Справа № 570/4941/13-а
Суддя: Кушнір Н.В. Н. В.
Дата ухвалення: 2014-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №570/4941/13-а
номер провадження 2-а/570/37/2014
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 березня 2014 року

Рівненський районний суд Рівненської
області (як місцевий адміністративний
суд)

в особі судді
Кушнір Н.В.

з участю позивача
ОСОБА_1,

його представника
адвоката ОСОБА_2,

представників
відповідача Трофимчука В.І.,

Сачука В.М.,

при секретарі судового засідання
Бардабушу В.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в приміщенні
Рівненського районного суду
Рівненської області ( м.Рівне
вул.Дубенська 25 б ) адміністративну
справу за позовом ОСОБА_1 до
Новоукраїнської сільської ради
Рівненського району Рівненської
області про визнання протиправним та
скасування рішення Новоукраїнськрої
сільської ради № 237 від 12.02.2010 року,

в с т а н о в и в:

у поданій до суду позовній заяві,
яка згодом була уточнена, позивач
просить визнати протиправним та
скасувати рішення Новоукраїнської
сільської ради Рівненського району
Рівненської області № 237 від 12 лютого
2010 року "Про затвердження технічної
документації із землеустрою щодо
складання державних актів на земельні
ділянки" для ведення особистого
селянського господарства в розмірі 0.2052
га в частині, що стосується ОСОБА_5.

В обґрунтування своїх вимог
покликається на те, що оскаржуване
рішення прийняте на підставі даних, які
не є перевіреними та не відповідають
дійсності.

У судовому засіданні позивач підтримав
позов повністю і по аналогічних
мотивах. По суті спору показав, що
більше двадцяти років постійно
користується земельною ділянкою, яка
знаходиться навпроти його
будинковолодіння. Ділянка огороджена
вже протягом багатьох років. Коли
нещодавно вирішив її приватизувати,
виявилося, що її частина приватизована
ОСОБА_5, який його про це не повідомив.
При зверненні до відповідача та
третьої особи, встановив, що виникла
помилка, щодо якої не заперечує ОСОБА_5,
яку сільська рада сама виправити не
може, оскільки ОСОБА_5 вже виготовив
Державний акт на всю землю. Весь цей час
він продовжує користуватися вказаною
земельною ділянкою у встановлених
межах за її цільовим призначенням.
Жодних претензій з приводу цього до
нього зі сторони ОСОБА_5 немає. Хочуть
разом з ОСОБА_5 нарешті узаконити ті
частини земельних ділянок, якими
користуються вже багато років.

Представник позивача підтримав позов
повністю і по аналогічних підставах.

Представники відповідача позов
визнають, не заперечуючи проти
задоволення позову, оскільки дійсно
відповідач вчинив поспішні дії.

Третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору у судове
засідання не з'явився, хоча завчасно та
належним чином повідомлений про дату,
час та місце розгляду справи, клопотань
про відкладення розгляду справи від
нього не надходило, повторно подав до
суду заяву про розгляд справи у його
відсутність, не заперечує проти
задоволення позову.

Заслухавши пояснення учасників
судового розгляду, свідка, з»ясувавши
обставини та вивчивши матеріали
справи, дослідивши подані письмові
докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді у судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності, суд
дійшов таких висновків.

Відповідно до змісту ч.2 ст.19
Конституції України органи місцевого
самоврядування зобов'язані діяти лише
на підставі та у межах повноважень та
засобами, передбаченими Конституцією
та законами України. Зазначені
положення Конституції України
кореспондовані в ст.24 Закону України
«Про місцеве самоврядування в
Україні».

Згідно ст.144 Конституції України органи
місцевого самоврядування в межах
повноважень, визначених законом,
приймають рішення, які є обов'язковими
для виконання на відповідній
території. У відповідності із ст.59
вищевказаного Закону рада в межах
своїх повноважень приймає нормативні
та інші акти у формі рішень. Питання
регулювання земельних відносин
відповідно до п.34 ч.1 ст.26 цього Закону
вирішуються виключно на пленарних
засіданнях ради. Згідно зі змістом ст.12
Земельного кодексу України
розпорядження землями територіальних
громад відноситься до повноважень
сільських рад у галузі земельних
відносин на території сіл.

Відповідно до ч.10 ст.59 Закону України
«Про місцеве самоврядування» акти
органів та посадових осіб місцевого
самоврядування з мотивів їхньої
невідповідності Конституції або
законам України визнаються
незаконними в судовому порядку. Саме
незгода позивача із вищевказаним
рішенням відповідача слугувало
підставою для його звернення до суду.

Спірні правовідносини у даній справі
виникли з приводу правомірності
рішення Новоукраїнської сільської
ради № 237 від 12 лютого 2010 року щодо
ОСОБА_5.

