Справа № 826/15496/13-а
Суддя: Ісаєнко Ю.А.
Дата ухвалення: 2014-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
Головуючий у 1-й інстанції:
Суддя-доповідач: Ісаєнко Ю.А.
ПОСТАНОВА

Іменем України

11 березня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого - судді Ісаєнко
Ю.А.;

суддів: Епель О.В.,
Федотова І.В.,

за участю секретаря:
Бащенко Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Нафтогаз ТЕК» на
постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 13 грудня 2013 року у
справі за адміністративним позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Нафтогаз ТЕК» до
Державної податкової інспекції у
Дніпровському районі Головного
управління Міністерства доходів і
зборів України у м. Києві про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень - рішень від 24
квітня 2013 року №000272220, №,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Окружного
адміністративного суду м. Києва із
адміністративним позовом до Державної
податкової інспекції у Дніпровському
районі Головного управління
Міністерства доходів і зборів України
у м. Києві про визнання протиправними
та скасування податкових повідомлень -
рішень від 24 квітня 2013 року №000272220,
№.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від 13
грудня 2013 року у задоволенні позову
відмовлено.

Не погоджуючись із вказаною
постановою, позивач подав апеляційну
скаргу з підстав неповного з'ясування
судом першої інстанції обставин, що
мають значення для справи, порушення
норм матеріального права, в якій
просить скасувати постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від 13
грудня 2013 року та ухвалити нове судове
рішення про задоволення позову.

В судовому засіданні представник
позивача підтримав вимоги апеляційної
скарги та просив їх задовольнити.

Представник відповідача у судовому
засіданні заперечував проти
задоволення апеляційної скарги
посилаючись на те, що судом першої
інстанції було ухвалене законне та
обґрунтоване рішення, а підстави для
його зміни чи скасування відсутні.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено колегією суддів,
посадовими особами відповідача
проведено планову виїзну перевірку
позивача з питань дотримання вимог
податкового, валютного та іншого
законодавства за період з 23.03.2010 року по
31.12.2012 року; за наслідками перевірки
складено акт від 08.04.2013 року
№1213/22-221-36972537.

Актом перевірки встановлено порушення
позивачем:

- пп. 4.1.6 п. 4.1 ст. 4, п. 5.1, пп. 5.2.1 п. 5.2 ст. 5
Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств», п. 135.5.4 п. 135.5 ст.
135, п. 137.10 ст. 137, пп. 138.1.1 п. 138.1, п. 138.4 ст. 138,
п. 153.5 ст. 153 ПК України, що призвело до
заниження податку на прибуток на
загальну суму 1443504,00 грн., у тому числі
за І квартал 2011 року на 30965,00 грн., за ІІ
квартал 2011 року - 339469,00 грн., ІІІ квартал
2011 року - 690,00 грн., ІІІ квартал 2012 року -
1072380,00 грн.;

- п. 192.1 ст. 192, п. 198.3, п. 198.4, п. 198.6 ст. 198 ПК
України, що призвело до заниження
податку на додану вартість на загальну
суму 292386,00 грн., у тому числі за квітень
2011 року на 18103,00 грн., грудень 2011 року -
128767,00 грн., серпень 2012 року - 5844,00 грн.,
вересень 2012 року - 139672,00 грн.

24 квітня 2013 року ДПІ у Дніпровському
районі м. Києва ДПС винесені податкові
повідомлення - рішення:

- №, яким на підставі акту
перевірки за виявлені порушення
позивачу збільшено грошове
зобов'язання з податку на прибуток
приватних підприємств на загальну суму
1719342,00 грн., у тому числі за основним
платежем 1443504,00 грн., за штрафними
(фінансовими) санкціями 275838,00 грн.;

- №, яким на підставі акту
перевірки за виявлені порушення
позивачу збільшено грошове
зобов'язання з податку на додану
вартість на загальну суму 360958,00 грн., у
тому числі за основним платежем 292386,00
грн., за штрафними (фінансовими)
санкціями 68572,00 грн.

Переглядаючи постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від 13
грудня 2013 року колегією суддів
встановлено наступне.

Так, щодо порушення позивачем пп. 4.1.6 п.
4.1 ст. 4 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»,
п. 135.5.4 п. 135.5 ст. 135, п. 137.10 ст. 137, п. 153.5 ст.
153 ПК України що призвело до заниження
доходів від операцій з відступлення
права вимоги та безнадійної
заборгованості за період, що
перевірявся на загальну суму 3746391,00
грн., у тому числі за І квартал 2011 року
на 39000,00 грн., за ІІ квартал 2011 року -
823060,00 грн., ІІІ квартал 2011 року - 3000,00
грн., ІІІ квартал 2012 року - 2881331,00 грн.,
колегія суддів виходить з наступного.

Згідно акту перевірки та матеріалів
справи, позивачем були укладені
договори:

- від 01.02.2011 року №21/02-02-2011 про
відступлення права вимоги та
переведення боргу за договором від
08.07.2010 року №08/02-07-2010, відповідно до
якого ТОВ «Нафтогаз Кард» (сторона 1)
передає права та обов'язки позивачу
(сторона 2), а останній приймає на себе
права та обов'язки сторони 1 і стає
постачальником по договору від 08.07.2010
року №08/04-07-2010, укладеного між стороною
1 та ТОВ «Новел - Істейт». За цим
договором позивач приймає на себе
зобов'язання сторони 1 у повному обсязі
(т. 1 а.с. 69 - 70); між сторонами 1 та 3
складено акт звірки взаєморозрахунків
від 21.02.2011 року №02 (т. 1 а.с. 71);

- від 01.03.2011 року №01/01-03-2011 про
відступлення права вимоги та
переведення боргу за договорами від
29.09.2009 року №29/1-09-2009, від 08.07.2010 року
№08/02-07-2010, відповідно до якого ТОВ
«Нафтогаз Кард» (сторона 1) передає
права та обов'язки позивачу (сторона 2),
а останній приймає на себе права та
обов'язки сторони 1 і стає
постачальником по договору від 29.09.2009
року №29/1-09-2009 та від 08.07.2010 року
№08/04-07-2010, укладеного між стороною 1 та
ТОВ «Оптима - Оіл». За цим договором
позивач приймає на себе зобов'язання
сторони 1 у повному обсязі (т. 1 а.с. 72 - 73);
між сторонами 1 та 3 складено акт звірки
взаєморозрахунків від 02.03.2011 року №01/03
(т. 1 а.с. 74);

