Справа № 810/922/14
Суддя: Лисенко В.І.
Дата ухвалення: 2014-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 березня 2014 року 810/922/14

Суддя Київського окружного
адміністративного суду Лисенко В.І., за
участю секретаря судового засідання
Тарасюка А.О.

позивача: ОСОБА_1,

представника відповідача: Харченка
Р.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом ОСОБА_1 до
Переяслав-Хмельницької об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Київській області про визнання
стягнення невиплаченої заробітної
плати та сум, належних працівникові при
звільнені,-

В С Т А Н О В И В:

До Київського окружного
адміністративного суду звернулась
ОСОБА_1 з позовом до
Переяслав-Хмельницької об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Київській області про стягнення з
відповідача коштів у розмірі 23161,37 грн.,
у тому числі: розрахункових виплат у
розмірі 6148,98 грн., премії за серпень 2013
року у розмірі 312,94 грн., недоплаченої
надбавки за липень 2013 року у розмірі
152,12 грн., недоплаченої надбавки за
серпень 2013 року у розмірі 521,57 грн. та
середньомісячної заробітної плати у
зв'язку із затримкою виплати
розрахункових з 28 серпня 2013 року по 28
лютого 2014 року у розмірі 16025,76 грн. (з
урахуванням уточнених позовних вимог).

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначає, що у результаті проведення
реорганізації Яготинської міжрайонної
державної податкової інспекції
Державної податкової служби України її
було звільнено на підставі пункту 1
статті 40 Кодексу законів про працю
України. Водночас, при звільненні
відповідачем не виплачено позивачу
усіх належних йому відповідно до
чинного законодавства грошових сум.
Відповідач добровільно відмовляється
виплатити усі належні позивачу кошти, а
тому останній змушений звернутись до
суду.

Відповідач проти позову заперечував,
просив суд у задоволенні позову
відмовити.

Заслухавши представників сторін,
дослідивши матеріали справи, суд
дійшов висновку, що позовні вимоги
підлягають частковому задоволенню з
таких підстав.

Як убачається з матеріалів справи,
ОСОБА_1 у період з 01.05.1998 по 27.08.2013
працювала на посаді головного
спеціаліста з питань кадрової роботи
Яготинської міжрайонної державної
податкової інспекції Державної
податкової служби.

Постановою Кабінету міністрів України
від 20.03.2013 №229 утворено
Переяслав-Хмельницьку об'єднану
державну податкову інспекцію
Головного управління Міндоходів у
Київській області. Цим же наказом
передбачено реорганізацію Яготинської
міжрайонної державної податкової
інспекції Державної податкової служби
шляхом приєднання до
Переяслав-Хмельницької об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Київській області.

Наказом голови комісії з проведення
реорганізації Яготинської міжрайонної
державної податкової інспекції
Державної податкової служби від 27.08.2013
№19-«о» вирішено звільнити позивача з
посади головного спеціаліста з питань
кадрової роботи на підставі пункту 1
статті 40 Кодексу законів про працю
України з виплатою середньомісячної
заробітної плати.

Пунктом 2 вказаного наказу встановлено
виплатити позивачу грошову
компенсацію за невикористані 25
календарних днів щорічної відпустки за
20.12.2009 по 19.12.2010, 15 календарних днів
щорічної відпустки за період з 20.12.2012 по
27.08.2013, 15 календарних днів додаткової
відпустки державного службовця за
період з 21.05.2010 по 20.05.2011, 15 календарних
днів додаткової відпустки державного
службовця за період з 21.05.2012 по 20.05.2013, 15
календарних днів додаткової відпустки
державного службовця за період з 21.05.2013
по 20.05.2014, 7 календарних днів додаткової
відпустки відповідно до статті 19
Закону України «Про відпустки» за 2000
рік.

Судом встановлено, що у серпні 2013 року
позивачу було нараховано заробітну
плату за серпень місяць, компенсацію за
відпрацьовані але не використані
відпустки та вихідну допомогу на
загальну суму 15196,06 грн., та утримано
обов'язкових відрахувань 5399,12 грн.

