Справа № 813/7958/13-а
Суддя: Кравців Олег Романович
Дата ухвалення: 2014-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19 березня 2014 року
Справа № 813/7958/13-а
Львівський окружний адміністративний
суд у складі:
головуючий суддя
секретар судового засідання
Меленюк Г.С., Кіндратів Я.М.,
розглянув у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом Львівського комунального
підприємства «Львівелектротранс» про
часткове скасування акту перевірки,
скасування припису Територіальної
державної інспекції з питань праці у
Суть справи.
На розгляд Львівського окружного
адміністративного суду надійшла
позовна заява Львівського
комунального підприємства
«Львівелектротранс» (далі - позивач,
ЛКП «Львівелектротранс») до
Територіальної державної інспекції з
питань праці у Львівській області (далі
- відповідач, ТДІ з питань праці у
Львівській області) про скасування
в частині медичного огляду водіїв та
припису № 13-01-006/1324-0836 від 05.09.2013 року.
Позовні вимоги обґрунтовані тим,
що висновки відповідача викладені в
акті перевірки № 1301006/1324 від 05.09.2013 року
не відповідають фактичним обставинам
справи, є безпідставними, а припис №
1301006/1324-0836 від 05.09.2013 року - незаконним.
На думку представника позивача, ЛКП
«Львівелектротранс» вжито усіх
заходів щодо додержання законодавства
про працю та загальнообов'язкове
державне соціальне страхування.
Зазначив, що у Постанові КМУ № 559 від
23.05.2001 року «Про затвердження переліку
професій, виробництв та організацій,
працівники яких підлягають
обов'язковим профілактичним медичним
оглядам та видачі особистих медичних
книжок» відсутні професії водіїв
трамваїв та тролейбусів, які
здійснюють перевезення пасажирів та
підлягають обов'язковому
профілактичному медичному огляду. З
огляду на вищевказане, вважає, що не
повинен здійснювати оплату часу
проходження медичного огляду такій
категорії працівників.
Представник позивача у судовому
засіданні позовні вимоги підтримав
повністю з підстав викладених у
позовній заяві, просив позов
Представник відповідача у судовому
засіданні проти позову заперечив
повністю, з підстав викладених у
письмових запереченнях, долучених до
матеріалів справи 06.11.2013 року та 22.11.2013
року /а.с.44-45, 53-54/. Вважає позовні вимоги
безпідставними, тому що позивачем
порушено норму ст. 123 Кодексу законів
про працю України (далі - КЗпП України),
оскільки не зважаючи на те, що огляд
водіїв тролейбусів трамваїв
здійснюється згідно Положення «Про
медичний огляд кандидатів у водії та
водіїв транспортних засобів» вони є
працівниками ЛКП «Львівелектротранс»,
адміністрацією та за кошти якого
організовано згідно з представленими
документами періодичний медичний
огляд працівників. Просив у
задоволенні позову відмовити.
Суд заслухав пояснення сторін, з'ясував
обставини, якими обґрунтовуються
позовні вимоги і заперечення та ті, які
мають інше значення для вирішення
справи, повно, всебічно та об'єктивно
дослідив докази у справі, та -
Відповідно до наказу № 1281 від 02.09.2013
року та направлення на перевірку ТДІ з
питань праці у Львівській області
здійснено позапланову перевірку ЛКП
«Львівелектротранс» щодо додержання
суб'єктами господарювання
законодавства про працю та
загальнообов'язкового державного
Зазначена перевірка проводилася на
підставі чергового звернення голови
Первинної профспілкової організації
ЛКП «Львівелектротранс» Конфедерації
вільних профспілок Львівщини О.О. щодо
проходження періодичного медичного
огляду водіями трамваїв та тролейбусів
та щодо … «збереження робочого місця
та середнього заробітку за час
перебування в медичних закладах…»
вищезазначених працівників.
За результатами вищевказаної
№ 13-01-006/1324 від 05.09.2013 року та протокол №
13-01-006/0465 від 05.09.2013 року про
адміністративне правопорушення
В акті перевірки зафіксовано
правопорушення вимог ст. 123 КЗпП
України та п. 2.21 «Порядку проведення
медичного огляду працівника певної
категорії» затвердженого наказом
Міністерства охорони здоров'я України
№ 246 від 21.05.2007 року.
Внаслідок встановленого у акті
перевірки порушення відповідача
винесено припис № 13-01-006/1324-0836, яким
керівництво підприємства зобов'язано
на виконання вимог ст. 123 КЗпП України
та п. 2.21 «Порядку проведення медичного
огляду працівника певної категорії»
забезпечити оплату середнього
заробітку працівника підприємства на
період проходження медогляду /а.с.32-33/.
Також відповідачем складено протокол
№ 13-01-006/0565 від 05.09.2013 року про
адміністративне правопорушення
Оскільки від одержання вищевказаних
документів керівник ЛКП
«Львівелектротранс» відмовився, такі,
відповідно до супровідного листа №
02-4147/04 від 09.09.2013 року скеровані
поштовим зв'язком /а.с.6/.
Не погоджуючись із актом ТДІ з питань
праці у Львівській області, а також
рішенням у формі припису, позивач
звернувся з позовом до суду.

