Справа № 2-а-1213/10/0270
Суддя: Ланченко Л.В.
Дата ухвалення: 2014-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"24" лютого 2014 р. м. Київ
К/9991/67/11

Вищий адміністративний суд України в
складі колегії суддів:

головуючого Ланченко Л.В.

суддів Пилипчук
Н.Г.

Цвіркуна Ю.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргу

Державної податкової інспекції у
м.Вінниці

на постанову Вінницького окружного
адміністративного суду від 27.05.2010 та
ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 07.12.2010

у справі №2-а-1213/10/0270

за позовом Суб'єкта підприємницької
діяльності - фізичної особи ОСОБА_2

до Державної податкової інспекції у
м.Вінниці

про визнання нечинними податкових
повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Вінницького окружного
адміністративного суду від 27.05.2010,
залишеною без змін ухвалою Київського
апеляційного адміністративного суду
від 07.12.2010, позов задоволено. Визнано
протиправними та скасовано податкові
повідомлення-рішення №/0 від
09.03.2010 та №/0 від 09.03.2010.

У справі відкрито касаційне
провадження за касаційною скаргою
відповідача, у якій ставиться питання
про скасування рішення суду першої та
апеляційної інстанції та прийняття
нового про відмову в позові, з підстав
порушення норм матеріального та
процесуального права.

Сторони представників у судове
засідання касаційної інстанції не
направили, про час ті місце розгляду
справи повідомлені. Відповідно до ст.41
Кодексу адміністративного судочинства
України фіксування судового засідання
за допомогою звукозаписувального
технічного засобу не здійснювалось.

Перевіривши повноту встановлення
обставин справи та правильність їх
юридичної оцінки в судових рішеннях, в
межах доводів касаційної скарги,
колегія суддів дійшла висновку, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню, виходячи з такого.

Відповідачем проведена позапланова
виїзна документальна перевірка
фінансово-господарської діяльності з
питань дотримання позивачем вимог
податкового, валютного та іншого
законодавства за період з 01.04.2009 по
31.12.2009, за результатами якої складено
акт № 348/1721/НОМЕР_1 від 02.03.2010.

За висновками акта перевірки позивачем
допущено порушення: - ст. 13 Декрету
Кабінету Міністрів України «Про
прибутковий податок з громадян» від
26.12.1992 № 13-92 із змінами та доповненнями,
у результаті чого донараховано податок
з доходів фізичних осіб від здійснення
підприємницької діяльності за період,
що перевірявся, на суму 789173 грн.;

- пп.7.3.1. п.7.3, пп. 7.4.5. п.7.4 ст. 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість» № 168/97-ВР від 03.04.1997 із змінами
та доповненнями, у результаті чого
занижено податок на додану вартість
періоді, що перевірявся, на загальну
суму 1191 478 грн., у тому числі за травень
2009 року на 42449 грн., грудень 2009 року на
суму 1149029 грн.

На підставі акта перевірки прийнято
податкове повідомлення-рішення
№/0 від 09.03.2010, яким позивачу
визначено суму податкового
зобов'язання (з урахуванням штрафних
(фінансових) санкцій) по податку з
доходів фізичних осіб в розмірі 789173
грн. та податкове повідомлення-рішення
№ /0 від 09.03.2010, якими визначено
суму податкового зобов'язання (з
урахуванням штрафних (фінансових)
санкцій) по податку на додану вартість
в розмірі 1557581,50 грн.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що податковий орган при
визначені податкового зобов'язання по
податку з доходів фізичних осіб
обґрунтовував свої висновки тим, що
квитанції до прибуткових касових
ордерів видані ТОВ «ВВМ-Вилиджтрейд» м.
Миколаїв не мають ознак належним чином
оформленого документа, оскільки
підписані не директором Магденком
Віталієм Володимировичем, а іншою
особою, а тому не можуть підтверджувати
фактично понесені позивачем витрати на
суму 6000000 грн.

Відповідно до ч.ч.2, 3 статті 13 Декрету
Кабінету Міністрів України «Про
прибутковий податок з громадян»
оподатковуваним доходом вважається
сукупний чистий доход, тобто різниця
між валовим доходом (виручки у грошовій
та натуральній формі) і документально
підтвердженими витратами,
безпосередньо пов'язаними з одержанням
доходу. Якщо ці витрати не можуть бути
підтверджені документально, то вони
враховуються податковими органами при
проведенні остаточних розрахунків за
нормами, визначеними Головною
державною податковою інспекцією
України за погодженням з Міністерством
економіки України та Державним
комітетом України по сприянню малим
підприємствам та підприємництву.

