Справа № 814/3313/13-а
Суддя: Семенюк Г.В.
Дата ухвалення: 2014-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2014 р. Справа № 814/3313/13-а

Категорія: 8.3.2 Головуючий в 1 інстанції:
Желєзний І. В.

Колегія суддів Одеського апеляційного
адміністративного суду у складі:

Головуючогосудді -Семенюк Г.В. судді -
Потапчук В.О. судді - Коваль М.П.при
секретаріПолянській А.М.

за участю сторін: Представник
позивачаОСОБА_5 (довіреність)

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Одеського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Державної податкової
інспекції у Центральному районі м.
Миколаєва Головного управління
Міндоходів у Миколаївській області на
Постанову Миколаївського окружного
адміністративного суду від 01 серпня 2013
року по справі за позовом фізичної
особи-підприємця ОСОБА_6 до Державної
податкової інспекції у Центральному
районі м. Миколаєва Головного
управління Міндоходів у Миколаївській
області про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень, -

встановиЛА:

Позивач, звернувся до суду з
позовом до Державної податкової
інспекції у Центральному районі м.
Миколаєва Головного управління
Міндоходів у Миколаївській області про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень.

Постановою Миколаївського
окружного адміністративного суду від 01
серпня 2013 року позов задоволено.
Визнано протиправним та скасовано
податкове повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у
Центральному районі м. Миколаєва
Головного управління Міндоходів у
Миколаївській області від 04.07.2013року №
. Визнано протиправним та
скасовано податкове
повідомлення-рішення Державної
податкової інспекції у Центральному
районі м. Миколаєва Головного
управління Міндоходів у Миколаївській
області від 04.07.2013 року № . Визнано
протиправним та скасовано податкове
повідомлення-рішення Державної
податкової інспекції у Центральному
районі м. Миколаєва Головного
управління Міндоходів у Миколаївській
області від 04.07.2013 року № .

Не погодившись з постановою суду
першої інстанції, відповідач подав
апеляційну скаргу, в якій просить суд
апеляційної інстанції скасувати
постанову суду та прийняти нову
постанову, якою у задоволенні вимог
позивача відмовити повністю.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги апелянт посилається на неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи, невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення норм матеріального та
процесуального права.

Заслухавши доповідача, перевіривши
доводи апеляційної скарги, матеріали
справи, колегія суддів вважає, що
апеляційну скаргу належить залишити
без задоволення з наступних підстав:

Судом першої інстанції встановлено, що
за результатами перевірки
контролюючим органом 04.07.2013 року
прийняті податкові
повідомлення-рішення:

№ про збільшення суми грошового
зобов'язання з податку з доходів
фізичних осіб на суму 3220,20грн. (2576,16грн.
за основним платежем, 644,04грн. за
штрафними санкціями);

№ про збільшення суми грошового
зобов'язання з податку з доходів
фізичних осіб (штрафні санкції) на суму
510,00грн.;

№ про збільшення суми грошового
зобов'язання з єдиного податку на суму
100,00грн..

Підставою визначення податкового
зобов'язання слугував висновок ДПІ про
те, що в період з за період з липня 2010
року по червень 2013 року позивачем
працівникам - ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9,
ОСОБА_10, трудові відносини з якими не
оформлені належним чином,
виплачувалась заробітна плата, яка не
обліковувалась та відповідно не
оподатковувалась. Твердження
контролюючого органу базуються на
заяві ОСОБА_8, заяві та поясненнях
ОСОБА_7, поясненнях ОСОБА_9, ОСОБА_10

Пунктом 75.1.3 статті 75.1. Податкового
кодексу України встановлено, що
фактичною вважається перевірка, що
здійснюється за місцем фактичного
провадження платником податків
діяльності, розташування
господарських або інших об'єктів права
власності такого платника. Така
перевірка здійснюється органом
державної податкової служби щодо
дотримання норм законодавства з питань
регулювання обігу готівки, порядку
здійснення платниками податків
розрахункових операцій, ведення
касових операцій, наявності ліцензій,
патентів, свідоцтв, у тому числі про
виробництво та обіг підакцизних
товарів, дотримання роботодавцем
законодавства щодо укладення
трудового договору, оформлення
трудових відносин з працівниками
(найманими особами).