Завданням адміністративного
судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2
Кодексу адміністративного судочинства
України (далі - КАС України) є захист
прав, свобод та інтересів фізичних
осіб, прав та інтересів юридичних осіб
у сфері публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів згідно з ч. 2
цієї ж статті можуть бути оскаржені
будь-які рішення, дії чи бездіяльність
суб'єктів владних повноважень, крім
випадків, коли щодо таких рішень, дій чи
бездіяльності Конституцією чи
законами України встановлено інший
порядок судового провадження.

Юрисдикція адміністративних судів,
відповідно до ч. 1 ст. 17 КАС України,
поширюється на правовідносини, що
виникають у зв'язку з здійсненням
суб'єктом владних повноважень владних
управлінських функцій, а також у
зв'язку з публічним формуванням
суб'єкта владних повноважень шляхом
виборів або референдуму.

Відповідно до ст. 43 Конституції України
кожен має право на належні, безпечні і
здорові умови праці, на заробітну
плату, не нижчу від визначеної законом;
використання праці жінок і
неповнолітніх на небезпечних для
їхнього здоров'я роботах
забороняється. Для забезпечення
зазначених прав держава зобов'язана
створити такий порядок контролю, який
унеможливлює роботодавця приховати
наявні в нього порушення законодавства
про працю.

Державна інспекція України з питань
праці є центральним органом виконавчої
влади і забезпечує реалізацію
державної політики з питань нагляду та
контролю за додержанням законодавства
про працю, зайнятість населення,
законодавства про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності, у
зв'язку з тимчасовою втратою
працездатності та витратами,
зумовленими народженням та похованням,
на випадок безробіття (далі -
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування) в частині
призначення нарахування та виплати
допомоги, компенсацій, надання
соціальних послуг та інших видів
матеріального забезпечення з метою
дотримання прав і гарантій
застрахованих осіб. (Пункт 1 Положення
про Державну інспекцію України з
питань праці, затвердженого Указом
Президента України № 386 від 06.04.2011 року).

Відповідно до п.п. 1 п. 4 цього Положення,
Інспекція з питань праці здійснює
державний нагляд та контроль за
додержанням підприємствами,
установами, організаціями незалежно
від форм власності, виду діяльності,
господарювання, фізичними особами, які
використовують найману працю та працю
фізичних осіб, Радою міністрів
Автономної Республіки Крим, органами
виконавчої влади та органами місцевого
самоврядування (далі - роботодавці)
законодавства про працю з питань
трудових відносин, робочого часу та
часу відпочинку, нормування праці,
оплати праці тощо.

Процедура проведення перевірок
додержання законодавства про працю у
межах наданих повноважень Державною
інспекцією України з питань праці та її
територіальними органами встановлена
Порядком проведення перевірок
посадовими особами Державної
інспекції України з питань праці та її
територіальних органів, затвердженого
Наказом Міністерства соціальної
політики України № 390 від 02.07.2012 року.

Трудові відносини всіх працівників,
сприяючи зростанню продуктивності
праці, поліпшенню якості роботи,
підвищенню ефективності суспільного
виробництва і піднесенню на цій основі
матеріального і культурного рівня
життя трудящих, зміцненню трудової
дисципліни і поступовому перетворенню
праці на благо суспільства в першу
життєву потребу кожної працездатної
людини регулює Кодекс законів про
працю України (ст. 1) № 322-VIII від 10.12.1971
року (із наступними змінами та
доповненнями).

Відповідно до ст. 123 КЗпП України за час
перебування в медичному закладі на
обстеженні за працівниками,
зобов'язаними проходити таке
обстеження (статті 169, 191), зберігається
середній заробіток за місцем роботи.

