Справа № 2а-12952/09/0170
Суддя: Карась О.В.
Дата ухвалення: 2014-03-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 березня 2014 року
м. Київ К-35269/10

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Карася О.В. (головуючого), Голубєвої
Г.К., Рибченка А.О.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу
Спеціалізованої державної податкової
інспекції по роботі з великими
платниками податків в м. Сімферополі
Автономної Республіки Крим на
постанову Окружного адміністративного
суду Автономної Республіки Крим від
08.02.2010 та ухвалу Севастопольського
апеляційного адміністративного суду
від 21.10.2010 у справі № 2а-12952/09/0170

за позовом Публічного
акціонерного товариства по
газопостачанню та газифікації
"Кримгаз"

до Спеціалізованої
державної податкової інспекції по
роботі з великими платниками податків
в м. Сімферополі Автономної Республіки
Крим

про визнання протиправними
та скасування податкових
повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И В:

Товариство в судовому порядку
оскаржило податкові повідомлення
-рішення від 04.11.2009 № /0, яким
позивачу визначено податкове
зобов'язання (з урахуванням штрафних
(фінансових) санкцій) з орендної плати
за землю у сумі 3 900,33 грн., від 04.11.2009 №
/0, яким визначено податкове
зобов'язання (з урахуванням штрафних
(фінансових) санкцій) за платежем з
орендної плати за землю у сумі 7 125,64
грн. та від 04.11.2009 № /0, яким
визначено податкове зобов'язання (з
урахуванням штрафних (фінансових)
санкцій) з орендної плати за землю у
сумі 1 023,14 грн.

Судом першої інстанції, залишеною без
змін ухвалою апеляційного суду,
позовні вимоги задоволено.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, з
думкою якого погодився апеляційний
суд, виходив з того, що орендна плата за
користування земельними ділянками має
договірне походження, а зміна розміру
орендної плати повинна бути оформлена
у відповідності до вимог
законодавства.

У касаційній скарзі орган податкової
служби, посилаючись на порушення
судами попередніх інстанцій норм
матеріального права, просить судові
рішення скасувати та у задоволенні
позовних вимог відмовити.

У поданих запереченнях на скаргу
позивач просить у задоволенні скарги
відмовити через її необґрунтованість.

Під час підготовки справи до
касаційного розгляду позивачем було
подано заяву, з якої вбачається, що
Публічне акціонерне товариство по
газопостачанню та газифікації
"Кримгаз" є правонаступником ВАТ по
газопостачанню та газифікації
"Кримгаз" згідно рішення загальних
зборів акціонерів, яким у
відповідності із Законом України "Про
акціонерні товариства" змінено
організаційно правову форму
первісного позивача у справі.

У відповідності до вимог ст. 55 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд допускає заміну позивача у справі -
Відкрите акціонерне товариство по
газопостачанню та газифікації
"Кримгаз" на його правонаступника -
Публічне акціонерне товариство по
газопостачанню та газифікації
"Кримгаз".

Перевіривши правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, юридичної оцінки обставин
справи, доводи касаційної скарги та
заперечення на неї, колегія суддів
вважає, що касаційну скаргу необхідно
відхилити з наступних підстав.

Як встановлено судами, передумовою
ухвалення оспорюваних податкових
повідомлень - рішень були висновки
фахівців контролюючого органу за
результатами виїзної планової
перевірки, викладені у акті від 26.10.2009 №
10364/23-2/3348117, що позивачем при визначенні
суми податкового зобов'язання з
орендної плати за період з 01.07.2008 по
30.06.2009 не були враховані відповідні
зміни в нормативній грошовій оцінці
земельної ділянки згідно рішення 21-ї
сесії Сімферопольської міської ради
5-го скликання від 24.05.2007 № 264 "Про
орендну плату за землю по місту
Сімферополю", що призвело до заниження
суми податкового зобов'язання з
орендної плати на 8 032,74 грн.

Судами також було встановлено, що 28.02.2006
між позивачем та Сімферопольською
міською радою були укладені договори
оренди земельних ділянок № 2-244 з
визначеною місячною орендною платою у
сумі 2 220,27 грн., № 2-245 - у сумі 325,90 грн., №
2-246 - у сумі 1 812,66 грн., № 2-247 - сумі 116,82
грн., № 2-248 - у сумі 364,29 грн. та №2-249 - у
сумі 47,67 грн. Вказані розміри орендної
плати відповідають сумам податкового
зобов'язання, що визначались
самостійно позивачем у податкових
деклараціях, наданих контролюючому
органу.

Згідно із ст. 15 Закону України від 06.10.1998
№ 161-XIV "Про оренду землі" істотною
умовою договору оренди землі є,
зокрема, орендна плата із зазначенням
її розміру.

