Справа № 2а/0470/58/12
Суддя: Бухтіярова І.О.
Дата ухвалення: 2014-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 березня 2014 року м.
Київ К/800/26369/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі Бухтіярової І.О., Костенка М.І.,
Приходько І.В.,розглянувши у
попередньому судовому засіданні
касаційну скаргу Дніпродзержинської
об'єднаної державної податкової
інспекції Дніпропетровської області
Державної податкової служби

на постанову Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 26.06.2012 року

у справі № 2а/0470/58/12

за позовом фізичної особи-підприємця
ОСОБА_4 (далі - позивач, ФОП ОСОБА_4)

до Державної податкової інспекції у м.
Дніпродзержинську (далі - відповідач,
ДПІ у м. Дніпродзержинську)

про скасування податкового
повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИЛА:

ФОП ОСОБА_4 звернувся у січні 2012 року до
суду з позовом до ДПІ у м.
Дніпродзержинську про скасування
податкового повідомлення-рішення №
/36070 від 04.10.2011 року.

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
15.02.2012 року у задоволенні
адміністративного позову відмовлено.

Постановою Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 26.06.2012 року постанова
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 15.02.2012 року
скасована та прийнята нова постанова,
якою позов задоволено: скасовано
податкове повідомлення-рішення ДПІ у м.
Дніпродзержинську № /36070 від
04.10.2011 року; стягнуто з Державного
бюджету України на користь позивача
судові витрати в сумі 939,38 гривень.

Не погоджуючись з рішенням суду
апеляційної інстанції, відповідач
подав касаційну скаргу, в якій просить
скасувати рішення суду апеляційної
інстанції та ухвалити нове рішення,
яким в позові відмовити повністю.
Вважає, що рішення суду апеляційної
інстанції прийнято з порушенням норм
матеріального та процесуального права.

Позивач в своїх запереченнях на
касаційну скаргу зазначає, що рішення
суду апеляційної інстанції прийнято з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права, а тому просить
залишити касацій скаргу без
задоволення, а рішення суду
апеляційної інстанції без змін.

Справу розглянуто у попередньому
судовому засіданні відповідно до ст.
220-1 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача
про обставини, необхідні для ухвалення
судового рішення судом касаційної
інстанції, дослідивши доводи
касаційної скарги, матеріали справи,
судові рішення, суд касаційної
інстанції дійшов висновку, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що 04.10.2011 року
відповідачем було винесено податкове
повідомлення-рішення форма «С» №
/36070, яким до позивача застосовано
суму штрафних (фінансових) санкцій
(штрафу) у розмірі 182 229,90 гривень на
підставі акту від 19.09.2011 року №
4924/802/17-324/НОМЕР_1 «Про результати
документальної планової виїзної
перевірки дотримання вимог
податкового, валютного та іншого
законодавства суб'єкта
підприємницької діяльності фізичної
особи ОСОБА_4 за період з 01.07.2008 року по
31.12.2010 року».

В зазначеному акті вказано, що в ході
перевірки встановлено факт не
оприбуткування готівкових коштів в
повній сумі в день фактичного
надходження в книзі обліку доходів та
витрат на загальну суму 36 445,98 гривень,
чим порушено п. 2.6. Положення про
ведення касових операцій у
національній валюті в Україні № 637.

Також, судами вірно встановлено, що
позивач здійснив продаж товару за
товарними чеками № 41 від 09.12.2009 року на
суму 9216,00 гривень, № 42 від 10.12.2009 року на
суму 9216,00 гривень, № 43 від 11.12.2009 року на
суму 6418,02 гривень, № 23 від 22.04.2010 року на
суму 471,96 гривня, № 24 від 22.04.2010 року на
суму 3600,00 гривень, № 25 від 23.04.2010 року на
суму 7524,00 гривні.

При цьому, судами попередніх інстанцій
вірно встановлено, що в порушення вимог
Закону України «Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг» позивач
розрахункові операції за проданий
товар через реєстратор розрахункових
операцій не проводив і в порушення
вимог Положення про ведення касових
операцій у національній валюті в
Україні № 637.