Статтею 169 КЗпП України визначено, що
Власник або уповноважений ним орган
зобов'язаний за свої кошти
організувати проведення попереднього
(при прийнятті на роботу) і періодичних
(протягом трудової діяльності)
медичних оглядів працівників, зайнятих
на важких роботах, роботах із
шкідливими чи небезпечними умовами
праці або таких, де є потреба у
професійному доборі, а також щорічного
обов'язкового медичного огляду осіб
віком до 21 року.

Перелік професій, працівники яких
підлягають медичному оглядові, термін
і порядок його проведення
встановлюються центральним органом
виконавчої влади, що забезпечує
формування державної політики у сфері
охорони здоров'я, за погодженням із
центральним органом виконавчої влади,
що забезпечує формування державної
політики у сфері охорони праці.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про
охорону праці» № 2694-ХІІ від 14.10.1992 року
(із наступними змінами та доповненнями)
роботодавець зобов'язаний за свої
кошти забезпечити фінансування та
організувати проведення попереднього
(під час прийняття на роботу) і
періодичних (протягом трудової
діяльності) медичних оглядів
працівників, зайнятих на важких
роботах, роботах із шкідливими чи
небезпечними умовами праці або таких,
де є потреба у професійному доборі,
щорічного обов'язкового медичного
огляду осіб віком до 21 року. За
результатами періодичних медичних
оглядів у разі потреби роботодавець
повинен забезпечити проведення
відповідних оздоровчих заходів.
Медичні огляди проводяться
відповідними закладами охорони
здоров'я, працівники яких несуть
відповідальність згідно із
законодавством за відповідність
медичного висновку фактичному стану
здоров'я працівника. Порядок
проведення медичних оглядів
визначається центральним органом
виконавчої влади, що забезпечує
формування державної політики у сфері
охорони здоров'я.

Роботодавець має право в установленому
законом порядку притягнути працівника,
який ухиляється від проходження
обов'язкового медичного огляду, до
дисциплінарної відповідальності, а
також зобов'язаний відсторонити його
від роботи без збереження заробітної
плати.

Роботодавець зобов'язаний забезпечити
за свій рахунок позачерговий медичний
огляд працівників: за заявою
працівника, якщо він вважає, що
погіршення стану його здоров'я
пов'язане з умовами праці; за своєю
ініціативою, якщо стан здоров'я
працівника не дозволяє йому виконувати
свої трудові обов'язки.

За час проходження медичного огляду за
працівниками зберігаються місце
роботи (посада) і середній заробіток.

На виконання вимог вищевказаної статті
ЗУ «Про охорону праці» наказом
Міністерства охорони здоров'я України
№ 246 від 21.05.2007 року затверджено Порядок
проведення медичних оглядів
працівників певних категорій (із
наступними змінами та доповненнями),
який визначає процедуру проведення
попереднього (під час прийняття на
роботу) та періодичних (протягом
трудової діяльності) медичних оглядів
працівників, зайнятих на важких
роботах, роботах із шкідливими чи
небезпечними умовами праці або таких,
де є потреба у професійному доборі,
щорічному обов'язковому медичному
огляді осіб віком до 21 року.

Відповідно до п. 2.1. Порядку попередній
(періодичні) медичний огляд
працівників проводиться закладами
охорони здоров'я, що віднесені до
другої, першої, вищої акредитаційної
категорії за результатами державної
акредитації відповідно до Порядку
державної акредитації закладу охорони
здоров'я, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 15.07.97 №
765, а також спеціалізованими закладами
охорони здоров'я, які мають право
встановлювати остаточний діагноз щодо
професійних захворювань, перелік яких
затверджено наказом МОЗ України від
25.03.2003 № 133 зареєстрованим в
Міністерстві юстиції України 10.04.2003 за
№ 283/7604, вищими медичними навчальними
закладами III - IV рівнів акредитації, які
мають кафедри та курси професійних
захворювань та проводять лабораторні,
функціональні та інші дослідження і
надають медико-санітарну допомогу за
спеціальностями, що передбачені
додатками 4 та 5 до пункту 2.6 цього
Порядку.

Згідно з п. 2.4 Порядку для проведення
попереднього (періодичних) медичного
огляду працівників роботодавець
повинен укласти або вчасно поновити
договір з закладом охорони здоров'я та
надати йому список працівників, які
підлягають попередньому (періодичним)
медичному огляду.

