Справа № 810/5969/13-а
Суддя: Костюк Л.О.
Дата ухвалення: 2014-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
810/5969/13-а Головуючий у
1-й інстанції: Колеснікова І.С.
Суддя-доповідач: Костюк Л.О.
У Х В А Л А

Іменем України

20 березня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого - судді Костюк Л.О.;

суддів: Твердохліб В.А., Бужак
Н.П.;

за участю секретаря: Кінзерської Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у залі суду апеляційну
скаргу Товариства з обмеженою
відповідальністю «Агрофірма Поділля»
на постанову Київського окружного
адміністративного суду від 19 листопада
2013 року у справі за адміністративним
позовом Управління Пенсійного фонду
України у Баришівському районі
Київської області до Товариства з
обмеженою відповідальністю «Агрофірма
Поділля» про стягнення заборгованості,
-

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2013 року, позивач звернувся
до Київського окружного
адміністративного суду з позовом до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Агрофірма Поділля»
про стягнення заборгованості. Свої
позовні вимоги мотивував тим, що згідно
даних особового рахунку
страхувальника, у відповідача
утворився борг з відшкодування
фактичних витрат на виплату і доставку
пенсій, призначених на пільгових
умовах праці та роботах із особливо
важкими умовами праці за списком №2,
відповідно до пунктів «б»- «з» статті 13
Закону України «Про пенсійне
забезпечення» за серпень-вересень 2013
року у розмірі 17708, 31 грн. Посилаючись на
пункт 2 Прикінцевих положень Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» від
09.07.2003 №1058-IV та пункт 6 Інструкції про
порядок обчислення і сплати
страхувальниками та застрахованими
особами внесків на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування до
Пенсійного фонду України, затвердженої
постановою Пенсійного фонду України
від 19.12.2003 № 21-1, зареєстрованої в
Міністерстві юстиції України 16.01.2004 за
№64/8663.

Постановою Київського окружного
адміністративного суду від 19 листопада
2013 року позов задоволено повністю.

Стягнуто з товариства з обмеженою
відповідальністю "Агрофірма Поділля"
(ідентифікаційний код 00849936) на користь
Управління Пенсійного фонду України у
Баришівському районі Київської
області заборгованість по
відшкодуванню фактичних витрат на
виплату та доставку пенсій,
призначених на пільгових умовах за
серпень-вересень 2013 року, у розмірі 17708
(сімнадцять тисяч сімсот вісім) грн. 31
коп.

Не погоджуючись з зазначеним судовим
рішенням, відповідач подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
постанову суду першої інстанції як
таку, що постановлена з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
та прийняти нову, якою у задоволенні
позову відмовити повністю.

Заслухавши суддю - доповідача,
розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи,
правильність застосування судом
першої інстанції норм законодавства,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає залишенню без
задоволення, а постанова суду - без змін
з таких підстав.

Згідно зі ст. 198, п. 1 ч. 1 ст. 200 КАС
України, суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову суду - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції щодо
задоволення позовних вимог, з огляду на
наступне.

Як встановлено судом першої інстанції,
товариство з обмеженою
відповідальністю «Агрофірма Поділля»,
як платник страхових внесків перебуває
на обліку в Управлінні Пенсійного
фонду України у Баришівському районі
Київської області, а отже є
страхувальником у розумінні положень
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування».

Як вбачається з матеріалів справи,
протягом серпня-вересня 2013 року
витрати Управління Пенсійного фонду
України у Баришівському районі
Київської області на виплату та
доставку пенсій, призначених на
пільгових умовах за списком № 2
працівникам відповідача, становили
17708,31 грн., що підтверджується наявними
у матеріалах справи розрахунками
фактичних витрат на виплату та
доставку пенсій, призначених
відповідно до частини 2 Прикінцевих
положень Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» в частині пенсій,
призначених відповідно до пунктів
"б"-"з" статті 13 Закону України «Про
пенсійне забезпечення» за
серпень-вересень 2013 року.

