Справа № 135/2105/13-а
Суддя: Граб Л.С.
Дата ухвалення: 2014-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 135/2105/13-а
Головуючий у 1-й інстанції: Волошина Т.
Суддя-доповідач: Граб Л.С.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2014 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді: Граб Л.С.

суддів: Боровицького О. А. Сапальової
Т.В.

при секретарі: Швець А.І.

за участю представників сторін:

третьої особи - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на
постанову Ладижинського міського суду
Вінницької області від 24 січня 2014 року
у справі за адміністративним позовом
ОСОБА_3 до Тростянецької селищної ради
Тростянецького району Вінницької
області, за участю третьої особи -
ОСОБА_2, про визнання протиправним та
скасування рішень , -

В С Т А Н О В И В :

В січні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з позовом до Тростянецької
селищної ради Тростянецького району
Вінницької області за участю третьої
особи - ОСОБА_2, в якому просив визнати
протиправним та скасувати рішення
Тростянецької селищної ради
Тростянецького району Вінницької
області від 29.03.2012 «Про надання згоди
на розробку технічної документації із
землеустрою щодо складання документів,
що посвідчують право на земельну
ділянку жителям Тростянця», винесене
на 16 сесії 6 скликання, згідно якого
надано згоду на розробку технічної
документації із землеустрою щодо
складання документів, що посвідчують
право на земельну ділянку та
безоплатно передано у власність
ОСОБА_2 земельну ділянку загальною
площею 0,005 га для гаражного будівництва
по вул. Маяковського та скасувати
рішення Тростянецької селищної ради
Тростянецького району Вінницької
області від 17.05.2012 №278 «Про
затвердження технічної документації
для видачі Державного акту на право
власності на землю», винесене на 17
сесії 6 скликання, згідно якого
затверджено технічну документацію по
складанню Державного акту на право
власності на земельну ділянку та
передано безоплатно у власність
земельну ділянку ОСОБА_2 загальною
площею 0,0044 га, розміщену в смт.
Тростянець, вул. Маяковського.

Позовні вимоги ОСОБА_3 обгрунтував тим,
що має в користуванні господарську
будівлю - сарай, розташований за
адресою: АДРЕСА_2, із південної сторони,
навпроти виїздної частини дороги в
подвір`я чотириквартирного будинку за
вказаною адресою, що була збудована
колишнім власником квартири ОСОБА_4 та
в 1995 році передана йому в постійне
користування за письмовою розпискою
від 06.09.2011 р., копія якої міститься в
матеріалах справи Однак, в березні 2012
року між ним та теперішнім власником
квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_2 виник спір
щодо права користування
вищезазначеною господарською
будівлею, у зв`язку з чим, в березні 2012
року ОСОБА_2 та ОСОБА_5 звернулись до
Тростянецького районного суду з
цивільним позовом до нього про
усунення перешкод в користуванні
сараєм та стягнення моральної шкоди.
Рішенням Тростянецького районного
суду Вінницької області від 09.08.2012 в
цивільній справі №225/626/2012, яке набуло
чинності на підставі ухвали
Апеляційного суду Вінницької області
від 18.10.2012 р., в задоволенні позову було
відмовлено через недоведеність
позовних вимог. Проте, як зазначає
позивач, в ході розгляду зазначеної
цивільної справи в суді, ОСОБА_2 було
розпочато процедуру набуття права
власності на земельну ділянку під
будівництво гаражів, в тому числі й на
земельну ділянку, на якій розташована
спірна господарська будівля - сарай,
який знаходиться в його постійному
користуванні. Так, рішенням 16 сесії 6
скликання Тростянецької селищної ради
Тростянецького району Вінницької
області від 29.03.2012 «Про надання згоди на
розробку технічної документації
землеустрою щодо складання документів,
що посвідчують право власності на
земельну ділянку жителям смт.
Тростянця» відповідачем було надано
згоду на розробку технічної
документації із землеустрою щодо
складання документів, що посвідчують
право на земельну ділянку та
безоплатно передано у власність ОСОБА_2
земельну ділянку для гаражного
будівництва загальною площею 0,005 га по
вул. Маяковського. Рішенням 17 сесії 6
скликання Тростянецької селищної ради
Тростянецького району Вінницької
області від 17.05.2012 р. № 278 відповідачем
затверджено технічну документацію по
складанню Державного акту на право
власності на земельну ділянку ОСОБА_2,
загальною площею 0,0044 га, яка розміщена
в смт. Тростянець по вул. Маяковського.
Однак, з вказаними рішеннями
відповідача ОСОБА_3 не погодився.

