Справа № 554/14291/13-а
Суддя: Кононенко З.О.
Дата ухвалення: 2014-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2014 р.Справа № 554/14291/13-аКолегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Кононенко З.О.

Суддів: Бондара В.О. , Старостіна В.В.

розглянувши в порядку письмового
провадження у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Управління Пенсійного фонду
України Октябрського району в м.
Полтаві на постанову Октябрського
районного суду м. Полтава від 18.12.2013р.
по справі № 554/14291/13-а

за позовом ОСОБА_1

до Октябрського відділу Державної
виконавчої служби Полтавського
міського управління юстиції третя
особа Управління Пенсійного фонду
України Октябрського району в м.
Полтаві

про визнання незаконною постанови про
закінчення виконавчого провадження та
її скасування,

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2012 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом до Октябрського відділу
державної виконавчої служби
Полтавського міського управління
юстиції (далі - Октябрський ВДВС
Полтавського МУЮ) за участю третьої
особи - Управління Пенсійного фонду
України в Октябрському районі м.
Полтави про визнання нечинною і
скасування постанови про закінчення
виконавчого провадження ВП №32580096 від
08.08.2012р.

Обґрунтовуючи позов, ОСОБА_1 вказував,
що постанова державного виконавця про
закінчення виконавчого провадження з
примусового виконання виконавчого
листа, виданого Октябрським районним
судом м.Полтави 10.05.2012р., є незаконною,
оскільки судове рішення в повному
обсязі не виконане, стягнуті за ним
кошти не виплачені.

Постановою Октябрського районного
суду м. Полтава від 18.12.2013р. позов
задоволено. Постанову старшого
державного виконавця Октябрського
відділу Державної виконавчої служби
Полтавського міського управління
юстиції Шеремет А.О. про закінчення
виконавчого провадження ВП№32580096 від
18.08.2012р. визнано незаконною та
скасовано.

В апеляційній скарзі третя особа,
Управління Пенсійного фонду України
Октябрського району в м.Полтаві,
зазначає, що оскаржувана постанова
прийнята без повного та всебічного
з'ясування всіх обставин справи, в
порушення норм матеріального, є
необґрунтованою та підлягає
скасуванню з підстав, викладених в
апеляційній скарзі.

Сторони в судове засідання не
з'явились, про дату, час та місце
розгляду справи були повідомлені
належним чином.

Суд апеляційної інстанції розглядає
справу згідно п. 1, 2 ч.1 ст. 197 Кодексу
адміністративного судочинства України
(далі - КАС України) в порядку
письмового провадження.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши правильність застосування
судом першої інстанції норм чинного
законодавства, колегія суддів
апеляційної інстанції, переглядаючи
судове рішення у даній справі в межах
апеляційної скарги у відповідності до
ч.1 ст. 195 КАС України, дійшла висновку,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню, виходячи з наступних
підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
постановою старшого державного
виконавця Октябрського ВДВС
Полтавського МУЮ від 15 травня 2012 року
відкрито виконавче провадження №32580096
з примусового виконання виконавчого
листа №2а-6373, виданого Октябрським
районним судом м.Полтави 10 травня 2012
року, про зобов'язання Управління
Пенсійного фонду України в
Октябрському районі м.Полтави з 28
квітня 2011 року здійснити перерахунок
додаткової пенсії ОСОБА_1 згідно з
вимогами ст.50 Закону України "Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи", ст.28 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування" по
другій групі інвалідності в розмірі 75%
мінімальної пенсії за віком з
виконанням приписів ст.67 Закону
України "Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" у зв'язку зі
збільшенням розміру прожиткового
мінімуму для непрацездатних громадян,
та провести виплату нарахованих сум, а
також надано боржнику строк для
добровільного виконання рішення суду
до 22.05.2012р.