- від 04.03.2011 року №04/03-08-2011 про
відступлення права вимоги за договором
від 23.10.2009 року №23-10-2009/ТП, відповідно до
якого позивач (сторона 2) одержує право
замість ТОВ «Нафтогаз Кард» вимагати
від Комунального підприємства
«Теплотранссервіс» Рівненської
міської ради (сторона 3) сплати грошової
суми в розмірі 3000,00 грн., що є вартістю
послуг доопрацювання робочого проекту
на комплекс СРВНС, згідно договору від
23.10.2009 року №23-10-2009/ТП та
підтверджується актами звірки
розрахунків між стороною 1 та 3. Сторона
1 відповідає перед стороною 2 за
недійсність переданих за цим договором
прав, але не відповідає за невиконання
стороною 3 своїх обов'язків (т. 1 а.с. 75 -
76); між сторонами 1 та 3 складено акт
звірки взаєморозрахунків від 03.03.2011
року №01/03 (т. 1 а.с. 77);

- від 04.03.2011 року №04/03-02-2011 про
відступлення права вимоги та
переведення боргу, відповідно до якого
позивач (сторона 2) одержує право
замість ТОВ «Нафтогаз Кард» вимагати
від ТОВ «Український процесинговий
центр моніторингу надзвичайних
ситуацій» (сторона 3) сплати грошової
суми в розмірі 89108,20 грн., що є сумою
заборгованості сторони 3 перед
стороною 1 за поставлене обладнання та
виконані роботи після заліку
зустрічних заборгованостей згідно
акту звірки розрахунків між стороною 1
та стороною 3 від 28.02.2011 року. Сторона 1
відповідає перед стороною 2 за
недійсність переданих за цим договором
прав, але не відповідає за невиконання
стороною 3 своїх обов'язків (т. 1 а.с. 78 -
79); між сторонами 1 та 3 складено акт
звірки взаєморозрахунків від 28.02.2011
року (т. 1 а.с. 80);

- від 04 березня 2011 року №04/03-05-2011
про відступлення права вимоги та
переведення боргу за рахунком -
фактурою від 06.02.2011 року №СФ-0000020,
відповідно до якого ТОВ «Нафтогаз
Кард» (сторона 1) передає права та
обов'язки позивачу (сторона 2), а
останній приймає на себе права та
обов'язки сторони 1 і стає виконавцем по
рахунку від 06 лютого 2011 року №СФ-0000020,
виставленого стороною 1 ТОВ
«Автотранс». За цим договором позивач
одержує право замість сторони 1
вимагати від сторони 3 сплати грошової
суми в розмірі 291,00 грн., що є вартістю
паливно - мастильних матеріалів (Бензин
- А-95 преміум) згідно рахунку від 06
лютого 2011 року №СФ-0000020 (т. 1 а.с. 81 - 82);

- від 01 лютого 2011 року №21/01-02-2011 про
відступлення права вимоги та
переведення боргу за договором від
08.07.2010 року №08/01-07-2010, відповідно до
якого ТОВ «Нафтогаз Кард» (сторона 1)
передає права та обов'язки позивачу
(сторона 2), а останній приймає на себе
права та обов'язки сторони 1 і стає
постачальником по договору від 08.07.2010
року №08/01-07-2010, укладеного між стороною
1 та ТОВ «Буклія». За цим договором
позивач приймає на себе зобов'язання
сторони 1 у повному обсязі (т. 1 а.с. 83 - 84);

- від 01 березня 2011 року №02/01-03-2011
про відступлення права вимоги та
переведення боргу за договором від
11.05.2010 року №11/22-05-2010, відповідно до
якого ТОВ «Нафтогаз Кард» (сторона 1)
передає права та обов'язки позивачу
(сторона 2), а останній приймає на себе
права та обов'язки сторони 1 і стає
постачальником по договору від 11.05.2010
року №11/22-05-2010, укладеного між стороною
1 та ТОВ «Латоніс». За цим договором
позивач приймає на себе зобов'язання
сторони 1 у повному обсязі (т. 1 а.с. 85 - 86);
між сторонами 1 та 3 складено акт звірки
взаєморозрахунків від 02.03.2011 року №02/03
(т. 1 а.с. 87 - 88);

- від 01 лютого 2011 року №01/02-02-2011 про
відступлення права вимоги та
переведення боргу за додатковою угодою
від 25.09.2008 року №25/1-09-2008/ТП/08/1695,
відповідно до якого ТОВ «Нафтогаз
Кард» (сторона 1) передає права та
обов'язки позивачу (сторона 2), а
останній приймає на себе права та
обов'язки сторони 1 і стає виконавцем по
додатковій угоді від 25.09.2008 року
№25/1-09-2008/ТП/08/1695, укладеної між стороною
1 та ПІІ «Лукойл-Україна». За цим
договором позивач приймає на себе
зобов'язання сторони 1 у повному обсязі
(т. 1 а.с. 89 - 90);

- 01 лютого 2011 року №21/03-02-2011 про
відступлення права вимоги та
переведення боргу за договором від
08.07.2010 року №08/03-07-2010, відповідно до
якого ТОВ «Нафтогаз Кард» (сторона 1)
передає права та обов'язки позивачу
(сторона 2), а останній приймає на себе
права та обов'язки сторони 1 і стає
постачальником по договору від 08.07.2010
року №08/03-07-2010, укладеного між стороною
1 та ТОВ «Нафтова Будівельна Компанія».
За цим договором позивач приймає на
себе зобов'язання сторони 1 у повному
обсязі (т. 1 а.с. 92 - 93);

10 березня 2011 року між позивачем та ТОВ
«Нафтогаз Кард» укладено угоду про
зарахування зустрічних однорідних
грошових вимог №10/03-01-2011, відповідно до
якого останні дійшли згоди про
зарахування зустрічних однорідних
вимог згідно акту звірки розрахунків
від 10.03.2011 року №10/03. Розмір зустрічних
однорідних вимог, які погашаються
згідно акту звірки розрахунків від
10.03.2011 року №10/03 становить 7626663,50 грн.;
сума доходу від отриманих прав вимоги
перевищувала затрати на погашення
зобов'язань ТОВ «Нафтогаз Кард»
складає 203,66 грн. (7626867,16 грн. - 7626663,50 грн.)
(т. 1 а.с. 95 - 99).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції погодився з
висновками акту перевірки, що така
безкоштовна передача є наданням
безповоротної фінансової допомоги
товариству, що призводить до
виникнення доходів в сумі
безповоротної фінансової допомоги
(сума уступки боргу) і в сумі
компенсації, отриманою від боржників.

Проте, колегія суддів не погоджується з
таким висновком суду першої інстанції
з наступних підстав.