Проте, як пояснив у судовому засіданні
позивач, нараховані при звільнені
кошти виплачені відповідачем позивачу
не у повному обсязі, а саме:
заборгованість з виплати заробітної
плати складає 6148,98 грн.

Вказаний факт представником
відповідача у судовому засіданні не
заперечувався.

Крім того, позивач не погоджується із
розрахунком розміру нарахованої їй
заробітної плати за липень та серпень
2013 року в частині ненарахування премії
за серпень місяць 2013 року у розмірі 312,94
грн., надбавки у розмірі 10% відсотків
окладу за липень 2013 року в сумі 152,12 грн.
та надбавки у розмірі 40% відсотків
окладу за серпень 2013 року в сумі 521,57
грн.

За таких обставин, враховуючи
небажання відповідача добровільно
виплатити всі належні позивачу грошові
кошти, останній звернувся до суду з
даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, що
виникли між сторонами, суд виходить з
наступного.

У силу положень пункту 1 частини першої
статті 40 Кодексу законів про працю
України (далі - КЗпП) трудовий договір,
укладений на невизначений строк, а
також строковий трудовий договір до
закінчення строку його чинності можуть
бути розірвані власником або
уповноваженим ним органом у випадку
змін в організації виробництва і праці,
в тому числі ліквідації, реорганізації,
банкрутства або перепрофілювання
підприємства, установи, організації,
скорочення чисельності або штату
працівників.

Згідно із статтею 47 КЗпП власник або
уповноважений ним орган зобов'язаний в
день звільнення видати працівникові
належно оформлену трудову книжку і
провести з ним розрахунок у строки,
зазначені в статті 116 цього Кодексу.

У разі звільнення працівника з
ініціативи власника або
уповноваженого ним органу він
зобов'язаний також у день звільнення
видати йому копію наказу про
звільнення з роботи. В інших випадках
звільнення копія наказу видається на
вимогу працівника.

Власник або уповноважений ним орган,
відповідно до статті 49 КЗпП,
зобов'язаний видати працівникові на
його вимогу довідку про його роботу на
даному підприємстві, в установі,
організації із зазначенням
спеціальності, кваліфікації, посади,
часу роботи і розміру заробітної плати.

Відповідно до статті 116 КЗпП України
при звільненні працівника виплата всіх
сум, що належать йому від підприємства,
установи, організації, провадиться в
день звільнення. Якщо працівник в день
звільнення не працював, то зазначені
суми мають бути виплачені не пізніше
наступного дня після пред'явлення
звільненим працівником вимоги про
розрахунок. Про нараховані суми,
належні працівникові при звільненні,
власник або уповноважений ним орган
повинен письмово повідомити
працівника перед виплатою зазначених
сум. В разі спору про розмір сум,
належних працівникові при звільненні,
власник або уповноважений ним орган в
усякому випадку повинен в зазначений у
цій статті строк виплатити не
оспорювану нею суму.

Статтею 117 КЗпП України передбачено, що
в разі невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних
звільненому працівникові сум у строки,
зазначені в статті 116 цього Кодексу,
при відсутності спору про їх розмір
підприємство, установа, організація
повинні виплатити працівникові його
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку. При наявності спору про
розміри належних звільненому
працівникові сум власник або
уповноважений ним орган повинен
сплатити зазначене в цій статті
відшкодування в тому разі, коли спір
вирішено на користь працівника. Якщо
спір вирішено на користь працівника
частково, то розмір відшкодування за
час затримки визначає орган, який
виносить рішення по суті спору.

Тобто, у випадках коли підприємством,
організацією, установою не виплачено
власному працівнику усі належні йому
при звільненні кошти, такий працівник
має право звернувся до суду за захистом
своїх прав і у разі задоволення
позовних вимог, окрім нарахованих йому
коштів, додатково отримати кошти у
розмірі його середнього заробітку за
період затримки.