В подальшому, постановою старшого
державного виконавця Октябрського
ВДВС Полтавського МУЮ від 08 серпня 2012
року виконавче провадження №32580096
закінчено на підставі пункту 11 частини
1 статті 49 Закону України "Про виконавче
провадження" з посиланням на
повідомлення Управління Пенсійного
фонду України в Октябрському районі
м.Полтави від 03.08.2012р. №11094/08-11 про
здійснення перерахунку пенсії та
припинення виплати за судовими
рішеннями ще з 01.11.2011р.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з того, що відповідач
при прийнятті спірної постанови діяв
не на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, встановлені Конституцією та
законами України, а тому дії державного
виконавця є незаконними.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду першої інстанції
виходячи з наступних підстав.

Умови і порядок виконання рішень судів
та інших органів (посадових осіб), що
відповідно до закону підлягають
примусовому виконанню у разі
невиконання їх у добровільному порядку
визначено Законом України "Про
виконавче провадження".

Статтею 1 Закону України "Про виконавче
провадження" визначено, що виконавче
провадження як завершальна стадія
судового провадження та примусове
виконання рішень інших органів
(посадових осіб) є сукупністю дій
органів і посадових осіб, визначених у
цьому Законі, що спрямовані на
примусове виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), які
провадяться на підставах, в межах
повноважень та у спосіб, визначених цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, прийнятими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню.

За змістом статті 11 Закону України "Про
виконавче провадження" державний
виконавець зобов'язаний вживати
передбачених цим Законом заходів
примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії. Зокрема,
державний виконавець здійснює заходи,
необхідні для своєчасного і в повному
обсязі виконання рішення, зазначеного
в документі на примусове виконання
рішення, у спосіб та в порядку,
встановленому виконавчим документом і
цим Законом.

Відповідно до п.11 ч.1 ст.49 Закону України
«Про виконавче провадження» виконавче
провадження підлягає закінченню у разі
повернення виконавчого документа до
суду чи іншого органу (посадової особи),
який його видав, у випадку,
передбаченому частиною 3 статті 75 цього
Закону. В силу цієї статті у разі, якщо
виконати рішення без участі боржника
неможливо, державний виконавець
накладає на боржника штраф відповідно
до ст.89 цього Закону та вносить подання
(повідомлення) правоохоронним органам
для притягнення боржника до
відповідальності згідно із законом,
після чого виносить постанову про
закінчення виконавчого провадження
яка затверджується начальником
відділу, якому безпосередньо
підпорядкований державний виконавець,
повертає виконавчий документ до суду
чи іншого органу (посадової особи), що
його видав.

Стаття 89 вказаного Закону передбачає,
що у разі невиконання без поважних
причин у встановлений державним
виконавцем строк рішення, що зобов'язує
боржника виконати певні дії, та рішення
про поновлення на роботі державний
виконавець виносить постанову про
накладення штрафу на боржника - фізичну
особу від десяти до двадцяти
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян; на посадових осіб - від
двадцяти до сорока неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян; на
боржника - юридичну особу - від сорока
до шістдесяти неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян та
встановлює новий строк виконання.; у
разі повторного невиконання рішення
боржником без поважних причин
державний виконавець у тому ж порядку
накладає на нього штраф у подвійному
розмірі та звертається до
правоохоронних органів з поданням
(повідомленням) про притягнення
боржника до кримінальної
відповідальності відповідно до закону.

На підставі виконавчого листа
Октябрського районного суду м.Полтави
Управління Пенсійного фонду України в
Октябрському районі м.Полтави було
зобов'язано здійснити перерахунок і
виплату ОСОБА_1 додаткової пенсії в
розмірі 75% мінімальної пенсії за віком
згідно зі статтею 50 Закону України "Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" з 28 квітня
2011 року.

Оскільки в судовому рішенні не
встановлено кінцевої дати проведення
перерахунку і виплати додаткової
пенсії в розмірі, встановленому
статтею 50 Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" в редакції Законів України
від 17.06.1993р. №3285-XII, від 06.06.1996р. №230/96-ВР,
то воно підлягало виконанню до часу
існування правових підстав для
здійснення відповідних виплат, тобто
до змін законодавства, що регулює
спірні правовідносини.