Відповідно до пп. 1.22.1 п. 1.22 ст. 1 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств» безповоротна фінансова
допомога - це:

- сума коштів, передана платнику
податку згідно з договорами дарування,
іншими подібними договорами, які не
передбачають відповідної компенсації
чи повернення таких коштів (за винятком
бюджетних дотацій і субсидій), або без
укладання таких угод;

- сума безнадійної заборгованості,
відшкодована кредитору позичальником
після її списання, якщо така безнадійна
заборгованість була попередньо
включена до складу валових витрат
кредитора;

- сума заборгованості платника податку
перед іншою юридичною чи фізичною
особою, що залишилася нестягнутою
після закінчення строку позовної
давності;

- основна сума кредиту або депозиту,
наданих платнику податку без
встановлення строків повернення такої
основної суми, за винятком кредитів,
наданих під безстрокові облігації, та
депозитів до запитання у банківських
установах, а також сума процентів,
нарахованих на таку основну суму, але
не сплачених (списаних);

- сума процентів, умовно нарахованих на
суму поворотної фінансової допомоги,
що залишається неповерненою на кінець
звітного періоду, у розмірі облікової
ставки Національного банку України,
розрахованої за кожний день фактичного
використання такої поворотної
фінансової допомоги.

Аналогічні норми передбачені пп. 14.1.257
п. 14.1 ст. 14 ПК України, відповідно до
якого безповоротна фінансова допомога
- це:

- сума коштів, передана платнику
податків згідно з договорами
дарування, іншими подібними договорами
або без укладення таких договорів;

- сума безнадійної заборгованості,
відшкодована кредитору позичальником
після списання такої безнадійної
заборгованості;

- сума заборгованості одного платника
податків перед іншим платником
податків, що не стягнута після
закінчення строку позовної давності;

- основна сума кредиту або депозиту, що
надані платнику податків без
встановлення строків повернення такої
основної суми, за винятком кредитів,
наданих під безстрокові облігації, та
депозитів до запитання у банківських
установах, а також сума процентів,
нарахованих на таку основну суму, але
не сплачених (списаних);

- сума процентів, умовно нарахованих на
суму поворотної фінансової допомоги,
що залишається неповерненою на кінець
звітного періоду, у розмірі облікової
ставки Національного банку України,
розрахованої за кожний день фактичного
використання такої поворотної
фінансової допомоги.

Отже, у розумінні положень пп. 1.22.1 п. 1.22
ст. 1 Закону України «Про
оприбуткування прибутку підприємств»
та пп. 14.1.257 п. 14.1 ст. 14 ПК України при
безповоротній фінансовій допомозі
передаються суми коштів, безнадійної
заборгованості, заборгованості,
основна сума кредиту, сума процентів.

Відповідно до пп. 4.1.6 п. 4.1 ст. 4 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств» доходи з інших джерел, у
тому числі, але не виключно, у вигляді
сум безповоротної фінансової допомоги,
отриманої платником податку у звітному
періоді, вартості товарів (робіт,
послуг), безоплатно наданих платнику
податку у звітному періоді, крім їх
надання неприбутковим організаціям
згідно з пунктом 7.11 статті 7 цього
Закону та у межах таких операцій між
платником податку та його
відокремленими підрозділами, які не
мають статусу юридичної особи, крім
випадків, визначених у частині
четвертій статті 3 Закону України «Про
списання вартості несплачених обсягів
природного газу».

Відповідно до пп. 135.5.4 п. 135.5 ст. 135 ПК
України інші доходи включають вартість
товарів, робіт, послуг, безоплатно
отриманих платником податку у звітному
періоді, визначена на рівні не нижче
звичайної ціни, суми безповоротної
фінансової допомоги, отриманої
платником податку у звітному
податковому періоді, безнадійної
кредиторської заборгованості, крім
випадків, коли операції з
надання/отримання безповоротної
фінансової допомоги проводяться між
платником податку та його
відокремленими підрозділами, які не
мають статусу юридичної особи.

Пунктом 137.10 статті 137 ПК України
передбачено, що суми безповоротної
фінансової допомоги та безоплатно
отримані товари (роботи, послуги)
вважаються доходами на дату фактичного
отримання платником податку товарів
(робіт, послуг) або за датою надходження
коштів на банківський рахунок чи в касу
платника податку, якщо інше не
передбачено цим розділом.

Відповідно до п. 153.5 ст. 153 ПК України
якщо доходи, отримані платником
податку від наступного відступлення
права вимоги зобов'язань третьої особи
(боржника) або від виконання вимоги
боржником, перевищують витрати,
понесені таким платником податку на
придбання права вимоги зобов'язань
третьої особи (боржника), отриманий
прибуток включається до складу доходу
платника податку.

Таким чином, колегія суддів
погоджується з апелянтом, що останній
отримав від ТОВ «Нафтогаз Кард» права
вимоги не безоплатно, а за компенсацію
у вигляді взяття на себе обов'язку з
погашення зобов'язань ТОВ «Нафтогаз
Кард» перед його кредиторами на
відповідну суму. За своєю суттю ці
операції мали характер обміну
дебіторської заборгованості на
кредиторську заборгованість, а ні
дарування, як це вважає відповідач.
Зазначена компенсація була оформлена
шляхом зарахування зустрічних
однорідних вимог відповідно до угоди
про зарахування зустрічних однорідних
вимог від 10.03.2011 року №10/03-01-2011 та актом
звірки взаєморозрахунків від 10.03.2011
року №10/03 (т. 1 а.с. 95 - 99).

За таких обставин, у позивача не було
підстав для включення отриманих прав
вимоги до складу доходів як
безповоротної фінансової допомоги.

Щодо відображеного в акті перевірки
порушення позивачем п. 137.10 ст. 137 ПК
України, що призвело до заниження
доходів від операцій з безнадійної
заборгованості за ІІІ квартал 2012 року
на загальну суму 2881331,00 грн., колегією
суддів встановлено наступне.

11 квітня 2012 року між позивачем (сторона
1) та ТОВ «НД Лтд» (сторона 2) укладено
договір №11/04-2012 відповідно до якого
сторони підтвердили суму
заборгованості сторони 1 перед
стороною 2 станом на 11.04.012 року за
товари, роботи (послуги) згідно
виставлених рахунків та акту звірки
від 11.04.2012 року в сумі 838030,58 грн. (пункт 1
договору). Пунктом 2 договору
передбачено, що проведення розрахунку
за поставлені товари, роботи (послуги)
на підтверджену в п. 1 суму, буде
здійснено із застосуванням векселя,
передача якого оформлюється актом
приймання - передачі векселя. Після
передачі векселя припиняються грошові
зобов'язання щодо платежів за
вищезгаданими документами та
виникають грошові зобов'язання щодо
платежу за векселем (т. 1 а.с. 109).

