Справа № 872/11908/13
Суддя: Чепурнов Д.В.
Дата ухвалення: 2014-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

04 лютого 2014 рокусправа № 2а-16574/10/0470

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Чепурнова Д.В.

суддів:
Поплавського В.Ю. Сафронової С.В.

за участю секретаря судового
засідання: Манцова Д.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Дніпропетровську
апеляційну скаргу ОСОБА_1

на постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
17 квітня 2013 року у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_1 до
Центрально-Міського районного відділу
в місті Кривому Розі Головного
управління Державної міграційної
служби України в Дніпропетровській
області, Головного управління
Державної міграційної служби України в
Дніпропетровській області, третя особа
без самостійних вимог на предмет спору
на стороні відповідача - управління
Державної казначейської служби
України у м. Кривому Розі
Дніпропетровської області про
визнання рішень нечинними,
зобов`язання вчинити певні дії,
стягнення моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з вказаним позовом до
суду в якому, з урахуванням уточнень,
просив визнати нечинним рішення
відповідача 1 документоване висновком
від 23.07.2010р. про видворення позивача та
заборону в'їзду до України; стягнути з
відповідача 1 на його користь моральну
шкоду у розмірі 2 000 грн.; визнати
нечинним рішення відповідача 2
документоване висновком від 02.08.2010р.,
про скасування дозволу на імміграцію,
вилучення посвідки на постійне
проживання, анулювання реєстрації
місця проживання відносно позивача;
стягнути з відповідача 2 на користь
позивача моральну шкоду у розмірі 3 000
грн.; зобов'язання відповідача 2
повернути позивачу посвідку про
постійне проживання у строк не пізніше
10 днів з дня наступного за днем, коли
рішення по цій вимозі набере силу.

В обґрунтування позову посилається та
те, що має громадянство
Азербайджанської республіки, його мати
ОСОБА_3 отримала громадянство України в
2008р., на підставі чого позивач отримав
дозвіл на імміграцію документований
довідкою про постійне місце
проживання. Відносно позивача 23.07.2010р.
прийнято рішення про видворення за
межі України та заборону в'їзду,
оскільки скасовано рішення УМВС в
Херсонській області від 28.04.2008р. про
набуття громадянства його матір'ю
ОСОБА_3 та 02.08.2010р. прийнято рішення про
скасування дозволу на імміграцію
позивача, вилучення посвідки на
постійне проживання, та анулювання
реєстрації за місцем проживання.
Вказані рішення вважає незаконними
оскільки про вказані рішення не був
повідомлений, ніяких порушень особисто
він не вчиняв, має виключно позитивні
характеристики як з місця народження
так і з місця проживання, має місце
спроба колективного вислання
іноземців. Діями відповідачів
спричинена моральна шкода яка полягає
у душевних стражданнях через
неправомірні рішення, переживання щодо
можливості залишитись без домівки.

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
17 квітня 2013року у задоволенні позову
було відмовлено.

Не погодившись з прийнятим рішенням,
ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просив постанову суду першої інстанції
скасувати та прийняти нове рішення
яким задовольнити його вимоги в
повному обсязі. Вказує, що судом першої
інстанції не вірно встановлено
обставини справи.

В судовому засіданні апеляційної
інстанції позивач підтримав вимоги
апеляційної скарги з викладених у ній
підстав, представник Головного
управління Державної міграційної
служби України в Дніпропетровській
області не заперечував проти її
задоволення.

Перевіривши матеріали справи,
законність і обґрунтованість
постанови суду в межах доводів
апеляційної скарги і заявлених
позовних вимог, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга задоволенню не підлягає,
виходячи з наступного.

Судом встановлено та матеріалами
справи підтверджено, що позивач є
громадянином республіки Азербайджан.