Як убачається з матеріалів справи,
позивача ОСОБА_1 звільнено з займаної
посади 27 серпня 2013 року на підставі
пункту 1 частини першої статті 40
Кодексу законів про працю України.

Судом встановлено, що при звільненні
відповідачем не у повному обсязі
виплачено позивачу усі належні
останньому при звільненні кошти.

Так, на момент розгляду справи, в
порушення положень статті статтю 116
Кодексу законів про працю України, борг
за відповідачем складає 6148,98 грн.

Вказаний факт під час судового
розгляду представником відповідача не
заперечувався.

За таких обставин, суд дійшов висновку,
що вказана сума підлягає стягненню з
відповідача на користь позивача разом
із середнім заробітком позивача за
весь час затримки виплати сум, тобто, з
урахуванням середньомісячного
заробітку позивача за період з 28 серпня
2013 року по 28 лютого 2014 року.

Порядок обчислення середньої
заробітної плати затверджений
Постановою Кабінету Міністрів України
від 08.02.1995 №100.

Пунктом 2 Порядку встановлено, що
обчислення середньої заробітної плати
для оплати часу щорічної відпустки,
додаткових відпусток у зв'язку з
навчанням, творчої відпустки,
додаткової відпустки працівникам, які
мають дітей, або для виплати
компенсації за невикористані
відпустки провадиться виходячи з
виплат за останні 12 календарних
місяців роботи, що передують місяцю
надання відпустки або виплати
компенсації за невикористані
відпустки.

Відповідно до абзацу 3 пункту 2 Порядку,
у всіх інших випадках збереження
середньої заробітної плати
середньомісячна заробітна плата
обчислюється виходячи з виплат за
останні 2 календарні місяці роботи, що
передують події, з якою пов'язана
відповідна виплата.

Відповідно до пункту 3 Порядку при
обчисленні середньої заробітної плати
у всіх випадках її збереження
включаються: основна заробітна плата;
доплати і надбавки (за надурочну роботу
та роботу в нічний час; суміщення
професій і посад; розширення зон
обслуговування або виконання
підвищених обсягів робіт
робітниками-почасовиками; високі
досягнення в праці (високу професійну
майстерність); умови праці;
інтенсивність праці; керівництво
бригадою, вислугу років та інші);
виробничі премії та премії за економію
конкретних видів палива,
електроенергії і теплової енергії;
винагорода за підсумками річної роботи
та вислугу років тощо. Премії
включаються в заробіток того місяця, на
який вони припадають згідно з
розрахунковою відомістю на заробітну
плату. Премії, які виплачуються за
квартал і більш тривалий проміжок часу,
при обчисленні середньої заробітної
плати за останні два календарні місяці,
включаються в заробіток в частині, що
відповідає кількості місяців у
розрахунковому періоді. У разі коли
число робочих днів у розрахунковому
періоді відпрацьовано не повністю,
премії, винагороди та інші
заохочувальні виплати під час
обчислення середньої заробітної плати
за останні два календарні місяці
враховуються пропорційно часу,
відпрацьованому в розрахунковому
періоді.

Пунктом 8 Порядку обчислення середньої
заробітної плати передбачено, що для
нарахування виплат, що обчислюються із
середньої заробітної плати за останні
два місяці роботи, провадяться шляхом
множення середньоденного (годинного)
заробітку на число робочих днів/годин,
а у випадках, передбачених чинним
законодавством, календарних днів, які
мають бути оплачені за середнім
заробітком. Середньоденна (годинна)
заробітна плата визначається діленням
заробітної плати за фактично
відпрацьовані протягом двох місяців
робочі (календарні) дні на число
відпрацьованих робочих днів (годин), а у
випадках, передбачених чинним
законодавством, - на число календарних
днів за цей період.

У разі коли середня місячна заробітна
плата визначена законодавством як
розрахункова величина для нарахування
виплат і допомоги, вона обчислюється
шляхом множення середньоденної
заробітної плати, розрахованої згідно
з абзацом першим цього пункту, на
середньомісячне число робочих днів у
розрахунковому періоді.