На виконання умов зазначеного договору
позивач на підставі акту приймання -
передачі векселя б/н від 11.04.2012 року
передав ТОВ «НД Лтд» простий вексель
серії АА №0638875 на суму 838030,58 грн. (т. 1 а.с.
110).

Крім того, згідно матеріалів справи,
позивачем було укладено договір від 09
березня 2011 року №09/03-11 про відступлення
права вимоги та переведення боргу,
відповідно до якого ТОВ «НД Лтд»
(сторона 3) одержує право вимагати від
позивача (сторона 2) замість ТОВ
«Нафтогаз Кард» (сторона 1) сплати
грошової суми в розмірі 6158341,45 грн., що є
сумою заборгованості сторони 1 перед
стороною 3 за поставлені матеріали,
обладнання та виконання роботи після
заліку зустрічних заборгованостей
згідно акту звірки розрахунків між
стороною 1 та стороною 3 від 28.02.2011 року
(т. 1 а.с. 100 - 101)

Додатковою угодою до зазначеного
договору від 10.03.2011 року №1 доповнено
договір пунктом 41 , яким передбачено, що
проведення розрахунків може
здійснюватися із застосуванням
векселів. У разі видачі векселя
відповідно до цього договору
припиняються грошові зобов'язання щодо
платежів за цим договором та виникають
грошові зобов'язання щодо платежу за
векселем (т. 1 а.с. 102 - 103).

Додатковою угодою від 11.04.2012 року №2
підтверджено суму заборгованості
сторони 2 перед стороною 3 станом на
11.04.2012 року за договором від 09.03.2011 року
№09/03-11 в сумі 4682431,45 грн.; погоджено
провести залік зустрічних
заборгованостей на суму 2639131,40 грн., що
зменшить заборгованість сторони 2
перед стороною 3 (т. 1 а.с. 107).

На виконання умов зазначеного договору
позивач на підставі акту приймання -
передачі векселя б/н від 11.04.2012 року
передав ТОВ «НД Лтд» простий вексель
серії АА №0638875 на суму 838030,58 грн. (т. 1 а.с.
110).

Згідно акту перевірки, після передачі
векселів 11.04.2012 року на загальну суму
28811330,63 грн. ухвалою Господарського суду
Запорізької області від 28.04.2012 року
порушено провадження про банкрутство
ТОВ «НД Лтд». Постановою
Господарського суду Запорізької
області від 24.09.212 року ТОВ «НД Лтд»
ліквідовано. У зв'язку із цим,
відповідач в акті перевірки зазначає,
що заборгованість векселедавця перед
векселедержателем, за якою минув строк
позовної давності, відноситься до
безповоротної фінансової допомоги і на
дату прострочення заборгованості за
виданим векселем векселедавець суму,
що зазначена в векселі повинен
включити до складу валового доходу.
Тому, на думку контролюючого органу, на
момент ліквідації позивач повинен був
включити суму заборгованості за
векселем до складу доходу як
безповоротну фінансову допомогу
відповідно до п. 137.10 ст. 137 ПК України.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції погодився з такими
висновками акту перевірки.

Проте, колегія суддів не погоджується з
такими доводами суду першої інстанції
з наступних підстав.

Відповідно до пп. 14.1.257 п. 14.1 ст. 14 ПК
України безповоротна фінансова
допомога - це, зокрема, сума
заборгованості одного платника
податків перед іншим платником
податків, що не стягнута після
закінчення строку позовної давності.

Відповідно до пункту 137.10 статті 137 ПК
України суми безповоротної фінансової
допомоги та безоплатно отримані товари
(роботи, послуги) вважаються доходами
на дату фактичного отримання платником
податку товарів (робіт, послуг) або за
датою надходження коштів на
банківський рахунок чи в касу платника
податку, якщо інше не передбачено цим
розділом.

Отже, обов'язковою умовою для
визначення суми, що несплачена
позивачем за векселем, як
безповоротною фінансовою допомогою, є
сплив строку позовної давності після
виникнення права вимоги оплати
векселя.

Відповідно до частини першої статті 70
Конвенції, якою запроваджено
Уніфікований закон про переказний та
простий векселі, позовні вимоги до
акцептанта, які випливають з
переказного векселя, погашаються із
закінченням трьох років, які
обчислюються від дати настання строку
платежу.

Таким чином, колегія суддів
погоджується з апелянтом, що на момент
проведення перевірки права вимоги
оплати векселів, строк виконання за
якими настане тільки 10.04.2019 року, не
виникало, що свідчить про неможливість
спливу за ними позовної давності.

Окрім цього, колегія суддів вважає, що
не підлягає застосуванню в даному
випадку статті 256, 263 Цивільного кодексу
України, яка передбачає визначення
терміну позовна давність та підстави
для зупинення перебігу строку позовної
давності, оскільки підставою для
віднесення заборгованості до
безповоротної фінансової допомоги
згідно із вимогами ПК України є
закінчення (сплив) строку позовної
давності, наслідки чого передбачені у
ст. 267 Цивільного кодексу України, а не
зупинення його перебігу, який у
випадках, передбачених ч. 3 ст. 263
Цивільного кодексу України,
продовжується.

Разом з тим пп. 135.5.4 п. 135.5 ст. 135
Податкового кодексу України
передбачено, що інші доходи включають
інші доходи платника податку за
звітний податковий період.

Отже, у разі припинення господарського
зобов'язання згідно із ч. 3 ст. 205
Господарського кодексу України - у
зв'язку з неможливістю виконання у разі
ліквідації суб'єкта господарювання,
якщо не допускається
правонаступництво за цим
зобов'язанням, у платника податку
(боржника) виникає інший доход із суми
непогашеної заборгованості, який
відноситься до складу валового доходу
звітного періоду, в якому такий доход
виник (на дату ліквідації
підприємства-кредитора).

Особливістю простого векселя є те, що
боржником завжди є векселедавець.
Веклеледержатель може використовувати
простий вексель у розрахунках зі
своїми контрагентами, при цьому
переводячи власну заборгованість на
векселедателя. У такому випадку
припиняється право вимоги одного
кредитора і виникає право вимоги у
іншого кредитора. Отже, вексель може і
надалі використовуватися в обігу до
закінчення строку платежу за ним.

У зв'язку з цим, у разі встановлення
обставини щодо ліквідації
векселедержателя дослідженню у даній
справі підлягає обставина щодо
наявності простих векселів на балансі
такого векселедержателя станом на час
ліквідації.

