Справа № К/9991/36071/11-С
Суддя: Бутенко В.І.
Дата ухвалення: 2014-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"06" березня 2014 р. м. Київ
К/9991/36071/11

Вищий адміністративний суд України в
складі колегії суддів:

Бутенка В.І. (доповідач), Лиски Т.О.,
Малиніна В.В.,

розглянувши в порядку письмового
касаційного провадження
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_4 до Головного управління
Міністерства внутрішніх справ в
Дніпропетровській області, Головного
управління Пенсійного фонду України в
Дніпропетровській області, третя особа
- Криворізьке міське управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Дніпропетровській області, про
визнання незаконним рішення та
стягнення недоплачених сум пенсійного
забезпечення,

в с т а н о в и в :

У січні 2007 року позивач звернувся до
суду із вказаним позовом.

В обгрунтування позовних вимог
зазначав, що при обчисленні йому пенсії
ГУМВС України не зарахувало, як
додатковий вид грошового утримання,
роботу в нічний час, що повинно
враховуватись при встановленні
розміру пенсії відповідно до ч.3 ст.43
Закону України «Про пенсійне
забезпечення військовослужбовців та
осіб начальницького та рядового складу
органів внутрішніх справ» і п.7
постанови КМУ від 17.07.1992 року № 393 щодо
порядку обчислення вислуги років,
призначення та виплати пенсій.

Постановою Тернівського районного
суду міста Кривого Рогу від 28 жовтня 2010
року, залишеною без змін ухвалою
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 24 травня 2011
року, в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеними
рішеннями судів першої та апеляційної
інстанцій, позивач подав касаційну
скаргу, в якій, посилаючись на
порушення норм матеріального і
процесуального права, просить
скасувати рішення цих судів та
направити справу на новий розгляд.

Суд касаційної інстанції вважає, що
дану скаргу необхідно задовольнити з
наступних підстав.

Судами встановлено, що позивач на
момент звільнення працював на посаді
помічника начальника - оперативного
чергового чергової частини з добовим
чергуванням і у період з жовтня 2000 року
по червень 2003 року отримував доплату за
роботу в нічний час у розмірі 35%
посадового окладу за кожну годину
роботи в нічний час. Відповідно до
висновку № 83/26698 від 25 грудня 2003 року
ОСОБА_4 призначено пенсію за вислугою
років, а посада оперативного чергового,
яку він займав перед звільненням,
передбачає змінне добове чергування.

Закон України «Про пенсійне
забезпечення осіб, звільнених з
військової служби, та деяких інших
осіб» від 9 квітня 1992 року № 2262-ХІІ (далі
- Закон) визначає умови, норми і порядок
пенсійного забезпечення громадян
України із числа осіб, які перебували
на військовій службі, службі в органах
внутрішніх справ, осіб начальницького
і рядового складу Державної служби
спеціального зв'язку та захисту
інформації України, державній пожежній
охороні, органах і підрозділах
цивільного захисту, податковій міліції
чи Державній кримінально-виконавчій
службі України та деяких інших осіб,
які мають право на пенсію за цим
Законом.

Пунктом 7 постанови Кабінету Міністрів
України від 17.07.1992 № 393 «Про порядок
обчислення вислуги років, призначення
та виплати пенсій і грошової допомоги
особам офіцерського складу,
прапорщикам, мічманам,
військовослужбовцям надстрокової
служби та військової служби за
контрактом, особам начальницького і
рядового складу органів внутрішніх
справ та членам їх сімей» встановлено,
що пенсії обчислюються з таких видів
грошового забезпечення: відповідних
окладів за посадою, військовим
(спеціальним) званням (для осіб
рядового і начальницького складу
органів і підрозділів цивільного
захисту щомісячної надбавки за
спеціальне звання) та відсоткової
надбавки за вислугу років у розмірах,
установлених за останньою штатною
посадою, займаною перед звільненням;
щомісячних додаткових видів грошового
забезпечення (надбавки, доплати,
підвищення, крім щомісячних надбавок
(доплат), установлених особам, які мають
право на пенсію за вислугу років згідно
із законодавством і залишені за їх
згодою та в інтересах справи на службі)
та премії.

Таким чином, зазначеними нормами права
передбачено, що грошове забезпечення
військовослужбовців та прирівняних до
них осіб складається з основних видів
(окладу за штатною посадою, окладу за
військове або спеціальне звання та
процентної надбавки за вислугу років) і
додаткових, що надаються щомісяця
(надбавки за вчене звання і науковий
ступінь, кваліфікацію та умови служби),
а також премії. Тобто, усі винагороди,
доплати, премії та надбавки повинні
носити постійний характер та
виплачуватися військовослужбовцям
щомісячно.