Середньомісячне число робочих днів
розраховується діленням на 2 сумарного
числа робочих днів за останні два
календарні місяці згідно з графіком
роботи підприємства, установи,
організації, встановленим з
дотриманням вимог законодавства.

Судом встановлено, що за червень 2013
року позивачу виплачено заробітну
плату у розмірі 2788,51 грн., а за липень 2013
року - 2553,42 грн., що підтверджується
розрахунковими листами відповідача за
відповідні періоди.

Сума робочих днів відпрацьованих
позивачем за два календарних місяця, що
передували звільненню, становить 42 дні
[19 у червні + 23 у липні = 42], а
середньомісячне число робочих днів
становить 21 календарний день [42 / 2=21].

Середньоденна заробітна плата
позивача у такому випадку становить
127,19 грн. [(2788,51+2553,42):42=127,19грн.].

Враховуючи положення пункту 8 Порядку,
середньомісячна заробітна плата
визначається як добуток
середньоденної заробітної плати (127,19
грн.) та середньої кількості робочих
днів за два останні місяці до
звільнення (21 день). Таким чином,
середньомісячна заробітна плата, для
визначення компенсації за затримку
виплати розрахункових, відповідно до
статті 116 КЗпП становить 2670,96 грн.

Відповідно до матеріалів справи
позивача було звільнено з 27 серпня 2013
року, отже, на момент винесення рішення
у справі час затримки виплати належних
позивачу сум становить шість місяців,
відтак сума грошових коштів, що
підлягає стягненню з відповідача за
час затримки становить 2670,96*6=16025,76 грн.

Враховуючи викладене, суд дійшов
висновку, що позовні вимоги в частині
стягнення з відповідача на користь
позивача коштів у розмірі 22174,74 грн., з
яких: нарахованих та не виплачених
розрахункових виплат - 6148,98 грн.,
середньомісячна заробітна плата у
зв'язку із затримкою виплати
розрахункових з 28 серпня 2013 року по 28
лютого 2014 року - 16025,76 грн., є
обґрунтованими та підлягають
задоволенню.

Щодо позовних вимог про стягнення з
відповідача на користь позивача
недоплаченої надбавки за липень 2013
року у розмірі 152,12 грн., недоплаченої
надбавки за серпень 2013 року у розмірі
521,57 грн., суд зазначає наступне.

Постановою Кабінету Міністрів України
від 9 березня 2006 року №268 Про
упорядкування структури та умов оплати
праці працівників апарату органів
виконавчої влади, органів прокуратури,
судів та інших органів затверджено
схеми посадових окладів керівних
працівників,спеціалістів і
службовців, у тому числі органів
Державної податкової служби.

Пунктом 2 Постанови №268 надано право
керівникам органів, зазначених у
пункті 1 цієї постанови, у межах
затвердженого фонду оплати праці
установлювати, зокрема, керівникам
підрозділів, спеціалістам і службовцям
посадові оклади відповідно до
затверджених цією постановою схем
посадових окладів; надбавку за високі
досягнення у праці або за виконання
особливо важливої роботи: службовцям -
у розмірі до 50 відсотків посадового
окладу з урахуванням надбавки за
вислугу років.

Відповідно до зазначеної постанови
Яготинською міжрайонною державною
податковою інспекцією Київської
області прийнято наказ від 28 січня 2013
року №1-Ф, у силу якого за високі
досягнення у праці працівникам
інспекції встановлено надбавку у
розмірі 40 відсотків від посадового
окладу з урахуванням надбавки за ранг
та вислугу років з 1 січня 2013 року
згідно додатку. Відповідно до додатку
до наказу ОСОБА_1 встановлено надбавку
у розмірі 40%.

Як вбачається із розрахункових листів
за період з січня 2013 року по червень 2013
року позивачу нараховували та
виплачували надбавку у розмірі 40% від
посадового окладу з урахуванням
надбавки за ранг та вислугу років.