Колегією суддів встановлено, що
ухвалою Господарського суду
Запорізької області від 24.09.2012 року
ліквідовано банкрута ТОВ «НД Лтд».
Вказаним рішенням встановлено, що
вимоги ініціюючого кредитора
залишились непогашеними, у зв'язку з
відсутністю майна та грошових коштів у
підприємства - банкрута.

Отже, під час ліквідації ТОВ «НД Лтд» у
останнього були відсутні векселі на
загальну суму 28811330,63 грн. (вексель серії
АА №0638875 на суму 838030,58 грн. та серії АА
№0638876 на суму 2043300,05 грн.), що свідчить
про неприпинення зобов'язань позивача
як векселедавця перед кредиторами та
про те, що зазначена сума не є
безповоротною фінансовою допомогою.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
позивач на момент ліквідації ТОВ «НД
Лтд» не повинен був включати суму
заборгованості за векселями до складу
доходу як безповоротну фінансову
допомогу відповідно до п. 137.10 ст. 137 ПК
України.

Щодо встановленого в акті перевірки
порушення позивачем пп. 138.1.1 п. 138.1 ст. 138
ПК України, що призвело до завищення
витрат від операцій з безнадійною
кредиторською заборгованістю у ІІІ
кварталі 2012 року на 698359,00 грн., та пп. 192.1
ст. 192, п. 198.4 ст. 198 ПК України, що привело
до завищення податкового кредиту по
операціям з безнадійною кредиторською
заборгованістю за вересень 2012 року на
139672,00 грн., колегією суддів встановлено
наступне.

Так, на думку контролюючого органу,
позивачем не виконані вимоги пп. 138.1.1 п.
138.1 ст. 138 ПК України, що призвело до
завищення витрат від операцій з
безнадійної кредиторської
заборгованості та пп. 198.4 ст. 198 ПК
України. Згідно акту перевірки позивач
безпідставно відніс до витрат та до
податкового кредиту з податку на
додану вартість вартість товарів, які
були придбані у ТОВ «НД Лтд» за
договором від 11.04.2012 року №11/04-2012 та
оплачені векселями, оскільки товари не
були оплачені, тобто платник податку не
витратився на них.

Суд першої інстанції погодився з
такими висновками акту перевірки.

Проте, колегія суддів не може
погодитися з такими доводами суду
першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до п. 138.1 ст. 138 ПК України
витрати, що враховуються при
обчисленні об'єкта оподаткування,
складаються із витрат операційної
діяльності.

Підпунктом 138.1.1 пункту 138.1 статті 138 ПК
України визначено, що витрати
операційної діяльності включають:

- собівартість реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг та інші
витрати беруться для визначення
об'єкта оподаткування з урахуванням
пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2
- 140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших
статей цього Кодексу, які прямо
визначають особливості формування
витрат платника податку;

- витрати банківських установ.

Разом з тим, згідно пункту 138.2 статті 138
вказаного Кодексу витрати, які
враховуються для визначення об'єкта
оподаткування, визнаються на підставі
первинних документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

Відповідно до пункту 192.1 статті 192 ПК
України якщо після постачання
товарів/послуг здійснюється будь-яка
зміна суми компенсації їх вартості,
включаючи наступний за постачанням
перегляд цін, перерахунок у випадках
повернення товарів/послуг особі, яка їх
надала, або при поверненні
постачальником суми попередньої
оплати товарів/послуг, суми податкових
зобов'язань та податкового кредиту
постачальника та отримувача
підлягають відповідному коригуванню.

Згідно пункту 198.4 статті 198 ПК України
якщо платник податку придбає
(виготовляє) товари/послуги та
необоротні активи, які призначаються
для їх використання в операціях, що не є
об'єктом оподаткування або
звільняються від оподаткування, то
суми податку, сплачені (нараховані) у
зв'язку з таким придбанням
(виготовленням), не відносяться до
податкового кредиту зазначеного
платника.

Разом з тим, відповідно до абзацу «а»
пункту 198.1 статті 198 ПК України право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з придбання або виготовлення
товарів (у тому числі в разі їх ввезення
на митну територію України) та послуг.

Датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту відповідно до
пункту 198.2 статті 198 ПК України
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського
рахунка платника податку на оплату
товарів/послуг;

- дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Як було вище встановлено колегією
суддів, 11 квітня 2012 року між позивачем
(сторона 1) та ТОВ «НД Лтд» (сторона 2)
укладено договір №11/04-2012 відповідно до
якого сторони підтвердили суму
заборгованості сторони 1 перед
стороною 2 станом на 11.04.012 року за
товари, роботи (послуги) згідно
виставлених рахунків та акту звірки
від 11.04.2012 року в сумі 838030,58 грн. (пункт 1
договору). Пунктом 2 договору
передбачено, що проведення розрахунку
за поставлені товари, роботи (послуги)
на підтверджену в п. 1 суму, буде
здійснено із застосуванням векселя,
передача якого оформлюється актом
приймання - передачі векселя.

На виконання умов зазначеного договору
позивач передав ТОВ «НД Лтд» простий
вексель серії АА №0638875 на суму 838030,58
грн. (т. 1 а.с. 110).

Згідно акту перевірки, відповідачем не
заперечується факт отримання
позивачем товарів.

Таким чином, враховуючи вищенаведене
та особливості простого векселя,
колегія суддів вважає, що позивач
правомірно відніс до витрат у ІІІ
кварталі 2012 року та до податкового
кредиту з податку на додану вартість у
вересні 2012 року вартість товарів у
розмірі 698359,00 грн. (838030,58 грн. - 139671,76 грн.
податку на додану вартість).

Щодо встановленого в акті перевірки
порушення позивачем п. 5.1, пп. 5.2.1 п. 5.2 ст.
5 Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств», пп. 138.1.1 п. 138.1 ст.
138 ПК України, що призвело до завищення
витрат на загальну суму 2264636,00 грн., у
тому числі за І квартал 2011 року на 84863,00
грн., за ІІ квартал 2011 року - 652890,00 грн.,
за ІІІ квартал 2011 року - 1526883,00 грн. та п.
198.3, п. 198.6 ст. 198 ПК України, що призвело
до завищення податкового кредиту на
152714,00 грн., у тому числі за квітень 2011
року на 18103,00 грн., грудень 2011 року - 128767,00
грн., серпень 2012 року - 5844,00 грн.,
колегією суддів встановлено наступне.

