Справа № 2а/449/67/13
Суддя: Кузьмич С.М.
Дата ухвалення: 2014-03-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2014 р.
Справа № 876/7843/13
Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Кузьмича
С. М.,

суддів Улицького
В. З., Гулида Р. М.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в місті Львові апеляційну
скаргу Управління Пенсійного фонду
України в Перемишлянському районі
Львівської області на постанову
Перемишлянського районного суду
Львівської області від 29 квітня 2013 року
у справі № 2а/449/67/13 за позовом ОСОБА_1 до
Управління Пенсійного фонду України в
Перемишлянському районі Львівської
області про стягнення виплат "дитині
війни",

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 11.03.2011 року звернулася до суду із
адміністративним позовом, яким просила
визнати неправомірними дії
відповідача та зобов'язати відповідача
нарахувати та виплатити на її користь
не виплачене як дитині війни
підвищення до пенсії відповідно до ст. 6
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни» за період з 01.01.2006 року по
31.12.2008 року в сумі 3919,50 грн.

Постановою Перемишлянського районного
суду Львівської області від 29 квітня 2013
року позов задоволено частково:
визнано неправомірними дії
відповідача щодо не нарахування та
невиплати позивачу підвищення до
пенсії передбаченого ст. 6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни» та зобов'язано відповідача
нарахувати та виплатити позивачу
підвищення до пенсії в розмірі 30%
мінімальної пенсії за віком за період з
22.05.2008 року по 31.12.2008 року відповідно до
ст.6 Закону України «Про соціальний
захист дітей війни», з врахуванням ст. 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» та виплачених сум. В
задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

З таким рішенням суду не погодився
відповідач, подав апеляційну скаргу, в
якій посилається на порушення судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права. Просить
скасувати постанову суду першої
інстанції і прийняти нову, якою
повністю відмовити в задоволенні
позовних вимог. Апеляційну скаргу
мотивує тим, що фінансове забезпечення
державних соціальних гарантій
здійснювалось в розмірах передбачених
Законами України «Про Державний бюджет
України» на відповідний рік та в межах
передбачених на це видатків.
Законодавством не визначено, з якого
саме розміру мінімальної пенсії за
віком слід визначати розмір підвищення
до пенсії дітям війни.

Особи, які беруть участь у справі, в
судове засідання на виклик суду не
з'явилися, хоча належним чином були
повідомленні про місце та час розгляду
справи, а тому колегія суддів вважає
можливим розглянути дану справу
відповідно до пункту 2 частини 1 статті
197 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та
апеляційну скаргу в межах наведених у
ній доводів, суд приходить до висновку,
що в задоволенні апеляційної скарги
слід відмовити, з наступних мотивів та
передбачених законом підстав.

Статтею 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни»
передбачено, що дітям війни пенсії або
щомісячне довічне грошове утримання чи
державна соціальна допомога, що
виплачується замість пенсії,
підвищується на 30% мінімальної пенсії
за віком.

Відповідно до ч.2 ст.99 КАС України в
редакції чинній на момент подання
позову, для звернення до
адміністративного суду за захистом
прав, свобод та інтересів особи
встановлюється річний строк, який, якщо
не встановлено інше, обчислюється з
дня, коли особа дізналась або повинна
була дізнатись про порушення свої прав,
свобод чи інтересів.

Відповідно до ст.100 КАС України в
редакції чинній на момент подання
позову - пропущення строку звернення до
адміністративного суду є підставою для
відмови у задоволенні
адміністративного позову за умови,
якщо на цьому наполягає одна із сторін.

Із матеріалів справи зрозуміло, що
відповідач наполягав на застосуванні
строку звернення до адміністративного
суду.

Суд погоджується з висновком суду
першої інстанції, що позовні вимоги
щодо здійснення позивачу нарахування
та виплати недоплаченого підвищення до
пенсії підлягають задоволенню
починаючи з 22.05.2008 року по 31.12.2008 року,
так як Рішенням Конституційного Суду
України від 22.05.2008 року № 10-рп/2008
визнано такими, що не відповідають
Конституції України (є
неконституційними) положення
підпункту 2 пункту 41 розділу II Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2008 рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України», якими
внесено зміни до ст. 6 Закону України
«Про соціальний захист дітей війни».

Враховуючи, що відповідно до
законодавства держава взяла на себе
обов'язок щодо виплати позивачу 30%
підвищення до пенсії та поклала
виконання цього обов'язку на
центральний орган виконавчої влади -
Пенсійний фонд України, який діє через
свої місцеві органи, що входять в його
систему, але вони не вчинили необхідних
дій для нарахування цих коштів та їх
виплати, суд першої інстанції вірно
зазначив про те, що вони не виконали
своїх повноважень без поважних
причини.

Наявність у позивача права на
отримання підвищення до пенсії в
розмірі 30% мінімальної пенсії за віком
є визначальною для вирішення даного
спору, крім того це право гарантується
Конституцією України (стаття 46
Конституції України).

Крім того, згідно із законодавством
розмір мінімальної пенсії за віком
визначається лише за правилами,
передбаченими ч. 1 ст. 28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування», іншого
нормативно-правового акта, який би
визначав цей розмір або встановлював
інший розмір, немає. Тому правильними є
висновки суду першої інстанції щодо
неприйняття до уваги положень ч. 3 ст. 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», відповідно до якої
мінімальний розмір пенсії за віком,
встановлений абзацом першим частини
першої цієї статті, застосовується
виключно для визначення розмірів
пенсій, призначених згідно з цим
Законом, оскільки наявність такої
норми та відсутність іншого
мінімального розміру пенсії за віком
не є підставою для відмови в реалізації
позивачем конституційної гарантії та
права на отримання підвищення до
пенсії дітям війни.

Відсутність бюджетного фінансування,
на яку вказує відповідач, не може бути
підставою невиконання відповідним
суб'єктом владних повноважень
покладених на нього обов'язків. В свою
чергу реалізація особою права на
отримання соціальних виплат не може
бути поставлена у залежність від
наявності відповідних бюджетних
асигнувань.

За наведених обставин суд приходить до
висновку, що судом першої інстанції
правильно встановлено обставини
справи та ухвалено судове рішення з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, а тому
апеляційну скаргу слід залишити без
задоволення, а постанову суду без змін.

Керуючись ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС
України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Перемишлянському районі Львівської
області залишити без задоволення, а
постанову Перемишлянського районного
суду Львівської області від 29 квітня 2013
року у справі № 2а/449/67/13 - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили через п'ять днів після
направлення копій особам, які беруть
участь у справі, але може бути
оскаржена у касаційному порядку шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до адміністративного
суду касаційної інстанції протягом
двадцяти днів з дня набрання нею
законної сили.

Головуючий
Кузьмич С. М.

Судді
Улицький В. З.

Гулид Р. М.