Пунктом 7 Закону України від 14 червня 2011
року № 3491-VI "Про внесення змін до Закону
України "Про Державний бюджет України
на 2011 рік" Прикінцеві положення Закону
України "Про Державний бюджет України
на 2011 рік" доповнено пунктом 4, яким
установлено, що у 2011 році норми і
положення статей 39, 50, 51, 52, 54 Закону
України "Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи"
застосовуються у порядку та розмірах,
встановлених Кабінетом Міністрів
України виходячи з наявного
фінансового ресурсу бюджету
Пенсійного фонду України на 2011 рік.

Отже, цим Законом визначення порядку та
розмірів виплат указаним категоріям
громадян делеговано Кабінету
Міністрів України.

Конституція України не встановлює
пріоритету застосування того чи іншого
закону, в тому числі залежно від
предмета правового регулювання. Немає
також закону України, який би регулював
питання подолання колізії норм
законів, що мають однакову юридичну
силу.

Водночас Конституційний Суд України у
пункті 3 мотивувальної частини Рішення
від 03.10.1997р. №4-зп у справі про набуття
чинності Конституцією України
зазначив, що конкретна сфера
суспільних відносин не може бути
водночас врегульована однопредметними
нормативними правовими актами
однакової сили, які за змістом
суперечать один одному. Звичайною є
практика, коли наступний у часі акт
містить пряме застереження щодо
повного або часткового скасування
попереднього. Загальновизнаним є й те,
що з прийняттям нового акта, якщо інше
не передбачено самим цим актом,
автоматично скасовується
однопредметний акт, який діяв у часі
раніше.

Враховуючи те, що останнім в часі є
Закон України "Про внесення змін до
Закону України "Про Державний бюджет
України на 2011 рік", то пріоритетними в
даному випадку є положення саме цього
Закону.

На виконання вимог пункту 7 Закону
України "Про внесення змін до Закону
України "Про Державний бюджет України
на 2011 рік" Кабінетом Міністрів України
прийнято постанову від 6 липня 2011 року
№745 "Про встановлення деяких виплат, що
фінансуються за рахунок коштів
державного бюджету", якою розміри
пенсій для інвалідів, щодо яких
встановлено причинний зв'язок
інвалідності з Чорнобильською
катастрофою, встановлено в абсолютних
сумах. Ця постанова набрала чинності з
23 липня 2011 року.

Таким чином, положення статті 50 Закону
України "Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" щодо
розміру додаткових пенсій для
інвалідів внаслідок Чорнобильської
катастрофи підлягали застосуванню до 23
липня 2011 року.

Згідно довідки Головного управління
пенсійного фонду України в Полтавські
області №274/04-01-71 від 10.06.2013р. ОСОБА_1 за
період з 28.04.2011р. по 31.10.2011р. нараховано
пенсії разом з доплатою 30740 грн.,
виплачено 17712грн. 86 коп., невиплаченими
залишилися 13027 грн. 60 коп., в тому числі
1393 грн. 59 коп. з 23.07.2011р. по 31.10.2011р. (а.с.
101).

Оскільки додаткова пенсія ОСОБА_1 за
період з 28.04.2011р. по 23.07.2011р. в розмірі 75%
від мінімальної пенсії за віком
відповідно до ст. 50 Закону України "Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" була
нарахована, проте не виплачена, що
слідує з довідки №274/04-01-71 від 10.06.2013р.,
рішення суду не було виконане у повному
обсязі, а тому постанова про закінчення
виконавчого провадження на підставі п.
11 ч. 1 ст. 49 Закону України "Про виконавче
провадження" є незаконною та підлягає
скасуванню.

Відповідно до частини 1 статті 11 Закону
України "Про виконавче провадження"
державний виконавець зобов'язаний
вживати передбачених цим Законом
заходів примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.