В обґрунтування завищення витрат та
податкового кредиту контролюючий
орган посилається на не підтвердження
реальності здійснення господарських
відносин із:

- ТОВ «НД Лтд» у квітні та грудні 2011
року, оскільки відповідно до акту ДПІ у
Солом'янському районі м. Києва «Про
неможливість проведення звірки ТОВ «НД
Лтд» щодо підтвердження господарських
відносин із ТОВ «Сільвертел» за період
з 01.12.2011 року по 31.12.2011 року та ТОВ
«Дельта Плюс Юг» за період з 01.04.2011 року
по 30.04.2011 року» від 26.11.2012 року
№8205/22-2/32302360, перевіркою встановлено
відсутність будь - якої інформації про
наявні складські приміщення, наявність
автомобільного чи іншого транспорту,
устаткування, що необхідно для
здійснення фінансово - господарської
діяльності товариства;

- ТОВ «НД Сервіс» у серпні 2012 року,
оскільки згідно акту ДПІ у
Солом'янському районі м. Києва «Про
неможливість проведення зустрічної
звірки ТОВ «Нд Сервіс» щодо
підтвердження господарських відносин
з ТОВ «Конус плюс» та ТОВ «Арагон торг»
за серпень 2012 року» від 17.12.2012 року
№1358/22-817/38021734, останнім на момент
перевірки не надано первинні та інші
документи, що підтверджують
взаємовідносини з постачальниками;
щодо господарських операцій із
зазначеним контрагентом у вересні 2012
року контролюючий орган посилається на
акт ДПІ у Солом'янському районі м. Києва
ДПС «Про неможливість проведення
зустрічної звірки ТОВ «НД Сервіс» щодо
підтвердження господарських відносин
з платниками податків за період з 01.09.2012
року по 31.09.2012 року» від 05.12.2012 року
№1270/22-317/38021734, відповідно до якого
останнім не надано документів, які
підтверджують проведення фінансово -
господарських операцій.

Відмовляючи у задоволенні позову в цій
частині, суд першої інстанції виходив з
того, що висновки акту перевірки не
спростовані належним чином.

Колегія суддів не погоджується з таким
висновком суду першої інстанції з
наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Господарського
кодексу України, під господарською
діяльністю розуміється діяльність
суб'єктів господарювання у сфері
суспільного виробництва, спрямована на
виготовлення та реалізацію продукції,
виконання робіт чи надання послуг
вартісного характеру, що мають цінову
визначеність.

Частиною 2 ст. 3 цього Кодексу
передбачено, що господарська
діяльність, яка здійснюється для
досягнення економічних і соціальних
результатів та з метою одержання
прибутку, є підприємництвом, а суб'єкти
підприємництва - підприємцями.
Господарська діяльність може
здійснюватись і без мети одержання
прибутку (некомерційна господарська
діяльність).

Відповідно до п. 44.1 ст. 44 Податкового
кодексу України для цілей
оподаткування платники податків
зобов'язані вести облік доходів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством. Платникам
податків забороняється формування
показників податкової звітності,
митних декларацій на підставі даних, не
підтверджених документами, що
визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні», господарська
операція - дія або подія, яка викликає
зміни в структурі активів та
зобов'язань, власному капіталі
підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою
господарської операції є те, що вона
повинна спричиняти реальні зміни
майнового стану платника податку.

Водночас за відсутністю факту
придбання товарів чи послуг або в разі,
якщо придбані товари чи послуги не
призначені для використання у
господарській діяльності платника
податку відповідні суми не можуть
включатися до складу витрат для цілей
оподаткування податком на прибуток або
податкового кредиту з податку на
додану вартість навіть за наявності
формально складених, але недостовірних
документів або сплати грошових коштів.

При цьому, під час розгляду зазначеної
категорії справ необхідно звертати
особливу увагу на дослідження
реальності здійснення господарських
операцій платника податку, на підставі
яких таким платником були сформовані
дані податкового обліку та приймати на
підтвердження даних податкового
обліку лише достовірні первинні
документи, які складені в разі
фактичного здійснення господарської
операції.

Розглядаючи реальність господарських
операцій позивача з ТОВ «НД Лтд»
колегія виходить з наступного.

Згідно акту перевірки та матеріалів
справи у квітні та грудні 2011 року між
позивачем та ТОВ «НД Лтд» були вчинені
правочини щодо постачання обладнання
та надання послуг з ремонту обладнання,
що підтверджується наявними в
матеріалах справи рахунками -
фактурами, видатковими накладними,
податковими накладними, актами здачі -
прийняття робіт (надання послуг) (т. 1
а.с. 117 - 171).

Також, з акту перевірки вбачається, що
за отримані товари позивач перерахував
на ТОВ «НД Лтд» кошти.

На підтвердження використання у
власній господарській діяльності
отриманих від ТОВ «НД Лтд» товарів та
послуг позивачем надані договори,
додаткові угоди, рахунки - фактури,
видаткові та податкові накладні,
довіреності (т. 2 а.с. 24 - 177).

Первинні та зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції
(частина 2 статті 9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні»).

Відповідно до пункту 2.4 статті 2
Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24 травня 1995 року N 88, первинні
документи (на паперових і
машинозчитуваних носіях інформації)
для надання їм юридичної сили і
доказовості повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назва
підприємства, установи, від імені яких
складений документ, назва документа
(форми), код форми, дата і місце
складання, зміст господарської
операції та її вимірники (у
натуральному і вартісному виразі),
посади, прізвища і підписи осіб,
відповідальних за дозвіл та здійснення
господарської операції і складання
первинного документа.

За змістом вищезазначених приписів,
надані позивачем рахунки - фактури,
видаткові накладні, податкові
накладні, акти здачі - прийняття робіт
(надання послуг) є первинними
документами, які підвереджують
реальність здійснення господарських
операцій з вказаним контрагентом у
квітні та грудні 2011 року.

Підставою для донарахування позивачу
податкових зобов'язань є лише висновки
акту про неможливість проведення
зустрічної звірки, будь - яких інших
доказів на підтвердження укладення між
позивачем та ТОВ «НД Лтд» правочинів,
які вчинені без наміру створення
правових наслідків, які обумовлювались
цими правочинами, не надано.

Разом з тим, положеннями пункту 73.5
статті 73 ПК України передбачено, що з
метою отримання податкової інформації
контролюючі органи мають право
проводити зустрічні звірки даних
суб'єктів господарювання щодо платника
податків. Зустрічною звіркою
вважається співставлення даних
первинних бухгалтерських та інших
документів суб'єкта господарювання, що
здійснюється контролюючими органами з
метою документального підтвердження
господарських відносин з платником
податків та зборів, а також
підтвердження відносин, виду, обсягу і
якості операцій та розрахунків, що
здійснювалися між ними, для з'ясування
їх реальності та повноти відображення
в обліку платника податків.