Відповідачем відшкодування витрат на
виплату та доставку пенсій,
призначених на пільгових умовах згідно
списку № 2 за серпень-вересень 2013 року,
у строки, встановлені законодавством,
не здійснено.

Відтак, встановлено, що у відповідача
утворилася заборгованість перед
Управлінням Пенсійного фонду України у
Баришівському районі Київської
області з відшкодування фактичних
витрат на виплату і доставку пільгових
пенсій за списком № 2 у загальному
розмірі 17708,31 грн., а тому позивач
просить стягнути суму заборгованості з
відповідача у судовому порядку.

Надаючи правову оцінку позовним
вимогам, зазначити наступне.

Принципи, засади і механізми
функціонування системи
загальнообов'язкового державного
пенсійного страхування визначаються
Законом України від 09.07.2003 №1058-ІV «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» (надалі - Закон України
від 09.07.2003 № 1058-ІV), зокрема: принципи та
структура системи
загальнообов'язкового державного
пенсійного страхування; коло осіб, які
підлягають загальнообов'язковому
державному пенсійному страхуванню;
платники страхових внесків, їх права та
обов'язки; порядок нарахування,
обчислення та сплати страхових
внесків, стягнення заборгованості за
цими внесками тощо.

Відповідно до частини третьої статті 18
Закону України від 09.07.2003 №1058-IV,
страхові внески є цільовим
загальнообов'язковим платежем, який
справляється на всій території України
в порядку, встановленому цим Законом.
Страхові внески, згідно зі статтею
першою вказаного Закону - це кошти
відрахувань на соціальне страхування
та збір на обов'язкове державне
пенсійне страхування, сплачені згідно
із законодавством, що діяло раніше;
кошти, сплачені на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування
відповідно до цього Закону.

Приписами пункту 2 Прикінцевих
положень Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV далі -
Закон України № 1058-IV) встановлено, що
пенсійне забезпечення застрахованих
осіб, які працювали або працюють на
підземних роботах, на роботах з
особливо шкідливими і особливо важкими
умовами праці за списком N 1 та на інших
роботах із шкідливими і важкими
умовами праці за списком N 2 виробництв,
робіт, професій, посад і показників,
затверджених Кабінетом Міністрів
України, та за результатами атестації
робочих місць, на посадах, що дають
право на призначення пенсії за віком на
пільгових умовах або за вислугу років,
які відповідно до законодавства, що
діяло раніше, мали право на пенсію на
пільгових умовах або за вислугу років,
здійснюється згідно з окремим
законодавчим актом через професійні та
корпоративні фонди.

Коло осіб, які мають право на пенсію за
віком на пільгових умовах, незалежно
від місця останньої роботи за списком
№ 1 і за списком № 2, визначено, зокрема
підпунктами "а", "б", "з" частини першої
статті 13 Закону України «Про пенсійне
забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII.

До запровадження пенсійного
забезпечення через професійні та
корпоративні фонди особам, зазначеним
в абзаці першому цього пункту, пенсії
призначаються за нормами Закону
України №1058-IV в разі досягнення
пенсійного віку та наявності трудового
стажу, передбаченого Законом України №
1788-XII.

У цьому випадку розміри пенсій
визначаються відповідно до статті 27 та
з урахуванням норм статті 28 Закону
України №1058-IV. При цьому зберігається
порядок покриття витрат на виплату і
доставку цих пенсій, що діяв до
набрання чинності цим Законом.

Отже, із набранням чинності з 1 січня 2004
року Законом України №1058-IV порядок
компенсації фактичних витрат
Пенсійного фонду України на виплату і
доставку пенсій не змінився.