Під час прийняття на роботу в разі
переведення на іншу важку роботу,
роботу із шкідливими чи небезпечними
умовами праці роботодавець повинен
видати направлення на обов'язковий
попередній медичний огляд працівника
(далі - направлення) за формою,
зазначеною у додатку 3.

Пунктом 2.5 Порядку передбачено, що
роботодавець за рахунок власних коштів
забезпечує організацію проведення
медичних оглядів, витрати на
поглиблене медичне обстеження
працівника з підозрою на професійні та
виробничо зумовлені захворювання та їх
медичну реабілітацію,диспансеризацію
працівників груп ризику розвитку
професійних захворювань.

Крім того, відповідно до п. 2.14 Порядку
працівники транспортних засобів
проходять попередні (періодичні)
медичні огляди як працівники, зайняті
на важких роботах, роботах із
шкідливими чи небезпечними умовами
праці, з урахуванням специфіки
діяльності, шкідливих та небезпечних
факторів виробничого середовища і
трудового процесу, окрім тих, які
підлягають оглядам відповідно до
наказу МОЗ та МВС України від 05.06.2000 №
124/345 «Про затвердження Положення про
медичний огляд кандидатів у водії та
водіїв транспортних засобів»,
зареєстрованого в Мін'юсті 18.07.2000 за N
435/4656.

Роботодавець зберігає за працівником
на період проходження медогляду місце
роботи (посаду) і середній заробіток та
за результатами медичного огляду
інформує працівника про можливість
(неможливість) продовжувати роботу за
професією (п. 2.21 Порядку).

Наказом Міністерства охорони здоров'я
України, Міністерства внутрішніх справ
України № 65/80 від 31.01.2013 року
затверджене «Положення про медичний
огляд кандидатів у водії та водіїв
транспортних засобів» (із наступними
змінами та доповненнями), відповідно до
п. 1.3. якого визначено, що водії, які
виконують роботи з перевезення
пасажирів, вантажів, підлягають
періодичному медичному огляду один раз
на рік. Також, п. 2.7. цього Положення
визначено, що попередній (періодичний)
медичний огляд проводиться за рахунок
замовника.

Закріплений у ч. 1 ст. 11 КАС України
принцип змагальності сторін
передбачає, що розгляд і вирішення
справ в адміністративних судах
здійснюється на засадах змагальності
сторін та свободи в наданні ними суду
своїх доказів і у доведенні перед судом
їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 КАС України,
доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів.

Предметом доказування відповідно до ч.
1 ст. 138 КАС України є обставини, якими
обґрунтовуються позовні вимоги чи
заперечення або які мають інше
значення для вирішення справи (причини
пропущення строку для звернення до
суду тощо) та які належить встановити
при ухваленні судового рішення у
справі.

Щодо вимоги про часткове скасування
акту перевірки, судом встановлено
наступне.

З акту перевірки встановлено та
підтверджено у судових засіданнях
представниками сторін, що
адміністрацією ЛКП
«Львівелектротранс» укладено Угоду № 8
від 19.04.2013 року, Угоду № 9 від 30.04.2013 року
«Про надання послуг Комунальним
закладом Львівської обласної ради
«Львівський обласний клінічний
психоневрологічний диспансер», а також
Договір № 27/319 від 16.05.2013 року, Договір №
29/324 від 20.05.2005 року «Про надання послуг
Обласним комунальним закладом
Львівської обласної ради «Львівський
обласний державний клінічний
наркологічний диспансер» та
відповідно до карток по рахунку № 631 за
періоди 28.02.2013 року - 10.09.2013 року, 16.05.2013
року - 10.09.2013 року здійснила оплату за
такий медогляд. Крім того,
представником відповідача в акті
перевірки зафіксовано, що відповідно
до вищевказаних угод та договорів
позивач виступає замовником таких
послуг /а.с.16-17/.

Також актом перевірки зафіксовано, що
працівники підприємства попереджені
про наступний медичний огляд. Однак, у
ході перевірки представлено табелі
обліку робочого часу та розрахункові
листки водіїв трамваїв та тролейбусів
за червень 2013 року, згідно яких оплату
часу проходження медичного огляду не
проведено /а.с.16-17/.

Суд бере до уваги покликання
представника позивача, що у постанові
Кабінету міністрів України № 559 від
23.05.2001 року «Про затвердження переліку
професій, виробництв та організацій,
працівники яких підлягають
обов'язковим профілактичним медичним
оглядам, порядку проведення цих
оглядів та видачі особистих медичних
книжок» водіїв трамваїв та тролейбусів
не визначено, однак звертає увагу на
наступне.