Державна виконавча служба стверджує
(а.с.102), що оскільки боржником виконано
рішення суду в частині нарахування сум
пенсії, то винесення постанови про
накладення штрафу на боржника є
неможливим, а тому державним
виконавцем було вичерпано всі можливі
заходи для остаточного примусового
виконання судового рішення.

Колегія суддів зазначає, що
законодавство України надає
можливість за наявності обставин, що
ускладнюють виконання судового
рішення (відсутність коштів на рахунку,
відсутність присудженого майна в
натурі, стихійне лихо тощо), державному
виконавицю звернутися до
адміністративного суду першої
інстанції, незалежно від того, суд якої
інстанції видав виконавчий лист, що
видав виконавчий лист, із поданням, а
особі, яка бере участь у справі, та
сторона виконавчого провадження - із
заявою про відстрочення або
розстрочення виконання, зміну чи
встановлення способу і порядку
виконання судового рішення.

Ні державним виконавцем ні боржником
не було надано до суду першої та
апеляційної інстанції доказів, які б
свідчили про вчинення ними будь-яких
активних дій спрямованих на остаточне
виконання зобов'язальної частини
судового рішення.

Відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції
України, судові рішення ухвалю судами
іменем України і є обов'язковими до
виконання на всій території України.

Згідно ч. 2 ст. 14 КАС України, постанови
суду в адміністративних справах, які
набрали законної сили, є обов'язковими
до виконання на всій території України.

Статтею 6 Конвенції «Про захист прав
людини та основоположних свобод»
встановлено гарантоване кожному право
на справедливий суд.

Практика Європейського суду з прав
людини (рішення Європейського суду з
прав людини від 29.06.2004р. «Справа «Жовнер
проти України», від 29.06.2004р. «Справа
«Півень проти України») свідчить про
те, що право на судовий розгляд,
гарантоване статтею 6 Конвенції, також
захищає і виконання остаточних та
обов'язкових судових рішень, які у
країні, яка поважає верховенство права,
не можуть залишатися невиконаними,
завдаючи шкоди одній із сторін.
Європейський суд з прав людини у
зазначених справах звертає увагу на те,
що у випадках, коли боржник є державним
закладом, поточні витрати якого
фінансуються з державного бюджету
через Державне казначейство, рішення
по справі залишаються невиконаними з
огляду на те, що бюджетне законодавство
держави не передбачає такого виду
витрат, а також через відсутність
відповідної нормативної бази щодо
завдань, покладених на міністерства у
випадку відсутності бюджетних коштів.

Також, Європейський суд з прав людини
зазначає у цих рішеннях, що державний
орган не може посилатися на
відсутність коштів, щоб не виплачувати
борг, підтверджений судовим рішенням.

Практика Європейського Суду з прав
людини вказує також на те, що у розумний
строк розгляду справи включається
період від надходження до суду заяви до
закінчення виконання рішення суду.
Згідно п.1 ст.6 Конвенції про захист прав
людини і основоположних свобод та
рішень Європейського Суду з прав
людини, зазначається, що право на
судовий захист було б ілюзорним, якби
правова система держави дозволяє, щоб
остаточне зобов'язання рішення
залишалося без дієвим на шкоду одній із
сторін; виконання рішення винесеного
будь-яким судом, має вважатися
невід'ємною частиною цивільного
процесу.

Відповідно до ч.2 ст.8 КАС України, суд
застосовує принцип верховенства права
з урахуванням судової практики
Європейського Суду з прав людини.

Згідно ч. 1, 2 ст. 71 КАС України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

За таких обставин, колегія суддів
дійшла висновку, що рішення суду першої
інстанції є законним та обґрунтованим,
підстав для його скасування судом
апеляційної інстанції не встановлено.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 199,
ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України Октябрського
району в м. Полтаві залишити без
задоволення.

Постанову Октябрського районного суду
м. Полтава від 18.12.2013р. по справі №
554/14291/13-а залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили.

Головуючий суддя (підпис)Кононенко
З.О.Судді(підпис) (підпис) Бондар В.О.
Старостін В.В.