При цьому відповідно до ст. 21 цього
Закону орендна плата за землю - це
платіж, який орендар вносить
орендодавцеві за користування
земельною ділянкою. Розмір, форма і
строки внесення орендної плати за
землю встановлюються за згодою сторін
у договорі оренди (крім строків
внесення орендної плати за земельні
ділянки державної та комунальної
власності, які встановлюються
відповідно до Закону України "Про плату
за землю").

Таким чином, згідно із законодавством
України, чинним на момент виникнення
спірних відносин, питання щодо
встановлення розміру орендної плати за
земельні ділянки державної та
комунальної власності вирішується за
згодою сторін договору оренди
земельної ділянки із закріпленням
розміру орендної плати в такому
договорі оренди.

Відповідно до ст. 204 Цивільного кодексу
України правочин є правомірним, якщо
його недійсність прямо не встановлена
законом або якщо він не визнаний судом
недійсним.

В даному випадку недійсність договору
на право тимчасового користування
землею (в тому числі на умовах оренди)
законом прямо не встановлена, рішення
суду про визнання його недійсним
відсутнє, а тому договір є правомірним.

При цьому згідно із ст. 629 Цивільного
кодексу України договір є обов'язковим
для виконання сторонами.

Отже, умови договору (включаючи і умову
щодо розміру орендної плати) є
обов'язковими для виконання сторонами.
Відповідно, орендар зобов'язаний
сплачувати орендну плату за
користування земельною ділянкою, що є
предметом вказаного договору, у
визначеному договором розмірі.

Водночас, закріплення в ч. 4 ст. 21 Закону
України "Про оренду землі" мінімального
значення розміру орендної плати за
земельні ділянки державної та
комунальної власності означає те, що
орендна плата за такі земельні ділянки
є регульованою законодавством ціною.

Поряд з цим ні Закон України "Про плату
за землю", ні інші нормативно-правові
акти не закріплюють обов'язок орендаря
перераховувати орендну плату
(сплачувати її в більшому розмірі) в
разі законодавчої зміни граничного
розміру цієї плати.

Тобто орендар зобов'язаний буде
сплачувати більший розмір орендної
плати лише у випадку внесення
відповідних змін до договору.

Згідно із ст. 30 Закону України "Про
оренду землі" зміна умов договору
оренди землі здійснюється за взаємною
згодою сторін. У разі недосягнення
згоди щодо зміни умов договору оренди
землі спір вирішується в судовому
порядку.

Відповідно до ч. 3 ст. 653 Цивільного
кодексу України у разі зміни договору
зобов'язання змінюється з моменту
досягнення домовленості про зміну
договору, якщо інше не встановлено
договором чи не обумовлено характером
його зміни.

Якщо договір змінюється або
розривається у судовому порядку,
зобов'язання змінюється або
припиняється з моменту набрання
рішенням суду про зміну або розірвання
договору законної сили.

Таким чином, орендар зобов'язаний буде
сплачувати більший розмір орендної
плати з настанням дати: - набрання
чинності додатковою угодою про
внесення змін до договору (в разі
досягнення сторонами взаємної згоди
щодо збільшення розміру орендної
плати); - набрання законної сили
рішенням суду про зміну договору (в
разі вирішення спору щодо зміни
розміру орендної плати в судовому
порядку).

Як встановлено судами, позивачем та
Сімферопольської міською радою 08.08.2008
було внесено зміни до договорів оренди
земельних ділянок від 28.02.2006 щодо
збільшення розміру орендної плати за
землю. Також з матеріалів справи
вбачається, що судове рішення щодо
зміни розміру орендної плати в
судовому порядку відсутнє, а інших умов
збільшення розміру орендної плати
законами України не передбачено, у тому
числі і за рішенням податкового органу.

Таким чином, суди дійшли вірного
висновку про те, що нарахування
відповідачем податкових зобов'язань
згідно оспорюваних податкових
повідомлень - рішень є безпідставними,
оскільки обов'язок сплачувати орендну
плату у нових розмірах виникло у
позивача лише з 08.08.2008.

З урахуванням викладеного, суд
касаційної інстанції відхиляє доводи
органа податкової служби, викладені у
касаційній скарзі, і не вбачає підстав
для скасування законних і
обґрунтованих судових рішень першої та
апеляційної інстанцій.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210 - 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Спеціалізованої
державної податкової інспекції по
роботі з великими платниками податків
в м. Сімферополі Автономної Республіки
Крим відхилити.

Постанову Окружного адміністративного
суду Автономної Республіки Крим від
08.02.2010 та ухвалу Севастопольського
апеляційного адміністративного суду
від 21.10.2010 у справі № 2а-12952/09/0170 залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і оскарженню не підлягає,
крім як з підстав, у строк та в порядку,
визначеними ст. ст. 237-2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий
О.В. Карась

Судді
Г.К Голубєва

А.О. Рибченко