Як встановлено у судових засіданнях та
підтверджено представником позивача,
усі працівники ЛКП
«Львівелектротранс» працюють на
підприємстві на підставі трудових
договорів. Крім того, усі були
працівники були попередженими про
наступний медичний огляд.

Нормою ст. 159 КЗпП України передбачено
обов'язок працівника виконувати вимоги
нормативних актів про охорону праці.
Зокрема, працівник зобов'язаний:

- знати і виконувати вимоги
нормативних актів про охорону праці,
правила поводження з машинами,
механізмами, устаткуванням та іншими
засобами виробництва, користуватися
засобами колективного та
індивідуального захисту;

- додержувати зобов'язань щодо
охорони праці, передбачених
колективним договором (угодою,
трудовим договором) та правилами
внутрішнього трудового розпорядку
підприємства, установи, організації;

- проходити у встановленому
порядку попередні та періодичні
медичні огляди;

- співробітничати з власником або
уповноваженим ним органом у справі
організації безпечних та нешкідливих
умов праці, особисто вживати посильних
заходів щодо усунення будь-якої
виробничої ситуації, яка створює
загрозу його життю чи здоров'ю або
людей, які його оточують, і
навколишньому природному середовищу,
повідомляти про небезпеку свого
безпосереднього керівника або іншу
посадову особу.

Виходячи з того, що медичний огляд є
трудовим обов'язком, обумовленим
трудовим договором, він повинен
проводитись у робочий час, що
підтверджено табелями обліку робочого
часу, наданими до перевірки та не
заперчується представником позивача.

Оскільки такий обов'язок вказаних
водіїв передбачений як КЗпП України,
так і Положенням про медичний огляд
кандидатів у водії та водії
транспортних засобів, а також такий
медичний огляд організовано та
оплачено позивачем, то таким
працівникам, на виконання вимоги ст 123
КЗпП України, роботодавець зберігає на
період проходження медогляду місце
роботи (посаду) і середній заробіток та
за результатами медичного огляду
інформує працівника про можливість
(неможливість) продовжувати роботу за
професією.

Крім того, згідно з п. 7 Порядку
проведення перевірок посадовими
особами Держпраці України та її
територіальних органів, за
результатами перевірки складається
акт перевірки. У даному випадку такий
документ, в якому відображено опис та
зміст виявлених перевіркою порушень
трудового законодавства, що в свою
чергу відповідає встановленим
правилам складання акта перевірки, не є
правовим документом, який встановлює
відповідальність суб'єкта
господарювання та, відповідно, не є
актом індивідуальної дії в розумінні
ч.1 ст.17 КАС. Окрім того, такий не
зумовлює виникнення будь-яких прав і
обов'язків, тому висновки, що у ньому
викладені не можуть бути предметом
спору.

З врахуванням вищевикладеного,
позивачем не надано належних та
достатніх доказів, на спростування
доводів відповідача, тому суд дійшов
висновку, що у задоволенні вимоги
позивача про часткове скасування акта
перевірки слід відмовити.

Щодо оскаржуваного припису від 05.09.2013
року, судом встановлено наступне.

З матеріалів справи встановлено, що
щодо відповідача винесено припис ТДІ з
питань праці у Львівській області №
13-01-006/1324-0836 від 05.09.2013 року. Відповідно
до такого, встановлено порушення: у
ході перевірки представлено табелі
обліку робочого часу та розрахункові
листки водіїв трамваїв та тролейбусів
за червень 2013 року (місяць у якому
проводився періодичний медичний
огляд), однак оплату часу проходження
медичного огляду не проведено, що
свідчить про порушення вимог ст. 123 КЗпП
України та п. 2.21 Порядку проведення
медичних оглядів працівників певних
категорій затвердженого наказом
Міністерства охорони здоров'я України
№ 246 від 21.05.2007 року (зареєстровано
Міністерством юстиції України за №
846/14113 від 23.07.2007 року), згідно якого:
«Роботодавець зберігає за працівником
на період проходження медогляду місце
роботи (посаду) і середній заробіток…».
Відповідача згідно вищезазначеного
припису зобов'язано забезпечити оплату
середнього заробітку працівника
підприємства на період проходження
медогляду, а також у строк до 05.10.2013 року
письмово повідомити відповідача про
його виконання.