Проте, в акті про результати планової
виїзної перевірки позивача
відображено зміст акту ДПІ у
Солом'янському районі м. Києва «Про
неможливість проведення звірки ТОВ «НД
Лтд» щодо підтвердження господарських
відносин із ТОВ «Сільвертел» за період
з 01.12.2011 року по 31.12.2011 року та ТОВ
«Дельта Плюс Юг» за період з 01.04.2011 року
по 30.04.2011 року» від 26.11.2012 року
№8205/22-2/32302360, згідно якого під час
здійснення заходів щодо проведення
зустрічної звірки органом державної
податкової служби не було здійснено
співставлення даних первинних
бухгалтерських та інших документів
суб'єкта господарювання.

Розглядаючи реальність господарських
операцій позивача з ТОВ «НД Сервіс»
колегія виходить з наступного.

Згідно акту перевірки та матеріалів
справи у серпні 2012 року між позивачем
та ТОВ «НД Сервіс» були вчинені
правочини, відповідно до яких позивач
отримав послуги по установці
рівномерів (4 резервуара) та послуги по
підготовчим роботам з встановлення
обладнання на загальну суму 35062,87 грн., у
тому числі ПДВ 5843,81 грн., що
підтверджується актом здачі -
прийняття робіт (надання послуг) від 14
серпня 2012 року №ОУ0000504 та податковою
накладною від 14.08.2012 року №56.

Згідно акту перевірки за отримані
послуги позивач перерахував грошові
кошти на рахунок контрагента, про що
свідчить надана під час проведення
перевірки виписка з рахунку у банку за
серпень 2012 року.

За змістом частини 2 статті 9 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні») та
пункту 2.4 статті 2 Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24 травня 1995 року №88, акт здачі -
прийняття робіт (надання послуг) та
податкова накладна є первинними
документами, які підвереджують
реальність здійснення господарських
операцій з вказаним контрагентом у
серпні 2012 року.

На підтвердження використання у
власній господарській діяльності
отриманих від ТОВ «НД Сервіс» товарів
та послуг позивачем надані договір від
12 липня 2012 року №12/02-06-2012, що укладений з
ТОВ «Антел стандарт», №12/01-06-2012, що
укладений з ТОВ «Бауріс», специфікації
до договорів та інші додатки до
договорів, акти здачі - прийняття робіт
(надання послуг) від 03 вересня 2012 року
№ОУ-0000310, №ОУ-0000309, податкові накладні
від 06.08.2012 року №7, №8, платіжні
доручення від 06.08.2012 року №877, №412 (т. 2
а.с. 178 - 197).

Підставою для донарахування позивачу
податкових зобов'язань є лише висновки
акту про неможливість проведення
зустрічної звірки, будь - яких інших
доказів на підтвердження укладення між
позивачем та ТОВ «НД Лтд» правочинів,
які вчинені без наміру створення
правових наслідків, які обумовлювались
цими правочинами, не надано.

При цьому, колегія суддів зауважує, що в
акті перевірки відображено зміст акту
ДПІ у Солом'янському районі м. Києва про
неможливість проведення зустрічної
звірки, відповідно до якого органом
державної податкової служби не було
здійснено зустрічну звірку у зв'язку із
ненаданням ТОВ «НД Сервіс» первинних
та інших документів по контрагентам
ТОВ «Конус Плюс» та ТОВ «Арагон Торг»,
що свідчить про не здійснення
співставлення (не дослідження) даних
первинних бухгалтерських та інших
документів суб'єкта господарювання.

Згідно акту, під час перевірки
встановлено взаємовідносини ТОВ
«Нафтогаз ТЕК» з ТОВ «НД Сервіс» у
вересні 2012 року щодо робіт по
допроектній експертизі та підготовчих
робіт об'єктів згідно договору від
16.04.2012 року №16/04-2012 на загальну суму 1959795
(в тому числі ПДВ 326632,50 грн.). На
виконання умов договору між сторонами
були укладені акти здачі - прийняття
робіт від 17.09.2012 року №ОУ-0000524, від 18.09.2012
року №ОУ-0000525, від 21.09.2012 року №ОУ-0000526,
від 25.09.2012 року №ОУ-0000527, від 28.09.2012 року
№ОУ-0000528, від 06.09.2012 року №ОУ-0000189, від
26.09.2012 року №ОУ-0000530, від 27.09.2012 року
№ОУ-0000531, від 28.09.2012 року №ОУ-0000533, від
28.09.2012 року №ОУ-0000532. На підтвердження
оплати отриманих послуг позивачем до
перевірки було надано платіжні
доручення від 18.09.2012 року №2008, від 04.09.2012
року №1945, №1946, від 06.09.2012 року №1967, від
18.09.2012 року №2007.

На думку органу державної податкової
служби позивач неправомірно включив до
складу витрат витрати на придбання
зазначених послуг, оскільки реальність
зазначених господарських операцій не
підтверджена. До такого висновку,
відповідач дійшов посилаючись на акт
ДПІ у Солом'янському районі м. Києва ДПС
«Про неможливість проведення
зустрічної звірки ТОВ «НД Сервіс» щодо
підтвердження господарських відносин
з платниками податків за період з 01.09.2012
року по 31.09.2012 року» від 05.12.2012 року
№1270/22-317/38021734.

Разом з тим, колегією суддів
встановлено, що позивачем в судовому
порядку було оскаржено податкове
повідомлення - рішення від 04.02.2013 року
№, яким позивачу збільшено
грошове зобов'язання з податку на
додану вартість на загальну суму 489949,50
грн., у тому числі за основним платежем
326633,00 грн., за штрафними (фінансовими)
санкціями 163316,50 грн.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від 13
вересня 2013 року у справі №826/8505/13-а, що
залишена без змін ухвалою Київського
апеляційного адміністративного суду
від 11 грудня 2013 року та по якій
відмовлено у відкритті касаційного
провадження ухвалою Вищого
адміністративного суду України від 05
березня 2014 року, податкове
повідомлення - рішення від 04.02.2013 року
№ визнано протиправним та
скасовано.

Під час розгляду справи, судами було
досліджено договір від 16.04.2012 року
№16/04-2012 щодо робіт по допроектній
експертизі об'єктів, та надані акти
здачі - прийняття робіт, податкові
накладні, звіти про виконання
допроектної експертизи об'єктів.

Також, судами було встановлено, що
підставою для донарахування позивачу
зобов'язань з податку на додану
вартість слугували висновки щодо
безпідставного віднесення позивачем
до складу податкового кредиту коштів
сплачених при взаємовідносинах з ТОВ
«НД Сервіс», оскільки правочин,
укладений позивачем з ТОВ «НД Сервіс»,
укладено без мети настання реальних
наслідків та, на переконання
податкового органу, є нікчемним. До
таких висновків податковий орган
прийшов на підставі акту №1270/22-317/38021734
про неможливість проведення
зустрічної звірки ТОВ «НД Сервіс» щодо
підтвердження господарських відносин
із платниками податків з 01.09.2012 року по
31.09.2012 року складеного 05.12.2012 року ДПІ у
Солом'янському районі м. Києва.

