Справа № 2а/1570/6669/11
Суддя: Ситников О.Ф.
Дата ухвалення: 2014-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"05" березня 2014 р. м. Київ
К/9991/30478/12

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Ситникова О.Ф.(суддя-доповідач),

Гаманка О.І.,

Малиніна В.В.,

розглянувши в письмовому провадженні
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_4 до Ізмаїльського міського
відділу Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Одеській області, старшого УІМ
Ізмаїльського міського відділу
Головного управління Міністерства
внутрішніх справ України в Одеській
області - Лопотана Миколи Миколайовича,
оперуповноваженого СДСБЕЗ
Ізмаїльського міського відділу
Головного управління Міністерства
внутрішніх справ України в Одеській
області - Мінчева Андрія Петровича про
визнання рішень, дій та бездіяльності
протиправними за касаційною скаргою
ОСОБА_4 на ухвалу Одеського окружного
адміністративного суду від 23 серпня 2011
року та ухвалу Одеського апеляційного
адміністративного суду від 29 вересня
2011 року , -

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Одеського апеляційного
адміністративного суду від 29 вересня
2011 року залишено без змін ухвалу
Одеського окружного адміністративного
суду від 23 серпня 2011 року, якою
відмовлено у відкритті провадження у
справі за позовом ОСОБА_4.

Не погоджуючись з рішеннями суду
попередніх інстанцій, ОСОБА_4
звернувся з касаційною скаргою, в якій
просить скасувати ухвалу Одеського
окружного адміністративного суду від 23
серпня 2011 року та ухвалу Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 29 вересня 2011 року і ухвалити нову з
направленням справи до суду першої
інстанції на новий розгляд.

Заслухавши доповідача, перевіривши
доводи касаційної скарги, матеріали
справи, колегія суддів, в межах ст. 220
КАС України, дійшла висновку про
залишення касаційної скарги без
задоволення з таких підстав.

Постановляючи ухвалу про відмову
відкритті провадження в
адміністративній справі суд першої
інстанції обґрунтовано виходив з того,
що справу не належить розглядати в
порядку адміністративного
судочинства, так як предметом позову є
бездіяльність відповідачів, пов'язана
з неприйняттям рішення про порушення
кримінальної справи, що в свою чергу
виключає можливість розгляд даного
позову в порядку адміністративного
судочинства.

Суд апеляційної інстанції погодився із
вказаними висновками суду першої
інстанції та вважав, що дана справа не
є публічно - правовим спором, який
підпадає під визначення справи
адміністративної юрисдикції, тобто
компетенція адміністративних судів,
встановлена ч. 2 ст. 17 КАС України, на цей
спір не поширюється.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
погоджується з такими висновками судів
попередніх інстанцій та зазначає
наступне.

До адміністративного суду має право
звернутися з адміністративним позовом
особа, яка вважає що порушено її права,
свободи чи інтереси у сфері
публічно-правових відносин.

Відповідно до ч.2 ст. 2 КАС України до
адміністративних судів можуть бути
оскаржені будь-які рішення, дії чи
бездіяльність суб'єктів владних
повноважень, крім випадків, коли щодо
таких рішень, дій чи бездіяльності
Конституцією чи законами України
встановлено інший порядок судового
провадження.

Відповідно до поняття «справа
адміністративної юрисдикції»,
наведеного у п.1 ч.1 ст. 3 КАС України, під
нею розуміється переданий на вирішення
адміністративного суду публічно -
правовий спір, у якому хоча б однією із
сторін є суб'єкт, що здійснює владні
управлінські функції на основі
законодавства, в тому числі на
виконання делегованих повноважень.
Поняття «суб'єкт владних повноважень» -
це органи державної влади, орган
місцевого самоврядування, їхні
посадові чи службові особи, інший
суб'єкт при здійсненні ними владних
управлінських функцій на основі
законодавства, в тому числі на
виконання делегованих повноважень.
Необхідною та єдиною ознакою суб'єкта
владних повноважень є здійснення цим
суб'єктом владних управлінських
функцій щодо іншого суб'єкта, який є
учасником спору.