Ухвалою Тростянецького районного суду
від 11.04.2013 року задоволено самовідвід
судді Савченка С. М.

Ухвалою Тростянецького районного суду
від 19.04.2013 року задоволено самовідвід
судді Костюк Г. М.

Ухвалою Тростянецького районного суду
від 29.08.2013 року було задоволено
клопотання ОСОБА_2 і закрито
провадження у справі, яке в подальшому
скасовано ухвалою Вінницького
апеляційного адміністративного суду
від 02 жовтня 2013 року, а справу
направлено до суду першої інстанції
для продовження розгляду.

Ухвалою Тростянецького районного суду
від 08.11.2013 року справу передано за
підсудністю до Ладижинського міського
суду Вінницької області, у зв"язку з
неможливістю утворити новий склад суду
для розгляду даної справи.

Постановою Ладижинського міського
суду від 24 січня 2014 року в задоволенні
адміністративного позову відмовлено
повністю.

Не погодившись з таким рішенням суду
першої інстанції, позивач подав
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати постанову суду першої
інстанції від 24 січня 2014 року та
прийняти нову, якою задовольнити
позовні вимоги, посилаючись на
невідповідність висновків суду
обставинам справи, неповне з'ясування
судом обставин, що мають значення для
справи, порушення судом при ухваленні
рішення норм матеріального права, що
призвело до неправильного вирішення
справи.

Сторони, будучи належним чином
повідомленими про час, дату та місце
апеляційного розгляду справи, в судове
засідання не з'явились.

Третя особа - ОСОБА_2 в судовому
засіданні заперечив відносно
задоволення апеляційної скарги та
просив рішення суду першої інстанції
залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
третьої особи, перевіривши матеріали
справи та доводи апеляційної скарги,
законність і обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги, а також правильність
застосування судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, давши правову оцінку обставинам
у справі, суд апеляційної інстанції
дійшов висновку, що апеляційну скаргу
слід залишити без задоволення, а
постанову Ладижинського міського суду
від 24 січня 2014 року - без змін, виходячи
з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи,
рішенням 16 сесії 6 скликання
Тростянецької селищної ради
Тростянецького району Вінницької
області від 29.03.2012 «Про надання згоди на
розробку технічно документації
землеустрою щодо складання документів,
що посвідчують право власності на
земельну ділянку жителям смт.
Тростянця» відповідачем надано згоду
на розробку технічної документації із
землеустрою щодо складання документів,
що посвідчують право на земельну
ділянку та безоплатно передано у
власність ОСОБА_2 земельну ділянку для
гаражного будівництва загальною
площею 0,005 га по вул. Маяковського.

Згодом рішенням 17 сесії 6 скликання
Тростянецької селищної ради
Тростянецького району Вінницької
області від 17.05.2012 р. № 278 «Про
затвердження технічної документації
для видачі державного акту на право
власності на землю» відповідачем
затверджено технічну документацію по
складанню державного акту на право
власності на земельну ділянку ОСОБА_2,
загальною площею 0,0044 га, яка розміщена
в смт. Тростянець, вул. Маяковського.

З державного акту на право власності на
земельну ділянку серії ЯМ № 029209
вбачається, власником земельної
ділянки площею 0,0024 га є ОСОБА_2 на
підставі вищевказаного рішення
Тростянецької селищної ради.

Також, вдповідно до вказаного рішення
Тростянецької селищної ради на ім'я
ОСОБА_2 виготовлено державний акт на
право власності на земельну ділянку
серії ЯМ № 029208 площею 0,0020 га, яка
розташована за адресою: Вінницька обл.
смт. Тростянець, вул. Маяковського,
цільове призначення - для будівництва
індивідуальних гаражів, державний акт
зареєстровано в Книзі записів
реєстрації державних актів на право
власності на землю та на право
постійного користування землею,
договорів оренди землі за №01412, що
стверджується копією цього державного
акту, що міститься в матеріалах справи.

Суд першої інстанції дійшов висновку
про необґрунтованість позовних вимог,
а тому відмовив в задоволенні позову
ОСОБА_3, з чим погоджується суд
апеляційної інстанції з огляду на
наступне.