ОСОБА_1 30.03.2009р. звернувся до ВГІРФО КМУ
ГУМВС України в Дніпропетровській
області з заявою щодо надання дозволу
на імміграцію, та 02.07.2009р. отримав
дозвіл на імміграцію в Україну і
документований посвідкою на постійне
проживання серії ДП № 7211/1224 від 02.07.2009р.
видану ГУМВС України в
Дніпропетровській області на тій
підставі що на території України
проживає його мати - громадянка України
ОСОБА_3

На адресу начальника
Центрально-Міського відділу
Криворізького МУ ГУМВС України в
Дніпропетровській області 19.07.2010р.
надійшли матеріали з Високопільського
РВ УМВС України в Херсонській області,
а саме висновок стосовно набуття
громадянства України та отримання
паспорту громадянина України гр.
ОСОБА_3 Згідно висновку ВГІРФО УМВС
України в Херсонській області від
29.06.2010р. гр. ОСОБА_3 оформила
громадянство України з наданням
свідомо неправдивої інформації що
стало підставою для скасування рішення
УМВС України в Херсонській області від
28.04.2008р. про оформлення набуття
громадянства гр. ОСОБА_3

За висновком з факту незаконного
перебування на території України
громадянина Азербайджану ОСОБА_1 від
23.07.2010р. інспектор СГІРФО
Центрально-Міського РВ КМУ ГУМВС
України в Дніпропетровській області,
за результатами розгляду матеріалів у
відношенні громадянина Азербайджану
ОСОБА_1 встановив, що останній отримав
посвідку на постійне проживання в
Україні по документу що втратив
чинність, ОСОБА_1 перебуває на
території України нелегально.
Керуючись ч.2 ст.32 Закону України «Про
правовий статус іноземців» і
враховуючи факти порушення останнім
встановлених правил перебування
іноземця на території України вважав
би : громадянина Азербайджану ОСОБА_1
видворити за межі території України в
адміністративному порядку. Зобов'язати
під розписку громадянина Азербайджану
ОСОБА_1 виїхати за межі України до
22.08.2010р. і попередити, що у випадку
невиїзду, його буде затримано та
видворено в примусовому порядку.

Відповідно до висновку про скасування
дозволу на імміграцію та вилучення
посвідки на постійне проживання гр.
ОСОБА_1 від 02.08.2010р. ВГІРФО КМУ ГУМВС
України в Дніпропетровській області на
підставі п.1 ст.12 Закону України «Про
імміграцію» скасовано дозвіл на
імміграцію позивача, зобов'язано
вилучити посвідку на постійне
проживання серії ДП № 7211/1224 від 02.07.2009р.
та зобов'язано анулювати реєстрацію
місця проживання гр. Азербайджану
ОСОБА_1.

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
29.04.2011р. по справі № 2а-13534/10/0470 залишеною
без змін Ухвали Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 18.12.2012р. за адміністративним
позовом ОСОБА_3 до Управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Херсонській області, третя особа на
стороні відповідача, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору,
Криворізьке міське управління
Головного управління Міністерства
внутрішніх справ України в
Дніпропетровській області про
визнання рішення нечинним, в
задоволенні позову відмовлено.

Цим рішенням встановлено, що оскільки
ОСОБА_3 не виконала подане зобов'язання
про припинення іноземного
громадянства в передбачений
законодавством строк, а тому рішення
УМВС України в Херсонській області від
29.06.2010 року про скасування рішення УМВС
України в Херсонській області від
28.04.2008 року про оформлення набуття
громадянства України за
територіальним походженням відповідно
до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про
громадянство України» ОСОБА_3 є
правомірним

Закон України "Про громадянство
України" відповідно до Конституції
України визначає правовий зміст
громадянства України, підстави і
порядок його набуття та припинення,
повноваження органів державної влади,
що беруть участь у вирішенні питань
громадянства України, порядок
оскарження рішень з питань
громадянства, дій чи бездіяльності
органів державної влади, їх посадових і
службових осіб.

Іноземець та особа без громадянства
можуть бути видворені за межі України з
підстав та в порядку, що визначені
статтею 32 Закону України «Про правовий
статус іноземців та осіб без
громадянства», статтею 13 Закону
України «Про імміграцію».