Відповідно до п. 7 Порядку проведення
перевірок посадовими особами
Держпраці України та її територіальних
органів, за результатами перевірки
складається акт перевірки. У разі
виявлення порушень законодавства про
працю та загальнобов'язкове державне
соціальне страхування вносяться
приписи про усунення виявлених
порушень, вживаються заходи щодо
притягнення до відповідальності
винних осіб згідно із вимогами чинного
законодавства.

Крім того, згідно з підп. 7 п. 6 Положення
про Державну інспекцію України з
питань праці така на виконання своїх
завдань може видавати в установленому
порядку роботодавцям, суб'єктам
господарювання, які надають послуги з
посередництва у працевлаштуванні в
Україні, здійснюють наймання
працівників для подальшого виконання
ними роботи в Україні в іншого
роботодавця, а також фондам
загальнообов'язкового державного
страхування, обов'язкові до виконання
приписи щодо усунення порушень
законодавства про працю, законодавства
про зайнятість населення,
законодавства про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування щодо
призначення, нарахування та виплати
допомоги, компенсацій, надання
соціальних послуг та інших видів
матеріального забезпечення з метою
дотримання прав і гарантій
застрахованих осіб.

Форма припису є типовою і
затвердженими Наказом Міністерства
соціальної політики України № 390 від
02.07.2012 року «Про затвердження Порядку
проведення перевірок посадовими
особами Державної інспекції України з
питань праці та її територіальних
органів».

Оскільки, на переконання суду,
позивачем вчинено правопорушення ст. 123
КЗпП України та п. 2.21 Порядку
проведення медичних оглядів
працівників певних категорій, тому
відповідачем правомірно та в межах
його повноважень винесено припис №
13-01-006/1324-0836 від 05.09.2013 року

Відтак, з врахуванням вищевикладеного,
суд дійшов висновку, що представником
позивача не надано доказів на
підтвердження фату неправомірності
винесення такого припису, водночас,
представником відповідача у повному
обсязі спростовано доводи позивача
щодо цієї вимоги.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення. Відповідно до ч.
2. ст. 71 КАС України в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Згідно з ч. 4 ст. 70 КАС України обставини,
які за законом повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися ніякими іншими
засобами доказування, крім випадків,
коли щодо таких обставин не виникає
спору.

Відповідно до ст. 86 КАС України суд
оцінює докази, які є у справі, за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні. Ніякі докази не мають для
суду наперед встановленої сили. Суд
оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Оцінюючи пояснення сторін, письмові
докази в їх сукупності суд дійшов
висновку, що позивач не надав суду
належних доказів, які б свідчили про
порушення з боку ТДІ з питань праці у
Львівській області вимог чинного
законодавства та порядку проведення
перевірки, на підставі якої складено
акт та винесено припис, яким
зобов'язано позивача усунути
зафіксовані актом перевірки порушення.
Натомість відповідачем спростовано
усі твердження позивача викладені у
позовній заяві.

З врахуванням викладеного, суд дійшов
висновку, що позовні вимоги є
необґрунтованими, не відповідають
фактичним обставинам справи та є
спростованими відповідачем у повному
обсязі, тому у їх задоволенні слід
відмовити

Відповідно до ст. 94 КАС України
відшкодування судових витрат
позивачеві, якому відмовлено у позові
не передбачено.

Керуючись ст.ст. 2, 7-14, 17-20, 50, 69-72, 86, 94, 138,
158-163, 167 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд -

п о с т а н о в и в :

1. У задоволенні адміністративного
позову відмовити повністю.

2. Судові витрати покласти на
позивача.

Постанова може бути оскаржена, згідно
зі ст. 186 КАС України, протягом 10 днів з
дня її проголошення чи отримання копії
постанови, шляхом подання апеляційної
скарги до Львівського апеляційного
адміністративного суду через
Львівський окружний адміністративний
суд. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом 10 днів з дня
отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили,
згідно зі ст. 254 КАС України, після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо таку не було подано. У разі
подання апеляційної скарги постанова,
якщо її не скасовано, набирає законної
сили після повернення апеляційної
скарги, відмови у відкритті
апеляційного провадження або набрання
законної сили рішенням за наслідками
апеляційного провадження. Якщо строк
апеляційного оскарження буде
поновлено, то вважається, що постанова
суду не набрала законної сили.

У судовому засіданні проголошено
вступну та резолютивну частини
постанови.

Повний текст постанови складено та
підписано о 16.10 год. 24.03.2014 року.

Суддя
Кравців О.Р.