Пунктом «б» ч.1 ст. 12 Земельного кодексу
України (в редакції, яка була чинна на
час прийняття спірного рішення)
встановлено, що до повноважень
сільських, селищних, міських рад у
галузі земельних відносин на території
сіл, селищ, міст належить - передача
земельних ділянок комунальної
власності у власність громадян та
юридичних осіб відповідно до цього
Кодексу.

За правилами ч. 1 ст. 121 ЗК України
громадяни України мають право на
безоплатну передачу їм земельних
ділянок із земель державної або
комунальної власності в таких
розмірах: д) для будівництва
індивідуальних гаражів - не більше 0,01
гектара.

Статтею 19 Конституції України
встановлено, що органи державної влади
та місцевого самоврядування, їх
посадови особи зобов'язані діяти лише
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване
рішення відповідача прийнято
Тростянецькою селищною радою на
підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачений ст.143
Конституції України, ст. 12, 118, 121
Земельного кодексу України, ст. 26, 59
Закону України «Про місце
самоврядування».

Крім того, колегія суддів вважається
безпідставним твердження позивача
стосовно того, що спірна земельна
ділянка належить співвласникам
багатоквартирного житлового будинку
АДРЕСА_1 на праві спільної сумісної
власності, яка разом із загальним
майном і неподільною часткою житлового
комплексу (допоміжні приміщення,
конструктивні елементи будинку, його
технічне обладнання) є майном
співвласників, які визначають порядок
його використання, з огляду на
наступне.

Відповідно до ст. 42 ЗК України земельні
ділянки, на яких розташовані
багатоквартирні жилі будинки, а також
належні до них будівлі, споруди та
прибудинкові території державної або
комунальної власності, надаються в
постійне користування підприємствам,
установам і організаціям, які
здійснюють управління цими будинками.

У разі приватизації громадянами
багатоквартирного жилого будинку
відповідна земельна ділянка може
передаватися безоплатно у власність
або надаватись у користування
об'єднанню власників. Розміри та
конфігурація земельних ділянок, на
яких розташовані багатоквартирні жилі
будинки, а також належні до них будівлі,
споруди та прибудинкові території,
визначаються на підставі проектів
розподілу території кварталу,
мікрорайону та відповідної
землевпорядної документації.

З огляду на вищевказане, під
прибудинковою територією слід
розуміти встановлену за проектом
поділу території мікрорайону
(кварталу) та проектом забудови
земельну ділянку багатоквартирної
несадибної житлової забудови,
необхідну для розміщення й
обслуговування жилого будинку та
пов'язаних із ним господарських і
технічних будівель і споруд, тобто нею
є територія під жилим будинком, проїзди
та тротуари, озеленені ділянки та
ігрові майданчики, майданчики для
відпочинку, занять спортом,
тимчасового зберігання автомобілів
жителів будинку, для господарських
цілей та інші території, пов'язані з
утриманням і експлуатацією будинку,
яка визначена актом на право власності
чи користування земельною ділянкою.

Виходячи з аналізу цільового
призначення земельних ділянок, на яких
розташовані багатоквартирні жилі
будинки, та норм ст. 42 ЗК України,
колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції, що в
разі приватизації громадянами квартир
у такому будинку земельна ділянка як
така, що входить у житловий комплекс,
може передаватися безоплатно у
власність або надаватись у
користування лише об'єднанню
співвласників будинку, створеному
відповідно до Закону України "Про
об'єднання співвласників
багатоквартирного будинку ". В такому
випадку земельна ділянка належить
співвласникам жилого будинку на праві
спільної сумісної власності, яка разом
із загальним майном і неподільною
часткою житлового комплексу (допоміжні
приміщення, конструктивні елементи
будинку, його технічне обладнання) є
майном співвласників, які визначають
порядок його використання.

Необхідно зазначити, що нормами
земельного законодавства не
передбачена можливість передачі у
власність, або користування окремих
співвласників багатоквартирних
будинків земельної ділянки (на якій
розташований багатоквартирний жилий
будинок) або її частини.

Колегія суддів також вважає правильним
висновок суду першої інстанції з
приводу того, що право користування
земельною ділянкою, як прибудинковою
територією, не виникає автоматично, у
зв'язку з придбанням квартири у
власність, а вимагає закріплення
земельної ділянки у вказаному
правовому статусі за будинком, а тому
для виникнення права користування
земельною ділянкою, як прибудинковою
територією, необхідне визначення його
меж, розміру і закріплення земельної
ділянки, саме в такому правовому
статусі.