Суд першої інстанції, відмовляючи у
задоволенні адміністративного позову,
виходив з того, що відповідачем
правомірно застосована до позивача
штрафна санкції за не оприбуткування
готівки, передбачена ч. 1 Указу
Президента України від 12.06.1995 року №
436/95 «Про застосування штрафних санкцій
за порушення норм з регулювання обігу
готівки». В порушення вимог Закону
України «Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг» позивач
розрахункові операції за проданий
товар через реєстратор розрахункових
операцій не проводив і в порушення
вимог Положення про ведення касових
операцій у національній валюті в
Україні № 637. Крім того, суд першої
інстанції виходив з того, що в
порушення вимог Положення про ведення
касових операцій у національній валюті
в Україні № 637 облік отриманих
готівкових коштів здійснювався
позивачем в «Книге учета доходов и
расходов при осуществлении торговой
деятельності», форма якої не
відповідає формі Книги обліку доходів
і витрат, яку ведуть фізичні особи -
суб'єкти підприємницької діяльності
протягом календарного року, наведеної
у Додатку 10 до Інструкції «Про
оподаткування доходів фізичних осіб
від зайняття підприємницькою
діяльністю», затвердженої Наказом
Головної державної податкової
інспекції від 21.04.1993 року № 12.

Суд апеляційної інстанції, з яким
погоджується колегія суддів
касаційної інстанції, скасовуючи
рішення суду першої інстанції та
задовольняючи позовні вимоги, входив з
наступного.

Суд апеляційної інстанції вірно
погодився з судом першої інстанції про
порушення позивачем вимог Закону
України «Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг» та Положення про
ведення касових операцій у
національній валюті в Україні № 637.

Проте, суд апеляційної інстанції
правомірно не погодився з судом першої
інстанції, який не врахував, що
відповідачем при застосуванні штрафу
були порушені приписи ч. 1 ст. 250
Господарського кодексу України, згідно
яких адміністративно-господарські
санкції можуть бути застосовані до
суб'єкта господарювання не пізніш як
через один рік з дня порушення цим
суб'єктом встановлених законодавчими
актами правил здійснення
господарської діяльності, зазначивши,
що оскільки ч. 2 вказаної статті
встановлено, що дія цієї статті не
поширюється на штрафні санкції, розмір
і порядок стягнення яких визначені
Податковим кодексом України та іншими
законами, контроль за дотриманням яких
покладено на органи державної
податкової служби та митні органи.

Відповідно до ч. 1 ст. 250 Господарського
кодексу України,
адміністративно-господарські санкції
можуть бути застосовані до суб'єкта
господарювання протягом шести місяців
з дня виявлення порушення, але не
пізніш як через один рік з дня
порушення цим суб'єктом встановлених
законодавчими актами правил
здійснення господарської діяльності,
крім випадків, передбачених законом.

Редакція ст. 250 Господарського кодексу
України, яка була чинною на час
виникнення спірних правовідносин,
передбачає строки, протягом яких до
господарюючого суб'єкта може бути
застосована
адміністративно-господарська санкція,
та не містить обмежень.

Фінансові санкції у вигляді штрафу за
несвоєчасне оприбуткування готівкової
виручки є
адміністративно-господарськими
санкціями у розумінні статей 238, 239
Господарського кодексу України, отже,
повинні застосовуватися у межах
строків, визначених статтею 250 цього
Кодексу.

Посилання суду першої інстанції на те,
що ч. 2 ст. 250 Господарського кодексу
України встановлено, що дія цієї статті
не поширюється на штрафні санкції,
розмір і порядок стягнення яких
визначені Податковим кодексом України
та іншими законами, контроль за
дотриманням яких покладено на органи
державної податкової служби та митні
органи суд апеляційної інстанції вірно
вважає помилковим, оскільки ч. 2 ст. 250
Господарського кодексу України
з'явилась лише в редакції зазначеної
статті з 01.01.2011 року, а перевірку
позивача податковим органом було
здійснено за період з 01.07.2008 року по
31.12.2010 року.

За таких обставин та з урахуванням
вимог ч. 3 ст. 2, ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції
дійшов обґрунтованого висновку щодо
наявності підстав для задоволення
позову.

Доводи касаційної скарги не дають
підстав вважати, що при прийнятті
оскаржуваного рішення судом
апеляційної інстанції було порушено
норми матеріального та процесуального
права.

Відповідно до п. 3 ст. 2201 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу і залишає рішення без
змін, якщо відсутні підстави для
скасування судового рішення.

За наведених обставин та з урахуванням
викладеного, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України не
знаходить підстав, які б могли
призвести до скасування оскаржуваного
рішення.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 210-231 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу Дніпродзержинської
об'єднаної державної податкової
інспекції Дніпропетровської області
Державної податкової служби -
відхилити.

Постанову Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 26.06.2012 року у справі № 2а/0470/58/12-
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути
переглянута з підстав, у порядку та в
строки, встановлені статтями 236-238
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя: підпис (підпис)
І.О. Бухтіярова Судді: підпис
(підпис) М.І. КостенкоПомічник судді
підпис (підпис) І.В. Приходько З
оригіналом згідно З оригіналом згідно