.

Відповідачі, заперечуючи проти позову,
довели правомірність своїх дій та
прийнятих рішень.

З огляду на викладене в задоволенні
позову позивачу слід відмовити
повністю.

Судові витрати відповідно до ст. 94 КАСУ
на користь позивача не присуджуються.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позову, - відмовити
повністю.

Постанова суду першої інстанції
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги
постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до
Житомирського апеляційного
адміністративного суду через
Рівненський окружний адміністративний
суд. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до Житомирського апеляційного
адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 КАС України, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 КАС
України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Головуючий cуддя
Гломб Ю.О.

Судді
Сало А.Б.

Дорошенко Н.О.