Справа № 2106/211/2012
Суддя: Потапчук В.О.
Дата ухвалення: 2014-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К РА Ї Н И

18 березня 2014 р.м.ОдесаСправа № 2106/211/2012

Категорія: 10.2.4 Головуючий в 1 інстанції:
Дамчук О.О. Колегія суддів Одеського
апеляційного адміністративного суду в
складі:

Судді доповідача - Потапчука
В.О.

суддів - Семенюка
Г.В.

- Коваля М.П.

розглянувши в порядку письмового
провадження в місті Одесі
адміністративну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_2 на постанову
Високопільського районного суду
Херсонської області від 05 березня 2012
року у справі за адміністративним
позовом ОСОБА_2 до Управління
Пенсійного фонду України в
Високопільському районі Херсонської
області про визнання неправомірними
дій,

ВСТАНОВИЛА:

02 лютого 2012 року позивач звернувся до
суду першої інстанції з позовом до
Управління Пенсійного фонду України у
Високопільському районі Херсонської
області, мотивуючи тим, що вона є
жертвою масових репресій та
реабілітована, особа похилого віку та
перебуває на пенсії з 2007 року, у зв'язку
з чим має право на підвищення пенсії на
50 %, відповідно до п. «г»ст. 77 Закону
України «Про пенсійне забезпечення».

Постановою Високопільського районного
суду Херсонської області від 05
березня 2012 року відмовлено у
задоволенні адміністративного позову.

Не погоджуючись з постановою суду
першої інстанції позивачем подано
апеляційну скаргу, у якій зазначено, що
постанова прийнята з порушенням норм
матеріального та процесуального права
у зв'язку з чим апелянт просить
скасувати оскаржувану постанову.

Відповідно до приписів п. 1 ч. 1 ст. 197 КАС
України встановлено, що суд
апеляційної інстанції може розглянути
справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами, якщо справу може бути
вирішено на основі наявних у ній
доказів, у разі відсутності клопотань
від усіх осіб, які беруть участь у
справі, про розгляд справи за їх участю.

Колегія суддів, з огляду на зазначене, а
також враховуючи те що в матеріалах
справи достатньо доказів для вирішення
справи, - дійшла висновку про
можливість розгляду справи в порядку
письмового провадження.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи та
дослідивши докази, проаналізувавши на
підставі встановлених фактичних
обставин справи правильність
застосування судом першої інстанції
норм законодавства, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Так судом першої інстанції
встановлено, що згідно копії
повторного свідоцтва про одруження від
05.06.2003 року вбачається, що 25.12.1971 року за
№ 37 зареєстровано шлюб між громадянами
ОСОБА_3 та ОСОБА_2. уродженкою м.
Ангарськ Іркутської області, якій
після одруження присвоєно прізвище
ОСОБА_2.

Згідно довідки № 9/23-К-32 про
реабілітацію, виданої МВС Росії від
22.03.2007 року, встановлено, що позивачка,
уродженка м. Ангарськ Іркутської
області, знаходилась на спец. поселенні
в Іркутській області разом зі своїм
батьком, який в 1942 році був
мобілізований у трудову армію, а
пізніше, як особа німецької
національності переведений на
положення спец поселенця.

Згідно листів Управління пенсійного
фонду України у Високопільському
районі Херсонської області від 30.12.2010
року № 5143103 та від 23.01.2009 року № 387/03
вбачається, що начальником
Управління пенсійного фонду України у
Високопільському районі Херсонської
області, позивачці, відповідно до ст. 3
Закону України Про реабілітацію жертв
політичних репресій на Україні № 962-ХІІ
від 17.04.1991 року, п. 20 (Постанови/Порядку,
Пенсійний фонд, від 25.11.2005, № 22-1 "Про
затвердження Порядку подання та
оформлення документів для призначення
(перерахунку) пенсій відповідно до
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування"), було відмовлено в
підвищенні пенсії.

При вирішенні питання суд першої
інстанції дійшов до висновку, що
позовні вимоги позивача щодо визнання
бездіяльності Управління Пенсійного
фонду України в Високопільському
районі Херсонської області щодо
визнання протиправними дій та
зобовязання перерахувати розмір
пенсії з урахуванням підвищення
пенсії, як реабілітованій особі та
стягнення моральної шкоди -
безпідставними, у зв'язку з чим у
задоволенні позовних вимог слід
відмовити за необґрунтованістю.

Колегія суддів вважає правильним такий
висновок суду першої інстанції
виходячи з наступного.