Згідно п.80.6. статті 80 Податкового
кодексу України встановлено, що під час
проведення фактичної перевірки в
частині дотримання роботодавцем
законодавства щодо укладення
трудового договору, оформлення
трудових відносин з працівниками
(найманими особами), в тому числі тим,
яким установлено випробування,
перевіряється наявність належного
оформлення трудових відносин,
з'ясовуються питання щодо ведення
обліку роботи, виконаної працівником,
обліку витрат на оплату праці,
відомості про оплату праці працівника.

Із наведеної норми слідує, що
податковий орган при проведені
фактичної перевірки з цих підстав
повинен перевірити облік витрат на
оплату праці та відомості про оплату
праці працівника.

У разі отримання в установленому
законодавством порядку інформації про
використання праці найманих осіб без
належного оформлення трудових
відносин та виплати роботодавцями
доходів у вигляді заробітної плати без
сплати податків до бюджету
здійснюється фактична перевірка (пп.
80.2.7. ст. 80 Податкового кодексу України).

Згідно з п. 167.1 ст. 167 Податкового
кодексу ставка податку з доходів
фізичних осіб становить 15 відсотків
бази оподаткування щодо доходів,
одержаних (крім випадків, визначених у
пунктах 167.2 - 167.4 цієї статті), у тому
числі, але не виключно у формі
заробітної плати, інших заохочувальних
та компенсаційних виплат або інших
виплат і винагород, які виплачуються
(надаються) платнику у зв'язку з
трудовими відносинами та за
цивільно-правовими договорами; виграшу
у державну та недержавну грошову
лотерею, виграшу гравця (учасника),
отриманого від організатора азартної
гри.

Підпунктом 168.1.1 пункту 168.1 статті 168
Податкового кодексу визначено, що
податковий агент, який нараховує
(виплачує, надає) оподатковуваний дохід
на користь платника податку,
зобов'язаний утримувати податок із
суми такого доходу за його рахунок,
використовуючи ставку податку,
визначену в статті 167 цього Кодексу.

Відповідно до п.п. 168.1.2 п. 168.1 ст. 168
Податкового кодексу податок
сплачується (перераховується) до
бюджету під час виплати
оподатковуваного доходу єдиним
платіжним документом. Банки приймають
платіжні документи на виплату доходу
лише за умови одночасного подання
розрахункового документа на
перерахування цього податку до
бюджету.

Пунктом 127.1 статті 127 Податкового
кодексу встановлено, що не нарахування,
неутримання та/або несплата
(неперерахування) податків платником
податків, у тому числі податковим
агентом, до або під час виплати доходу
на користь іншого платника податків
тягнуть за собою накладення штрафу в
розмірі 25 відсотків суми податку, що
підлягає нарахуванню та/або сплаті до
бюджету.

Відповідно до ст.69 КАС України доказами
в адміністративному судочинстві є
фактичні дані, на підставі яких суд
встановлює наявність або відсутність
обставин, що обґрунтовують вимоги і
заперечення сторін, які беруть участь в
справі. Ці дані встановлюються судом на
підставі пояснень сторін, показань
свідків, письмових і речових доказів.

Системний аналіз вказаних правових
норм вказує на те, що суб'єкт
господарювання-податковий агент
зобов'язаний нараховувати та
утримувати податок з доходів фізичних
осіб. При цьому, в разі спору про
отримання фізичною особою доходів від
податкового агента, вказаний факт
повинен бути доведений належними та
допустимими доказами.

