Справа № 826/8253/13-а
Суддя: Шурко О.І.
Дата ухвалення: 2014-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
Головуючий у 1-й інстанції: Григорович
Суддя-доповідач:
У Х В А Л А

Іменем України

13 березня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого
Шурка О.І.,

суддів
Василенка Я.М., Кузьменка В.В.,

при секретарі
Киричуку Р.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні, без фіксування його за
допомогою звукозаписувального
технічного засобу згідно до ч. 1 ст. 41
КАС України, апеляційні скарги
фізичної особи-підприємеця ОСОБА_2 та
Державної податкової інспекції у
Солом'янському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві на
постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 30 жовтня 2013 року у
справі за адміністративним позовом
фізичної особи-підприємеця ОСОБА_2 до
Державної податкової інспекції у
Солом'янському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень від
13.12.2012 № та №, -

В С Т А Н О В И В :

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
11 грудня 2013 року адміністративний
позов задоволено частково.

Не погоджуючись з таким судовим
рішенням, сторони подали апеляційні
скарги, в яких просять апеляційну
інстанцію скасувати незаконну, на його
думку, постанову суду першої інстанції
та прийняти нове судове рішення.

Апелянти посилаються на незаконність,
необ'єктивність та необґрунтованість
оскаржуваного рішення,
невідповідність висновків суду
дійсним обставинам справи, порушення
судом норм матеріального та
процесуального права, що є на їх
переконання підставою для скасування
судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи, доводи
апеляційних скарг, колегія суддів
вважає, що апеляційні скарги
задоволенню не підлягають, виходячи з
наступного.

Як вірно встановлено судом першої
інстанції, відповідачем, на підставі
акта перевірки №7878/17-2-НОМЕР_1 від 23.11.2012
року, прийнято податкові повідомлення -
рішення, а саме: №, яким позивачу,
за порушення п.187.1, ст.194 ПК України
збільшено суму грошового зобов'язання
за платежем «податок на додану
вартість» на загальну суму 318967грн., в
т.ч. за основним платежем в сумі 247984грн.,
штрафними (фінансовими) санкціями в
сумі 70983грн.; та №, яким позивачу,
за порушення ст.135, 137, п.176.1 ПК України,
збільшено суму грошового зобов'язання
за платежем «податок з доходів
фізичних осіб» на загальну суму
260066,01грн., в т.ч. за основним платежем в
сумі 208528,01грн., штрафними (фінансовими)
санкціями в сумі 52132 грн.

Не погоджуючись із вказаними рішеннями
податкового органу, позивач звернувся
із адміністративним позовом до суду, в
якому просив визнати нечинним та
скасувати податкові
повідомлення-рішення.

Задовольняючи частково позовні вимоги,
суд виходив з того, що при застосуванні
до позивача штрафних санкцій,
контролюючим органом не дотримано
вимог Податкового законодавства, а
тому податкове повідомлення-рішення в
частині застосування штрафних санкцій
підлягає скасуванню.

Колегія суддів погоджується із таким
висновком суду першої інстанції, з
огляду на наступне.

Так, згідно зі ст. 67 Конституції України
кожен зобов'язаний сплачувати податки
і збори в порядку і розмірах,
встановлених законом.

Указ Президента України «Про спрощену
систему оподаткування обліку та
звітності суб'єктів малого
підприємництва» (далі Указ 727) регулює
відносини суб'єктів малого
підприємництва з оподаткування обліку
та звітності.

Відповідно до пункту 1 Указу, спрощена
система оподаткування застосовується
для фізичних осіб, які здійснюють
підприємницьку діяльність без
створення юридичної особи і у трудових
відносинах з якими, включаючи членів їх
сімей, протягом року перебуває не
більше 10 осіб та обсяг виручки яких від
реалізації продукції (товарів, робіт,
послуг) за рік не перевищує 500 тис.
гривень.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач зареєстрований як фізична
особа - підприємець Солом'янською
районною у місті Києві державною
адміністрацією.