Так колегія суддів з матеріалів справи
вбачає, що ухвалою Високопільського
районного суду Херсонської області
позовні вимоги поза шестимісячного
строку звернення до суду згідно ч.2 ст. 99
КАС, залишено без розгляду.

Відповідно до ст. 1 Закону України Про
реабілітацію жертв політичних
репресій на Україні № 962-ХІІ від 17.04.1991
року, реабілітованими особами
вважаються, особи які з політичних
мотивів були необґрунтовано засуджені
судами або піддані репресіям
позасудовими органами, в тому числі
"двійками", "трійками", особливими
нарадами і в будь-якому іншому
позасудовому порядку, за вчинення на
території України діянь,
кваліфікованих як контрреволюційні
злочини за кримінальним
законодавством України до набрання
чинності Законом СРСР "Про кримінальну
відповідальність за державні злочини"
від 25 грудня 1958 року.

Відповідно до ст. 3 Закону України Про
реабілітацію жертв політичних
репресій на Україні № 962-ХІІ від 17.04.1991
року, реабілітовано всіх громадян,
засланих і висланих з постійного місця
проживання та позбавлених майна за
рішенням органів державної влади і
управління з політичних, соціальних,
національних, релігійних та інших
мотивів під приводом боротьби з
куркульством, противниками
колективізації, так званими
бандпособниками та їх сім'ями.

Згідно ч. 1 та 2 п. 7 Постанови Верховної
Ради, ВР України, від 24.12.1993, № 3812-XII "Про
тлумачення Закону України "Про
реабілітацію жертв політичних
репресій на Україні", особи
направлені у заслання, вислання та
спеціальні поселення в
адміністративному порядку (стаття 3
Закону України Про реабілітацію жертв
політичних репресій на Україні), а
згодом реабілітовані, поновлюються в
усіх громадянських правах, але на них
не поширюються пільги, передбачені
статтею 6 цього Закону.

Згідно ч. 13-14 ст. 6 Закону України Про
реабілітацію жертв політичних
репресій на Україні вбачається, що
тільки категорії реабілітованих осіб
визначених у ст. 1 зазначеного закону,
мають право на передбачені цим Законом
пільги, та яким видається посвідчення
єдиного зразка, що затверджується
Кабінетом Міністрів України. Видача
цього посвідчення проводиться за
місцем проживання виконавчими
комітетами відповідних місцевих Рад
народних депутатів.

Відповідно до п. 20. (Постанови/Порядку,
Пенсійний фонд, від 25.11.2005, № 22-1 "Про
затвердження Порядку подання та
оформлення документів для призначення
(перерахунку) пенсій відповідно до
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування") документом, який
засвідчує, що особа визнана
реабілітованою, вважається завірена в
установленому порядку копія
посвідчення реабілітованого. Для осіб,
реабілітованих згідно із статтею 3
Закону України "Про реабілітацію жертв
політичних репресій в Україні",
приймаються довідки органів
внутрішніх справ, видані на підставі
наявних у них відповідних документів
(постанови про вислання, особових справ
на висланих осіб тощо), а за відсутності
таких документів - довідки районних
комісій з поновлення прав
реабілітованих, видані на підставі
встановленого факту переселення.

Колегія суддів вважає правильною
позицію суду першої інстанції, що
позивачка відноситься до соціальної
категорії реабілітованого , відповідно
до ст. 3 Закону України Про реабілітацію
жертв політичних репресій на Україні №
962-ХІІ від 17.04.1991 року, з національних
мотивів в адміністративному порядку,
та відповідно до ст. 6 Закону України
Про реабілітацію жертв політичних
репресій на Україні, не має права на
підвищення пенсії з мотиву
реабілітації, оскільки не підпадає
під дію ст. 1 вище вказаного закону та
відповідно до п. «г» ст. 77 Закону
України «Про пенсійне забезпечення».

Таким чином, колегія суддів вважає, що
підстави для задоволення позовних
вимог позивача відсутні.

Згідно ст.200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів вважає, що при прийнятті
оскаржуваної постанови суд першої
інстанції дійшов вірних висновків щодо
встановлення обставин справи і
правильно застосував норми
матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги, з наведених
підстав, висновків суду не
спростовують.

Керуючись ст.ст. 183-2,195, 197, 198, 200, 205, 206,212,254
КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без
задоволення, а постанову
Високопільського районного суду
Херсонської області від 05 березня 2012
року у справі за адміністративним
позовом ОСОБА_2 до Управління
Пенсійного фонду України в
Високопільському районі Херсонської
області про визнання неправомірними
дій, - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення, є
остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач:
Потапчук В.О.

Судді:
Семенюк Г.В.

Коваль М.П.