В акті перевірки не наведено жодного
первинного документу, який б
підтверджував розмір виплаченого
працівникам доходу у розмірі, що
зазначений у поясненнях ОСОБА_7, ОСОБА_8,
ОСОБА_10, ОСОБА_9

При цьому, допитані в якості свідків в
суді першої інстанції ОСОБА_9 та ОСОБА_10
показали, що перебувають в трудових
стосунках з ФОП ОСОБА_15 (а не з ФОП
ОСОБА_6). вказані трудові стосунки
оформлені належним чином - трудовими
угодами, які зареєстровані в
Центральному РЦЗ м. Миколаєва.
Заробітну плату отримують від ФОП
ОСОБА_15, про що розписуються у
відповідних документах. В трудових
стосунках з ФОП ОСОБА_6 не перебували.
Наведені свідчення узгоджуються також
з поясненнями ОСОБА_6 та ОСОБА_15 та
підтверджені трудовими угодами, які
зареєстровані в державній службі
зайнятості, що в свою чергу спростовує
доводи ДПІ про отримання вказаними
особами неоподатковуваної винагороди.

Таким чином, в даному випадку,
пояснювальні записки фізичних осіб,
які стали підставою для прийняття
оскаржуваних податкових
повідомлень-рішень, не є первинними
документами бухгалтерського або
податкового обліку, на підставі яких
відповідно до п.6 Порядку відповідач
повинен був зафіксувати відповідні
обставини, та не можуть вважатися
достатніми доказами, оскільки, в тому
числі, наявна в них інформація
спростована дослідженими в суді
доказами.

Отже, висновок контролюючого органу
про те, що за період з липня 2010 року по
червень 2013 року позивачем працівникам
ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, які на
думку ДПІ, перебували в трудових
відносинах з позивачем, виплачувалась
заробітна плата, яка не обліковувалась
та відповідно не оподатковувалась,
базуються тільки на поясненнях ОСОБА_7,
ОСОБА_8, які надані контролюючого
органу в березні-квітні 2013 року, і не
підтверджені первинними документами
бухгалтерського та податкового обліку,
або іншими достатніми та допустимими
доказами (перевірка базується не на
досліджені первинних документів
суб'єктів господарювання, а на
поясненнях приватної особи наданих
задовго до проведення перевірки, що не
узгоджується з поняттям фактичної
перевірки (ст.75.1.3 ПК України)), та
спростовано дослідженими в суді
доказами і їх сукупності.

Відповідач не спростував доводи
позивача про надуманість суджень
контролюючого органу щодо отримання
працівниками - ОСОБА_8, ОСОБА_7,
пояснення та заява якого містять
істотні суперечності щодо розміру
отриманої винагороди та періоду
перебування в трудових стосунках з
позивачем, необлікованих доходів від
ФОП ОСОБА_6 та не надав достатніх та
допустимих доказів на підтвердження
своєї позиції, в тому числі щодо
визначення розміру отриманого
працівниками доходу та обчислення на
підставі цього податкових зобов'язань.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду першої інстанції не спростовують.

З огляду на вищевикладене, колегія
суддів приходить до висновку, що судом
першої інстанції правильно
встановлені обставини справи, судове
рішення постановлено з додержанням
норм матеріального та процесуального
права і підстав для його скасування не
вбачається.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 198 КАС України
за наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду першої
інстанції суд апеляційної інстанції
має право залишити апеляційну скаргу
без задоволення, а постанову суду - без
змін.

Керуючись ст.ст. 160, 198, 200, 205, 206, 254 КАС
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Центральному
районі м. Миколаєва Головного
управління Міндоходів у Миколаївській
області, - залишити без задоволення.

Постанову Миколаївського окружного
адміністративного суду від 01 серпня 2013
року по справі № 814/3313/13-а, - залишити без
змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення,
проте може бути оскаржена до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів з дня набрання
законної сили.

Ухвалу складено у повному обсязі - 12
березня 2014 року.

Головуючийсуддя Г.В. Семенюк суддя В.О.
Потапчук суддя М.П. Коваль