Відтак, позивач перебуває на
податковому обліку у ДПІ
Солом'янського району м. Києва та має
статус платника єдиного податку на
підставі свідоцтва про сплату єдиного
податку.

Відповідно до ст. 5 Указу №727 у разі
порушення вимог, установлених статтею 1
Указу №727, зокрема, при перевищенні
обсягу виручки від реалізації
продукції (товарів, робіт, послуг) за
рік (500000,00грн.) платник єдиного податку
повинен перейти на загальну систему
оподаткування, обліку та звітності,
порядок якої регулюється IV розділом
Декрету №13-92. починаючи з наступного
звітного періоду (кварталу).

Так, в акті перевірки №7878/17-2-НОМЕР_1 від
23.11.2012 року зазначено, що згідно з
відомостями Центральної бази даних
Державного реєстру фізичних осіб ДПС
України, позивач отримала дохід від
підприємницької діяльності в 2011 в
розмірі 1239920,00 грн.

Оскільки позивач, перебуваючи на
спрощеній системі оподаткування,
перевищила обсяг виручки від
реалізації продукції (товарів, робіт,
послуг) понад 500000,00грн. (1015908,50грн.), в
порушення ст.1 Указу Президента
України «Про спрощену систему
оподаткування, обліку та звітності
суб'єктів малого підприємництва» від
03.07.98 №727/98, суд погоджується з
твердженням податкового органу про
обов'язок позивача самостійно
перейти на загальну систему
оподаткування з IV кварталу 2009, чого
позивачем зроблено не було, а отже
дохід, визначений за результатами
перевірки за 2011 рік, в розмірі 1239920,00
грн., підлягає оподаткуванню на
загальних підставах, що було вірно
зазначено судом першої інстанції.

Подальшою перевіркою встановлено
порушення позивачем ст.135, ст.137, п.176.1
ст.176 Податкового кодексу України, а
саме: заниження оподатковуваного
доходу за 2011 на загальну суму 1239920,00грн.,
що, в свою чергу, призвело до заниження
податку з доходів фізичних осіб за 2011
на суму 208528,01грн.

Відповідно до п.123.1 ст.123 Податкового
кодексу України, контролюючим органом
до позивача застосовано штрафні
санкції у розмірі 52132,00грн.

Однак, при визначенні суми штрафних
(фінансових) санкцій, відповідачем не
прийнято до уваги ту обставину, що
відповідно до п.7 підрозділу 10 Розділу
ХХ ПК України, штрафні санкції за
порушення податкового законодавства
за період з 1 січня по 30 червня 2011 року
застосовуються у розмірі не більше 1
гривні за кожне порушення.

Таким чином, з урахуванням п.7
підрозділу 10 Розділу ХХ ПК України,
податкове повідомлення-рішення від
13.12.2012 № підлягає скасуванню в
частині штрафних санкцій в сумі 26065грн.
(52132грн. - ((52132/2(пів року з 01.01.2011 по 30.06.2011)
+1грн.))

Відповідно до п. 164.1.3 ст. 164.1 Податкового
кодексу України, загальний річний
оподатковуваний дохід дорівнює сумі
загальних місячних оподатковуваних
доходів, іноземних доходів, отриманих
протягом такого звітного податкового
року, доходів, отриманих фізичною
особою - підприємцем від провадження
господарської діяльності згідно із
статтею 177 цього Кодексу, та доходів,
отриманих фізичною особою, яка
провадить незалежну професійну
діяльність згідно із статтею 178 цього
Кодексу.

Пунктом 177.2 ст. 177 Податкового кодексу
України визначено, що об'єктом
оподаткування є чистий
оподатковуваний дохід, тобто різниця
між загальним оподатковуваним доходом
(виручка у грошовій та не грошовій
формі) і документально підтвердженими
витратами, пов'язаними з господарською
діяльністю такої фізичної
особи-підприємця.