В матеріалах справи відсутні докази, що
спірна господарська будівля
знаходиться на земельній ділянці, яка
відноситься до прибудинкової
території будинку АДРЕСА_1. Також у
матеріалах справи відсутні документи
про відведення в натурі й установлення
меж спірної земельної ділянки, не
надані суду також документи на
підтвердження відведення ділянки як
прибудинкової території до
вищевказаного будинку.

Також позивачем не надано суду,
відомостей про розмір земельної
ділянки під прибудинковою територією,
її межі, оскільки закон не визначає
конкретні розміри земельних ділянок
багатоквартирних жилих будинків, тому
площа та конфігурація ділянок є різною,
а тому у співвласників будинку
відсутні повноваження щодо
розпорядженням земельною ділянкою, у
зв'язку з відсутністю якої-небудь
документації, яка визначає розмір, межі
і правове положення даної ділянки.

Викладене підтверджується також і
рішенням Конституційного Суду України
від 09.11.2011 року № 14-рп/2011, відповідно до
змісту п. 4 якого, прибудинкова
територія навколо будинку повинна бути
визначена актом на право власності чи
користування земельною ділянкою.
Необхідність наявності акта на право
власності чи користування земельною
ділянкою для визначення прибудинкової
території будинку передбачено також
ст. 1 ЗУ „Про об'єднання співвласників
багатоквартирного будинку".

Відповідно ж до ст. 158 ЗК України,
встановлення меж землекористування
віднесено до компетенції органів
місцевого самоврядування, а тому суд не
може самостійно визначати належність
певної земельної ділянки, в даному
випадку ділянки під спірною будівлею,
до прибудинкової території при
відсутності чітких визначених меж
такої прибудинкової території.

З огляду на те, що земельна ділянка, на
якій розташований зазначений
багатоквартирний жилий будинок, а
також належні до нього будівлі, у
власність чи в постійне користування
будь-яким підприємствам, установам і
організаціям для здійснення
управління цим будинком відповідно до
ч. 1 ст. 42 ЗК України не передавалася,
акт про визначення прибудинкової
території та її меж не видавався,
об'єднання власників цього будинку не
створювалось, тому земельна ділянка
під та навколо багатоквартирного
будинку та під господарськими
будівлями (гаражами, сараями тощо) біля
цього будинку відносилась та
відноситься на даний час до земель
комунальної власності Тростянецької
територіальної громади, в особі
представницького органу Тростянецької
селищної ради, і саме із земель цієї
категорії ОСОБА_2 було виділено
безоплатно 0,0044 га земель комунальної
власності для гаражного будівництва,
що не суперечить чинному земельному
законодавству України.

Позивач не надав судам першої чи
апеляційної інстанції доказів, що
підтверджують його право користування
земельною ділянкою, на якій
знаходиться спірна будівля, а відтак і
доказів про порушення його законних
правкористувача земельної ділянки.

Крім того, судом першої інстанції вірно
не взято до уваги розписку від 06.09.2011
року про те, що позивач придбав
господарську будівлю на спірній
земельній ділянці в 1995 році, з огляду на
те, що відчуження нерухомого майна
оформляється нотаріально посвідченим
договором.

У відповідності до ст. 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на Отже, здійснивши
системний аналіз діючого на момент
вчинення спірних правовідносин
законодавства та наданих у справі
доказів, суд апеляційної інстанції
вважає, що Ладижинський міський суд
дійшов вірного висновку про відмову в
задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ст. 19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до статей 11, 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, а суд згідно ст.
86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у
справі, за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні.

Враховуючи вищенаведене, позивачем не
було надано суду достатньо належних
доказів, які б свідчили про
правомірність заявлених позовних
вимог, а доводи апеляційної скарги не
викликають сумнівів щодо правильності
висновків суду першої інстанції та
застосування норм матеріального і
процесуального права.

Відповідно до ч.1 ст.200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду -без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального та
процесуального права.

Зважаючи на те, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального та
процес

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206,
212, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, - залишити
без задоволення, а постанову
Ладижинського міського суду
Вінницької області від 24 січня 2014 року,
- без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку
згідно ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі
18 березня 2014 року .

Головуючий
Граб Л.С.

Судді
Боровицький О. А.

Сапальова Т.В.