Відповідно до частини другої статті 32
Закону України «Про правовий статус
іноземців та осіб без громадянства»
іноземець та особа без громадянства
можуть бути видворені за межі України
за рішенням органів внутрішніх справ,
органів охорони державного кордону,
Служби безпеки України, якщо дії
іноземця та особи без громадянства
грубо порушують законодавство про
статус іноземця та особи без
громадянства або суперечать інтересам
забезпечення безпеки України чи
охорони громадського порядку, або коли
це необхідно для охорони здоров'я,
захисту прав і законних інтересів
громадян України, тобто ці порушення
повинні бути грубими.

Під грубим порушенням законодавства
відповідно до абзацу 2 п.29 Постанови
Пленуму Вищого адміністративного суду
України №1 від 25.06.2009 року «Про судову
практику розгляду спорів щодо статусу
біженця, видворення іноземця чи особи
без громадянства з України та спорів,
пов'язаних із перебуванням іноземця та
особи без громадянства в Україні» слід
розуміти, зокрема, грубе порушення
Указу Президента України від 15 червня
2001 року № 435 «Про додаткові заходи щодо
реалізації права людини на свободу
пересування і вільний вибір місця
проживання» та Правил в'їзду іноземців
та осіб без громадянства в Україну, їх
виїзду з України і транзитного проїзду
через її територію, затверджених
постановою Кабінету Міністрів України
від 29 грудня 1995 року № 1074, а саме:
проживання без документів на право
проживання в Україні або проживання за
недійсними документами, недотримання
встановленого порядку реєстрації або
пересування і вибору місця проживання,
працевлаштування, ухилення від виїзду
після закінчення терміну перебування,
а також за недотримання правил
транзитного проїзду через територію
України.

Організаційно-правові засади, умови і
порядок імміграції в Україну іноземців
та осіб без громадянства визначено
Законом України «Про імміграцію» (далі
Закон № 2491-III в редакції на час спірних
правовідносин). Відповідно до ст.1
вказаного закону, імміграція - це
прибуття в Україну чи залишення в
Україні у встановленому законом
порядку іноземців та осіб без
громадянства на постійне проживання;
дозвіл на імміграцію - рішення, що надає
право іноземцям та особам без
громадянства на імміграцію.

Пунктом 1 ч частини 3 статті 4 Закону №
2491-III визначено, що дозвіл на імміграцію
поза квотою імміграції надається
одному з подружжя, якщо другий з
подружжя, з яким він перебуває у шлюбі
понад два роки, є громадянином України,
дітям і батькам громадян України.

Пунктом 3 статті 6 Закону № 2491-III
передбачено, що спеціально
уповноважений центральний орган
виконавчої влади з питань імміграції і
підпорядковані йому органи приймають
рішення про надання дозволу на
імміграцію, про відмову у наданні
дозволу на імміграцію, про скасування
дозволу на імміграцію та видають копії
цих рішень особам, яких вони
стосуються.

Відповідно до п.1 ст.12 Закону України
«Про імміграцію» передбачено, що
дозвіл на імміграцію може бути
скасовано, якщо з'ясується, що його
надано на підставі свідомо неправдивих
відомостей, підроблених документів чи
документів що втратили чинність.

Статтею 13 вищевказаного Закону (в
редакції на час спірних правовідносин)
передбачено, що орган спеціально
уповноваженого центрального органу
виконавчої влади з питань імміграції
за місцем проживання особи, стосовно
якої прийнято рішення про скасування
дозволу на імміграцію, не пізніш як у
тижневий строк з дня отримання цього
рішення надсилає його копію особі та
вилучає у неї посвідку на постійне
проживання.

Особа, стосовно якої прийнято рішення
про скасування дозволу на імміграцію,
повинна виїхати з України протягом
місяця з дня отримання копії цього
рішення. Якщо за цей час особа не
виїхала з України, вона підлягає
видворенню в порядку, передбаченому
законодавством України.