Як показав свідок ОСОБА_7-
заст.директора ДП "Рівненський
інститут землеустрою" приватизація
вказаної земельної ділянки
проводилася згідно вимог Постанови
Кабінету Міністрів України № 844, яка
передбачала спрощений її порядок.
Зокрема, вона була безкоштовна і не
передбачала погодження меж з суміжними
землекористувачами. Суть роботи була
така: їх спеціалісти виїзжали на місце,
зі слів працівників сільради чи
майбутніх власників земельної ділянки
або членів їх сімей встановлювали межі,
про що складався відповідний акт.
Згодом технічна документація
затверджувалася в сільраді, а власнику
видавався Державний акт. Щодо спірного
рішення, то межі земельної ділянки їм
показувала, з її слів дружина ОСОБА_5,
представник сільради при цьому
присутній не був. Дані помилки призвели
до винесення оспорюваного рішення.

Актом відповідача від 26 лютого 2014 року
підтверджується факт неправильного
виготовлення технічної документації
щодо земельних ділянок суміжних
землекористувачів, оскільки внаслідок
цього земельна ділянка ОСОБА_5
поглинула земельну ділянку ОСОБА_1 у
розмірі 0.14 га. Цей факт не
заперечується учасниками судового
розгляду.

Як встановлено судом, на підставі
оскаржуваного рішення ОСОБА_5 18 жовтня
2010 року виданий Державний акт на право
власності на земельну ділянку площею
0.2052 га в межах згідно з планом для
ведення особистого селянського
господарства. Відповідно до плану з
обох сторін вона межує із земельною
ділянкою позивача.

Суд погоджується з твердженням
учасників судового розгляду, що
позивач користується земельною
ділянкою законно. Тому стосовно права
постійного користування земельними
ділянками діє механізм захисту,
гарантований ст.ст.13, 14, 41, 55 Конституції
України.

Положення КАС України дають підстави
стверджувати, що в адміністративному
судочинстві діє презумпція
неправомірності рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень, який зобов'язаний в
порядку судової процедури, визначеної
законом, довести суду правомірність
своїх рішень, дій чи бездіяльності.
Отже, адміністративне судочинство - це
специфічний вид судочинства, де
твердження особи про порушення прав
вважаються правомірними, поки владний
суб'єкт не доведе перед судом
протилежне.

У ст.8 Конституції України закріплено,
що в Україні визнається і діє принцип
верховенства права. Одним з проявів
верховенства права є те, що право не
обмежується лише законодавством як
однією з його форм, а включає й інші
соціальні регулятори. Таке розуміння
права не дає підстав для його
ототожнення із законом, який іноді може
бути й несправедливим, у тому числі
обмежувати свободу та рівність особи.
(Рішення Конституційного Суду України
від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004). Ст.8
КАС України передбачає, що суд при
вирішенні справи керується принципом
верховенства права, відповідно до
якого, зокрема, людина, її права та
свободи визнаються найвищими
цінностями та визначають зміст і
спрямованість діяльності держави. Суд
застосовує принцип верховенства права
з урахуванням судової практики
Європейського суду з прав людини.

Вважаючи дії відповідача
протиправними, суд застосовує принцип
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації,
відповідно до ст.2 КАС України,
констатує про порушене право позивача.

Відповідно до норм ст.162 КАС України суд
приймає постанову, яка б гарантувала
дотримання і захист прав, свобод,
інтересів людини і громадянина, інших
суб'єктів у сфері публічно-правових
відносин від порушень з боку суб'єктів
владних повноважень.

Таким чином, зважаючи на завдання та
принципи адміністративного
судочинства, суд дійшов висновку про
необхідність відновлення порушених
прав та інтересів осіб шляхом
задоволення позову.

Позивач звільнений від сплати судового
збору.

На підставі наведеного, ст.13, 14, 19,
41, 55, 144 Конституції України, ст.24, п.34 ч.1
ст.26, ст.59 Закону України «Про місцеве
самоврядування в Україні», ст.12 ЗК
України, керуючись ст.ст.2, 8, 162 КАС
України, суд

п о с т а н о в и в :

адміністративний позов ОСОБА_1 до
Новоукраїнської сільської ради
Рівненського району Рівненської
області про визнання протиправним та
скасування рішення Новоукраїнськрої
сільської ради № 237 від 12.02.2010 року
задоволити.

Визнати протиправним та скасувати
рішення Новоукраїнської сільської
ради Рівненського району Рівненської
області № 237 від 12 лютого 2010 року "Про
затвердження технічної документації
із землеустрою щодо складання
державних актів на земельні ділянки"
для ведення особистого селянського
господарства в розмірі 0.2052 га в
частині, що стосується ОСОБА_5.

Постанова може бути оскаржена до
Житомирського апеляційного
адміністративного суду через
Рівненський районний суд Рівненської
області шляхом подання апеляційної
скарги протягом десяти днів з дня її
проголошення.

Суддя
Кушнір Н.В.