Разом з тим, як убачається із
розрахункового листа за липень 2013 року,
надбавку у розмірі 40% позивачу
виплачено лише частково, не доплачено
10% надбавки у розмірі 152,12 грн.

Як убачається із розрахункового листа
серпень 2013 року надбавку у розмірі 40%
позивачу взагалі виплачено не було.

Відповідно до статті 110 КзПП при кожній
виплаті заробітної плати власник або
уповноважений ним орган повинен
повідомити працівника про такі дані, що
належать до періоду, за який
провадиться оплата праці:

а) загальна сума заробітної плати з
розшифровкою за видами виплат;

б) розміри і підстави відрахувань та
утримань із заробітної плати;

в) сума заробітної плати, що належить до
виплати.

Згідно із статтею 103 КЗпП України про
нові або зміну діючих умов оплати праці
в бік погіршення власник або
уповноважений ним орган повинен
повідомити працівника не пізніш як за
два місяці до їх запровадження або
зміни.

Як убачається з матеріалів справи,
відповідач не повідомляв позивача про
зняття надбавок у розмірі 40% від
посадового окладу. Також, відповідач не
повідомляв позивача про причини
невиплати зазначених сум.

За таких обставин, суд дійшов висновку,
що відповідач неправомірно позбавив
ОСОБА_1 надбавок за липень 2013 року у
розмірі 152,12 грн. та за серпень 2013 року у
розмірі 521,57 грн., встановлених позивачу
згідно із Постановою відповідача від
09.03.2006 №268.

За таких обставин, суд дійшов висновку,
що позовні вимоги про стягнення з
відповідача на користь позивача
недоплаченої надбавки за липень 2013
року у розмірі 152,12 грн., недоплаченої
надбавки за серпень 2013 року у розмірі
521,57 грн. є обґрунтованими та підлягають
задоволенню.

Щодо позовних вимог про стягнення з
відповідача невиплаченої позивачу
премії у розмірі 30% від окладу за
серпень 2013 року в сумі 312,94 грн., суд
зазначає наступне.

Під час судового розгляду позивач
наполягала на тому, що премія за
серпень 2013 року у розмірі 30%
від окладу була виплачена всім
працівниками Яготинської МДПІ, окрім
неї та ще декількох працівників, які
теж підлягали скороченню.

Водночас, як убачається з наданого
представником позивача Наказу
відповідача від 01.08.2013 № 25-Ф у
серпні 2013 року усім працівникам
Яготинської МДПІ (у тому числі
позивачу) було знято 30% надбавки за
високі досягнення у праці (зі слів
відповідача-премії). Зазначений Наказ
на момент розгляду справи є чинним, а
відтак, у даній частині позовні вимоги
задоволенню не підлягають.

Відповідно до частини першої статті 94
Кодексу адміністративного судочинства
України,якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

У той же час, оскільки позивач
звільнений від сплати судового збору,
судові витрати стягненню на його
користь не підлягають.

Керуючись статтями 11, 14, 70, 71, 72, 86, 94, 159-163,
167, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд

п о с т а н о в и в:

Адміністративний позов задовольнити
частково.

Стягнути з Переяслав-Хмельницької
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Київській області на користь ОСОБА_1
заборгованість у розмірі 22848 (двадцять
дві тисячі вісімсот сорок вісім)
гривень 23 копійки.

У задоволенні решти позовних вимог -
відмовити.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо скаргу не було подано в
установлені строки. У разі подання
апеляційної скарги постанова, якщо її
не скасовано, набирає законної сили
після повернення апеляційної скарги,
відмови у відкритті апеляційного
провадження або набрання законної сили
рішенням за наслідками апеляційного
провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду
подається до Київського апеляційного
адміністративного суду через
Київський окружний адміністративний
суд протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Суддя
Лисенко В.І.

Дата виготовлення і підписання повного
тексту постанови - 17 березня 2014 р.