Згідно пункту 1 статті 1 та пункту 1
статті 2 Закону України від 26.06.1997
№400/97-ВР, для суб'єктів підприємницької
діяльності незалежно від форм
власності, їх об'єднань, бюджетних,
громадських та інших установ та
організацій, об'єднань громадян та
інших юридичних осіб, а також фізичних
осіб - суб'єктів підприємницької
діяльності, які використовують працю
найманих працівників, об'єктом
оподаткування є також фактичні витрати
на виплату і доставку пенсій,
призначених відповідно до пунктів
«б»-«з» статті 13 Закону України «Про
пенсійне забезпечення» до досягнення
працівниками пенсійного віку,
передбаченого статтею 12 Закону України
«Про пенсійне забезпечення».

Відповідно статті 1 Закону України
№1058-IV, страхові внески - це кошти
відрахувань на соціальне страхування,
збір на обов'язкове державне пенсійне
страхування та страхові внески на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування, сплачені (які підлягають
сплаті) згідно із законодавством, що
діяло раніше; надходження від сплати
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування, що
спрямовуються на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування.

Відтак, грошові кошти, які сплачуються
суб'єктами господарювання на
відшкодування фактичних витрат на
виплату і доставку пільгових пенсій,
призначених відповідно до пунктів
"б"-"з" статті 13 Закону України № 1788-XII, є
страховими внесками, у розумінні
Закону України №1058- IV.

Порядок відшкодування витрат на
виплату і доставку пенсій, призначених
на пільгових умовах, визначається
розділом 6 Інструкції про порядок
обчислення і сплати страхувальниками
та застрахованими особами внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування до Пенсійного фонду
України, затвердженої постановою
правління Пенсійного фонду України від
19.12.2003 № 21-1 (надалі - Інструкція).

Пунктом 6.4 розділу 6 Інструкції
встановлено, що розмір сум до
відшкодування на поточний рік
визначається відділами доходів
органів Пенсійного фонду України
щорічно у розрахунках фактичних витрат
на виплату та доставку пільгових
пенсій, призначених відповідно до
частини 2 Прикінцевих положень Закону
України № 1058-IV (згідно з додатками 6 та
7), які надсилаються підприємствам до
20-го січня поточного року та протягом 10
днів з новопризначених (перерахованих)
пенсій.

У разі призначення пенсій на пільгових
умовах особам, які мають необхідний
стаж роботи не за місцем призначення
цієї пенсії, орган Пенсійного фонду за
місцем призначення пенсії надсилає
повідомлення згідно з додатками,
зазначеними у пункті 6.4 цієї Інструкції
для зазначених підприємств, у двох
примірниках через орган Пенсійного
фонду за місцезнаходженням цього
підприємства. Відшкодування сум
фактичних витрат на виплату та
доставку пенсій, призначених на
пільгових умовах, у таких випадках
здійснюється підприємством на рахунки
органу Пенсійного фонду за місцем його
реєстрації (пункт 6.9 розділу 6
Інструкції).

Згідно пункту 6.8 розділу 6 Інструкції,
підприємства щомісяця до 25-го числа
вносять до Пенсійного фонду зазначену
в повідомленні місячну суму фактичних
витрат на виплату та доставку пенсій,
призначених на пільгових умовах.

Таким чином, підставою для
відшкодування підприємством органам
Пенсійного фонду витрат на виплату та
доставку пільгових пенсій є розрахунки
фактичних витрат на виплату і доставку
пільгових пенсій за відповідний
період.

Як свідчать наявні матеріали справи,
відповідно до розрахунків фактичних
витрат на виплату та доставку пенсій,
призначених відповідно до пункту 2
Прикінцевих положень Закону України №
1058-IV в частині пенсій, призначених
відповідно до пунктів «б»-«з» статті 13
Закону України №1788-XII, загальний розмір
фактичних витрат, що підлягає
відшкодуванню відповідачем за період з
серпня по вересень 2013 року, становить
17708,31 грн.

Щодо посилання відповідача на
неправомірність включення до
розрахунків фактичних витрат на
виплату та доставку пільгових пенсій
осіб, які не мають право на пенсії,
призначених на пільгових умовах праці
та роботах із особливо важкими умовами
праці за списком № 2, оскільки такі
особи повинні отримувати пенсію
відповідно до пунктів «в»- «е» статті 13
Закону України «Про пенсійне
забезпечення», необхідно зауважити
таке.