За результатами розгляду справи, суди
дійшли висновку, що органом державної
податкової служби не доведено, що
зазначений правочин є таким, що не
спрямований на не реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до частини 2 статті 72 КАС
України обставини, встановлені судовим
рішенням в адміністративній, цивільній
або господарській справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Таким чином, враховуючи, що є така, що
набрала законної сили постанову суду,
якою встановлено реальність
взаємовідносин позивача з ТОВ «НД
Сервіс» у вересні 2012 року щодо робіт по
допроектній експертизі та підготовчих
робіт об'єктів згідно договору від
16.04.2012 року №16/04-2012 на загальну суму 1959795
(в тому числі ПДВ 326632,50 грн.), колегія
суддів вважає, що позивач правомірно
сформував витрати по вказаній
господарській операції.

Крім того, підставою для донарахування
позивачу податкового зобов'язання є
лише висновки акту про неможливість
проведення зустрічної звірки, будь -
яких інших доказів на підтвердження
укладення між позивачем та ТОВ «НД
Сервіс» правочинів, які вчинені без
наміру створення правових наслідків,
які обумовлювались цими правочинами,
не надано.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
господарські операції позивача з
зазначеними вище контрагентами
здійснювались в межах господарської
діяльності, є реальними, та
підтверджуються необхідними
документами.

Відповідно до п. 5.1 ст. 5 Закону України
«Про оподаткування прибутку
підприємств» валові витрати
виробництва та обігу - сума будь-яких
витрат платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних як компенсація
вартості товарів (робіт, послуг), які
придбаваються (виготовляються) таким
платником податку для їх подальшого
використання у власній господарській
діяльності.

Відповідно до абз. 4 пп. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5
Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств» не належать до
складу валових витрат будь-які витрати,
не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення податкового

Відповідно до пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139
Податкового кодексу України не
включаються до складу витрат витрати,
не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку.

Відповідно до пп. «а» п. 198.1 ст. 198
Податкового кодексу України право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з придбання або виготовлення
товарів (у тому числі в разі їх ввезення
на митну територію України) та послуг.

Згідно п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу
України податковий кредит звітного
періоду визначається виходячи з
договірної (контрактної) вартості
товарів/послуг, але не вище рівня
звичайних цін, визначених відповідно
до статті 39 цього Кодексу, та
складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

- придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 Податкового
кодексу України не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
або оформлені з порушенням вимог чи не
підтверджені митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу). У
разі якщо на момент перевірки платника
податку органом державної податкової
служби суми податку, які попередньо
віднесені до податкового кредиту,
залишаються не підтвердженими
зазначеними цим пунктом документами,
платник податку несе відповідальність
відповідно до закону.

Колегія суддів зазначає, що наявність у
покупця належно оформлених документів,
які відповідно до Податкового кодексу
України необхідні для віднесення
певних сум до податкового кредиту,
зокрема, виданих виконавцем податкових
накладних, не є безумовною підставою
для формування податкового кредиту,
якщо податковий орган доведе, що
відомості в таких документах не
відповідають дійсності.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено колегією суддів, на дату
підписання договорів та розрахункових
документів контрагенти позивача не
були припинені та були платниками
податку на додану вартість.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України
«Про державну реєстрацію юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців»,
якщо відомості, які підлягають
внесенню до Єдиного державного
реєстру, були внесені до нього, то такі
відомості вважаються достовірними і
можуть бути використані в спорі з
третьою особою, доки до них не внесено
відповідних змін.

Колегія суддів вважає, що чинне
законодавство України не ставить в
залежність виникнення у платника ПДВ
права на податковий кредит від
дотримання вимог податкового
законодавства іншим суб'єктом
господарювання, зокрема, тим, який не
був постачальником товарів (послуг) -
ТОВ «Сільвертел», ТОВ «Дельта плюс Юг»,
ТОВ «Конус плюс», ТОВ «Арагон плюс», на
вартість яких нарахований ПДВ, що
включений платником податку до
податкового кредиту.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 215
Цивільного Кодексу України підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.
Недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). У цьому разі
визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається.

Відповідно до статті 228 Цивільного
кодексу України правочин вважається
таким, що порушує публічний порядок,
якщо він був спрямований на порушення
конституційних прав і свобод людини і
громадянина, знищення, пошкодження
майна фізичної або юридичної особи,
держави, Автономної Республіки Крим,
територіальної громади, незаконне
заволодіння ним. Правочин, який порушує
публічний порядок, є нікчемним.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що органом державної
податкової служби, як суб'єктом владних
повноважень не доведено, що зазначені
вище правочини є такими, що не
відповідають моральним засадам
суспільства, порушують публічний
порядок, спрямовані на не реальне
настання правових наслідків, що
обумовлені ними.

За таких обставин, враховуючи
вищенаведене, колегія суддів вважає, що
позовні вимоги про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень - рішень від
24.04.2013 року №000272220, № підлягають
задоволенню.

Підставою для скасування судового
рішення суду першої інстанції та
ухвалення нового рішення, відповідно
до пункту 1 та 4 статті 202 Кодексу
адміністративного судочинства
України, є неповне з'ясування судом
обставин, що мають значення для справи,
порушення норм матеріального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що судом першої інстанції при
ухваленні постанови неповно з'ясовано
обставини, що мають значення для
справи, порушено норми матеріального
права, в зв'язку з чим постанова суду
першої інстанції підлягає скасуванню з
ухваленням нової постанови про
задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 160, 198, 202, 205, 207 КАС
України, суд апеляційної інстанції, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю «Нафтогаз
ТЕК» задовольнити.

Скасувати постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від 13
грудня 2013 року та ухвалити нову
постанову, якою позов задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати
податкові повідомлення - рішення
Державної податкової інспекції у
Дніпровському районі Головного
управління Міністерства доходів і
зборів України у м. Києві від 24 квітня
2013 року №000272220, №.

Постанова набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена протягом двадцяти днів
шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

(Постанову у повному обсязі
складено 17.03.2014 року)

Головуючий суддя:
Ю.А. Ісаєнко

Суддя:
О.В. Епель

Суддя:
І.В. Федотов

Головуючий суддя

Ісаєнко Ю.А.

Судді:

Епель О.В.

Федотов І.В.