Аналізуючи зміст вказаних правових
норм, суди першої та апеляційної
інстанцій дійшли висновку, що
відповідач при призначенні і
обчисленні розміру пенсії позивачу
повинен був врахувати, як додатковий
вид грошового щомісячного
забезпечення, доплату за роботу в
нічний час.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

Згідно ч. 1 ст. 9 КАС України суд при
вирішенні справи керується принципом
законності, відповідно до якого органи
державної влади, органи місцевого
самоврядування, їхні посадові і
службові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що позивач 17 січня 2007 року
звернувся до суду із зазначеним
позовом і просив визнати протиправним
висновок УМВС України в
Дніпропетровській області від 25 грудня
2003 року в частині неврахування
додаткового виду грошового
забезпечення за роботу в нічний час.
Крім того, позивач просив зобов'язати
Головне управління Пенсійного фонду
України в Дніпропетровській області
здійснити доплату до пенсії, починаючи
з 1 січня 2006 року.

Згідно ст. 99 КАС України (в редакції
чинній на момент подачі позову)
адміністративний позов може бути
подано в межах строку звернення до
адміністративного суду, встановленого
цим Кодексом або іншими законами. Для
звернення до адміністративного суду за
захистом прав, свобод та інтересів
особи встановлюється річний строк,
який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Відповідно до ст. 100 КАС України
пропущення строку звернення до
адміністративного суду є підставою для
відмови у задоволенні
адміністративного позову за умови,
якщо на цьому наполягає одна із сторін.

У відповідності до ст. 100 КАС України (в
редакції чинній на час винесення
рішення судом першої інстанції)
адміністративний позов, поданий після
закінчення строків, установлених
законом, залишається без розгляду, якщо
суд за заявою особи, яка його подала, не
знайде підстав для поновлення строку,
про що постановляється ухвала.

Згідно ч. 2 ст. 5 КАС України провадження
в адміністративних справах
здійснюється відповідно до закону,
чинного на час вчинення окремої
процесуальної дії, розгляду і
вирішення справи.

Аналіз вказаних правових норм свідчить
про те, що, застосувавши чинну на час
звернення позивача з позовом редакцію
ст. 100 КАС України, суди попередніх
інстанцій в порушення ст. 5 КАС України
прийняли рішення про відмову в
задоволенні позовних вимог. При цьому
станом на час розгляду справи в суді
першої інстанції, тобто на 28 жовтня 2010
року, враховуючи зміни, внесені до ст. 100
КАС України Законом України від 7 липня
2010 року № 2453-VI, суд повинен був залишити
позовні вимоги у відповідній частині
без розгляду у зв'язку з пропуском
строку звернення до суду.

Відмовляючи в задоволенні позову у
зв'язку з пропуском строку звернення у
повному обсязі, суди залишили поза
увагою і те, що позовні вимоги стосовно
захисту прав в межах річного строку до
подання позову підлягають розгляду.
Підстав для залишення без розгляду
позовних вимог про перерахунок пенсії
в межах такого строку немає.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.220 КАС України
суд касаційної інстанції перевіряє
правильність застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі і не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу. Суд касаційної
інстанції переглядає судові рішення
судів першої та апеляційної інстанцій
у межах касаційної скарги, але при
цьому може встановлювати порушення
норм матеріального чи процесуального
права, на які не було посилання в
касаційній скарзі.

За правилами ч.2 ст.227 КАС України,
підставою для скасування судових
рішень судів першої та (або)
апеляційної інстанцій і направлення
справи на новий судовий розгляд є
порушення норм процесуального права,
які унеможливили встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи.

За таких обставин рішення судів
попередніх інстанцій внаслідок
допущених порушень норм
процесуального права, які призвели або
могли призвести до неправильного
вирішення справи, підлягають
скасуванню з направленням справи на
новий розгляд до суду першої інстанції.

При новому розгляді справи необхідно
прийняти законне і обґрунтоване
рішення відповідно до зазначених норм
матеріального права.

Керуючись ст.ст. 220, 222, 223, 227, 230, 231 КАС
України, суд, -

у х в а л и в :

Касаційну скаргу приватного ОСОБА_4
задовольнити.

Постанову Тернівського районного суду
м. Кривого Рогу від 28 жовтня 2010 року та
ухвалу Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 24 травня 2011 року скасувати та
направити справу на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
оскарженню не підлягає.

С у д д і :
В.І. Бутенко

Т.О. Лиска

В.В. Малинін