Рішенням Конституційного Суду України
№ 6-рп/2001 від 23 травня 2001 р. визначено,
що кримінальне судочинство - це
врегульований нормами КПК України
порядок діяльності органів дізнання,
попереднього слідства, прокуратури і
суду (судді) щодо порушення,
розслідування, розгляду і вирішення
кримінальних справ, а також діяльність
інших учасників кримінального процесу
- підозрюваних, обвинувачених,
підсудних, потерпілих, цивільних
позивачів і відповідачів, їх
представників та інших осіб з метою
захисту своїх конституційних прав,
свобод і законних інтересів. Захист
прав і свобод людини не можуть бути
надійним без надання їй можливості при
розслідуванні кримінальної справи
оскаржити до суду окремі процесуальні
акти, дії чи бездіяльність органів
дізнання, попереднього слідства і
прокуратури. Але таке оскарження може
здійснюватись у порядку, встановленому
КПК України, оскільки діяльність
посадових осіб, як і діяльність суду,
має свої особливості та не належить до
управлінської сфери.

Таким чином, дії посадових осіб органів
дізнання, попереднього слідства,
прокуратури і суду (судді) по вирішенню
питання про невиконання вироку суду не
належать до сфери управлінської
діяльності і регулюються нормами
кримінально-процесуального закону.

Таким чином, дії посадових осіб органів
дізнання, попереднього слідства,
прокуратури і суду (судді) по вирішенню
питання про порушення чи відмову в
порушенні кримінальної справи не
належать до сфери управлінської
діяльності і регулюються нормами
кримінально-процесуального закону.

Так, ч. 2 ст. 97 КПК України передбачено,
що по заяві або повідомленню про злочин
прокурор, слідчий, орган дізнання або
суддя зобов'язані не пізніше
триденного строку прийняти одне з
таких рішень: 1) порушити кримінальну
справу; 2) відмовити в порушенні
кримінальної справи; 3) направити заяву
або повідомлення за належністю.

Згідно з ч.1 ст. 99 КПК України при
відсутності підстав до порушення
кримінальної справи прокурор, слідчий,
орган дізнання або суддя своєю
постановою відмовляють у порушенні
кримінальної справи, про що
повідомляють заінтересованих осіб і
підприємства, установи, організації.

У вищезгаданому рішенні
Конституційного Суду України № 6-рп/2001
від 23 травня 2001 р. також зазначається,
що положення статті 55 Конституції
України щодо можливості громадянина
звернутись за захистом своїх прав і
свобод однаково стосується можливості
судового оскарження актів, дій
бездіяльності посадових осіб органів
дізнання, попереднього слідства і
прокуратури, оскільки ними можуть
порушуватись його права і свободи.
Недосконалість інституту судового
контролю за досудовим слідством не
може бути перепоною для оскарження
актів, дій чи бездіяльності посадових
осіб зазначених органів.

Компетенція адміністративних судів
щодо вирішення адміністративних справ
визначається ст. 17 КАС України.

Згідно з пунктом 2 частини 3 статті 17 КАС
України компетенція адміністративних
судів не поширюється на
публічно-правові справи, що належить
вирішувати в порядку кримінального
судочинства.

Таким чином, дії посадових осіб органів
дізнання, попереднього слідства,
прокуратури і суду (судді) по вирішенню
питання про порушення чи відмову в
порушенні кримінальної справи не
належать до сфери управлінської
діяльності і регулюються нормами
кримінально-процесуального закону.

Відповідно до ст. 236 КПК України
визначено, що скарга на дії прокурора
при проведенні ним досудового слідства
або окремих слідчих дій у справі
подається вищестоящому прокуророві,
який її розв'язує в порядку і в строки,
що передбачені статтями 234 і 235 цього
Кодексу.

Таким чином, колегія суддів
погоджується з тим, що позовна заява
ОСОБА_4 не підлягає розгляду в порядку
адміністративного судочинства,
оскільки ці правовідносини
врегульовані кримінально
процесуальним законодавством України.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
повністю погоджується із висновками
судів попередніх інстанцій та вважає,
що доводи касаційної скарги не
спростовують висновків суду, тому
вимоги касаційної скарги не підлягають
задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 224 КАС України
суд касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанцій не допустили порушень
норм матеріального і процесуального
права при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій.

Керуючись ст.ст. 220, 222, 223, 224, 231 КАС
України, -

УХВАЛИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без
задоволення, а ухвалу Одеського
окружного адміністративного суду від 23
серпня 2011 року та ухвалу Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 29 вересня 2011 року - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді О.Ф.
Ситников

О.І.
Гаманко

В.В. Малинін