Як встановлено судом першої інстанції,
підприємством отримано розрахунки
Управління Пенсійного фонду фактичних
витрат на виплату та доставку пенсій
12.10.2013 року, що підтверджується копією
повідомлення про вручення поштового
відправлення.

Дослідивши доводи та пояснення
відповідача, якими обґрунтовано
заперечення на позов, суд першої
інстанції дійшов правильного висновку,
що фактично відповідачем
висловлюється незгода із
правомірністю призначення пенсій на
пільгових умовах.

Поряд із цим необхідно наголосити, що
предметом спору у даній справі є саме
відшкодування фактичних витрат на
виплату та доставку пільгових пенсій, а
не встановлення факту правильності
призначення пенсії на пільгових умовах
особам згідно розрахунків позивача.

Підтвердження факту понесення
позивачем витрат на виплату та витрат
на доставку пільгових пенсій
кореспондується з обов'язком
відповідача відшкодувати такі витрати.

Відтак, з моменту отримання
відповідних розрахунків сума
фактичних витрат, що підлягає
відшкодуванню відповідачем, є
узгодженою, а оскільки таких
розрахунків відповідачем не оскаржено,
- вони є обов'язковим для виконання.

Належних та допустимих доказів
неправомірності визначення розміру та
складу фактичних витрат позивача на
виплату та доставку пенсій,
призначених за списком № 2, а також їх
нарахування суду не надано, як і не
надано доказів оскарження дій позивача
щодо призначення пенсії працівникам
відповідача саме у відповідності до
пунктів "б"-"з" статті 13 Закону України №
1788-XII.

На підставі викладеного судом
встановлено, що у відповідача
утворилася та наявна заборгованість по
відшкодуванню фактичних витрат на
виплату та доставку пенсій,
призначених на пільгових умовах за
списком № 2 у вказаному вище розмірі.

Склад витрат та факт їх понесення
позивачем підтверджується доказами,
наявними у матеріалах справи:
розрахунками по відшкодуванню
фактичних витрат на виплату та
доставку пільгових пенсій, призначених
за списком № 2 та карткою особового
рахунку відповідача.

Відповідно до частини дванадцятої
статті 20 Закону України № 1058-IV,
страхові внески підлягають сплаті
незалежно від фінансового стану
платника і мають пріоритет перед всіма
іншими зобов`язаннями, у тому числі із
сплати податків та інших обов`язкових
платежів.

Відповідно до статті 19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах
щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідач, як суб'єкт владних
повноважень, з урахуванням всіх
встановлених фактичних обставин по
справі та вимог законодавства, не довів
правомірність своїх дій.

Таким чином, підстав для задоволення
апеляційної скарги немає, а її доводи
спростовуються вище наведеним.

Зі змісту ст. 159 КАС України, судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права,
обґрунтованим - ухвалене судом на
підставі повного та всебічного
з'ясування обставин в адміністративній
справі, підтверджених доказами,
дослідженими в судовому засіданні.

З урахуванням вище викладеного,
колегія суддів дійшла висновку, що
судом першої інстанції правильно
встановлені обставини справи, судове
рішення ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права
і підстав для його скасування не
вбачається.

Керуючись ст.ст. 2, 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206,
211, 212, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И
Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю «Агрофірма
Поділля» - залишити без задоволення, а
постанову Київського окружного
адміністративного суду від 19 листопада
2013 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, проте на неї може бути
подана касаційна скарга до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів з дня складення
цієї ухвали у повному обсязі, тобто з 25
березня 2014 року.

Головуючий суддя:

Судді:

Повний текст ухвали виготовлено - 20
березня 2014 року.

Головуючий суддя
Костюк Л.О.

Судді:
Бужак Н.П.

Твердохліб В.А.