Відповідно до п. 177.4 ст. 177 розділу IV
Податкового кодексу України до
переліку витрат, безпосередньо
пов'язаних з отриманням доходів,
належать документально підтвердженні
витрати, що включаються до витрат
операційної діяльності згідно з
розділом ІІІ цього Кодексу.

Пунктом 138.2 Податкового кодексу
України встановлено, що витрати, які
враховуються для визначення об'єкта
оподаткування, визначаються на
підставі первинних документів, що
підтверджують здійснення платником
податку витрат, обов'язковість ведення
і зберігання яких передбачено
правилами ведення бухгалтерського
обліку, та інших документів,
встановлених розділом II Кодексу.

Відповідно до п. 138.1 ст. 138 Податкового
кодексу України витрати, що
враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування, складаються із: витрат
операційної діяльності, які
визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 -
138.9, 138.11 цієї статті: інших витрат,
визначених згідно з пунктами 138.5, 138.10 -
138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і
статтею 141 цього Кодексу; крім витрат,
визначених у пунктах 138.3 цієї статті та
у статті 139 цього Кодексу.

Згідно з п. 177.1 ст. 177 Податкового
кодексу України доходи фізичних осіб -
підприємців, отримані протягом
календарного року від провадження
господарської діяльності,
оподатковуються за ставками,
визначеними у пункті 167.1 ст. 167
Податкового кодексу України.

Пунктом 167.1 ст. 167 Податкового кодексу
України визначено, що ставка податку
становить 15 відсотків бази
оподаткування щодо доходів, одержаних,
у тому числі, але не виключно у формі
заробітної плати, інших заохочувальних
та компенсаційних виплат або інших
виплат і винагород, які виплачуються
(надаються) платнику у зв'язку з
відносинами трудового найму та в
умовах цивільно-правового договору;
виграшу у державну та недержавну
грошову лотерею, виграш гравця
(учасника), отриманий від організатора
азартної гри.

Платники податку, які подають
податкові декларації за податковий
(звітний) рік згідно з ст.ст. 177 і 178 цього
розділу, застосовують ставку податку 17
відсотків до частини
середньомісячного річного
оподатковуваного доходу, що перевищує
десятикратний розмір мінімальної
заробітної плати, встановленої законом
на 1 січня податкового (звітного) року.
Розмір середньомісячного річного
оподатковуваного доходу
розраховується як сума загальних
місячних оподатковуваних доходів,
зазначених в абзаці першому цього
пункту, поділена на кількість
календарних місяців, протягом яких
платником податку було одержано такі
доходи у податковому (звітному) році, за
який здійснюється декларування.

Враховуючи викладене, оскільки
позивачем не надано документів, що
підтверджують понесені нею витрати в
2011 та не спростовано отримання
останньою доходу в загальній сумі
1239920,00грн., колегія суддів погоджується
із висновком суду першої інстанції, що
грошове зобов'язання, визначене
податковим органом в сумі 208528грн. є
правомірним.

Враховуючи вище викладене, колегія
суддів приходить до висновку, що суд
першої інстанції дав належну оцінку
всім обставинам справи та вірно
застосував законодавство, що регулює
ці правовідносини.

Таким чином, доводи апеляційних скарг
спростовуються встановленими судом
першої інстанції обставинами, наявними
в матеріалах справи доказами та
нормами права, зазначеними в
мотивувальній частині оскаржуваного
рішення суду.

Отже, колегія суддів вирішила згідно
ст. 200 КАС України залишити апеляційні
скарги без задоволення, а постанову
суду - без змін, з урахуванням того, що
суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 41, 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206
КАС України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційні скарги фізичної
особи-підприємеця ОСОБА_2 та Державної
податкової інспекції у Солом'янському
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві - залишити без
задоволення, а постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
30 жовтня 2013 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена
до Вищого адміністративного суду
України в порядок і строки, визначені
ст. 212 КАС України.

Головуючий:

Судді:

.

Головуючий суддя
Шурко О.І.

Судді:
Василенко Я.М.

Кузьменко В. В.