У разі скасування дозволу на
імміграцію стосовно особи, яка мала до
його надання статус біженця в Україні,
її не може бути вислано або примусово
повернуто до країни, де її життю або
свободі загрожує небезпека через її
расу, національність, релігію,
громадянство (підданство), належність
до певної соціальної групи або
політичні переконання.

Якщо особа оскаржила рішення про
скасування дозволу на імміграцію до
суду, рішення про її видворення не
приймається до набрання рішенням суду
законної сили. У разі скасування
дозволу на імміграцію та вилучення
посвідки на постійне проживання у
зв'язку із засудженням до позбавлення
волі за вироком суду особа повинна
виїхати з України протягом місяця з дня
відбуття покарання.

Якщо особа, стосовно якої прийнято
рішення про відмову у наданні їй
дозволу на імміграцію, за час розгляду
її заяви втратила інші законні
підстави для перебування в Україні, на
неї поширюються положення частин
другої - четвертої цієї статті.

Відповідно до положень пунктів 21-24
Порядку провадження за заявами про
надання дозволу на імміграцію і
поданнями про його скасування та
виконання прийнятих рішень, Порядку
оформлення і видачі посвідки на
постійне проживання, затвердженого
Постановою Кабінету міністрів України
від 26.12.2002 року № 1983 (чинний на час
спірних правовідносин), дозвіл на
імміграцію скасовується органом, який
його видав. Питання щодо скасування
дозволу вправі порушити орган
внутрішніх справ, інший орган
виконавчої влади, який у межах наданих
йому повноважень забезпечує виконання
законодавства про імміграцію, якщо
стало відомо про існування підстав для
скасування дозволу на імміграцію. Для
започаткування процедури розгляду
питання про скасування дозволу на
імміграцію відповідне подання
надсилається до органу, який приймав
рішення про надання такого дозволу.
ДМС, територіальні органи і підрозділи
всебічно вивчають у місячний термін
подання щодо скасування дозволу на
імміграцію, запитують у разі потреби
додаткову інформацію в ініціатора
подання, інших органів виконавчої
влади, юридичних і фізичних осіб, а
також запрошують для надання пояснень
іммігрантів, стосовно яких
розглядається це питання.

На підставі результату аналізу
інформації приймається відповідне
рішення. Рішення про скасування
дозволу на імміграцію надсилається
протягом тижня органом, що його
прийняв, до територіального підрозділу
за місцем проживання для вилучення
посвідки на постійне проживання в
іммігранта та вжиття заходів
відповідно до статті 13 Закону України
«Про імміграцію».

Враховуючи викладене колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції, що дозвіл на
імміграцію позивача видано на підставі
документа, який втратив чинність, а
тому рішення від 23.07.2010р. про видворення
позивача та від 02.08.2010р., про скасування
дозволу на імміграцію, вилучення
посвідки на постійне проживання,
анулювання реєстрації місця
проживання відносно позивача прийняті
правомірно. При цьому вірно звернуто
увагу на той факт, що обставини щодо
народження у позивача дитини на час
виникнення спірних відносин не
існували і є окремою підставою для
надання дозволу на імміграцію поза
квотою імміграції відповідно до п. 1 ч.3
ст. 4 Закону України «Про імміграцію».

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду першої
інстанції, а тому підстави для
задоволення апеляційної скарги та
скасування постанови суду першої
інстанції відсутні.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 198, ст.ст. 200, 205, 206 КАС
України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити
без задоволення.

Постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
17 квітня 2013 року - залишити без змін.

Ухвала Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
набирає законної сили з моменту її
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів з дня складення
в повному обсязі.

В повному обсязі ухвала
складена 07 лютого 2014 року.

Головуючий:
Д.В. Чепурнов

Суддя:
В.Ю. Поплавський

Суддя:
С.В. Сафронова