До складу витрат, безпосередньо
пов'язаних з одержанням доходів,
належать витрати, які включаються до
складу валових витрат виробництва
(обігу) або підлягають амортизації
згідно з Законом України «Про
оподаткування прибутку підприємств».

Згідно п. 5.1 та пп. 5.2.1 п. 5.2 ст. 5 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств», валові витрати
виробництва та обігу (далі - валові
витрати) - сума будь-яких витрат
платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних як компенсація
вартості товарів (робіт, послуг), які
придбаваються (виготовляються) таким
платником податку для їх подальшого
використання у власній господарській
діяльності. До складу валових витрат
включаються суми будь-яких витрат,
сплачених (нарахованих) протягом
звітного періоду у зв'язку з
підготовкою, організацією, веденням
виробництва, продажем продукції (робіт,
послуг) і охороною праці, у тому числі
витрати з придбання електричної
енергії (включаючи реактивну), з
урахуванням обмежень, установлених
пунктами 5.3-5.7 цієї статті.

Згідно п. 2 ст. 9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» первинні та
зведені облікові документи можуть бути
складені на паперових або машинних
носіях і повинні мати такі обов'язкові
реквізити, як назву документа (форми),
дату і місце складання, назву
підприємства, від імені якого складено
документ, зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції, посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення, особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Крім того, відповідно до Додатку 2 до
Положення про ведення касових операцій
у національній валюті в Україні,
затвердженого постановою правління
НБУ від 15.12.2004 №637, затверджено бланк:
Типова форма № КО-1 - прибуткового
касового ордеру та квитанції до нього.

Даний документ передбачає наявність
підпису тільки головного (старшого)
бухгалтера та касира підприємства, і не
передбачає наявність підпису
керівника підприємства, який отримав
готівкові кошти.

З аналізу положень вищевказаних норм
вбачається, що на квитанціях до
прибуткових ордерів і не повинен
стояти підпис керівника підприємства,
оскільки наявність його підпису самим
видом (бланком) даного документу не
передбачається в якості реквізиту
документу, а згідно ст. 9 Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» документ повинен
мати особистий підпис осіб,
відповідальних за здійснення
господарської операції і правильність
її оформлення.

Та обставина, що квитанції до
прибуткових касових ордерів підписані
не директором підприємства, не може
свідчити про їх недійсність та
відсутність понесених витрат
позивачем, доказів того, що первинні
документи видані позивачу ТОВ
«ВВМ-Вилиджтрейд» підписані не
уповноваженою особою даного
підприємства податковим органом
надано не було.

Крім того, реальність господарських
операцій між позивачем та ТОВ
«ВВМ-Вилиджтрейд» підтверджено
товарними та податковими накладними та
не спростовано відповідачем.

Не знайшли свого підтвердження і
доводи податкового органу про
завищення позивачем податкового
кредиту внаслідок віднесення у травні
2009 року до податкового кредиту 42449 грн.
ПДВ не підтвердженого податковими
накладними, що спростовується реєстром
отриманих податкових накладних за
травень до якого включена податкова
накладна № 78 від 30.05.2009 отримана від
СТОВ «Урожай».

З оригіналу наданої накладної, наданої
суду, вбачається, що її порядковий
номер - 78, дата виписки податкової
накладної - 26.05.2009, продавець - СТОВ
«Урожай», номенклатура товару - жито,
сума податку на додану вартість - 42432,66
грн., при цьому інших господарських
операцій із СТОВ «Урожай» у травні 2009
року не проводилось.

Висновки акта перевірки щодо
наявності на час перевірки лише
факсограми податкової накладної за
вказаним порядковим номером, але
різними датами і сумами ПДВ, які не
відповідають наданому оригіналу,
податковим органом жодним чином не
підтверджено.

З огляду на встановлене суди
попередніх інстанцій дійшли висновку,
що позивачем дотримано вимог Закону
України «Про податок на додану
вартість» при формуванні податкового
кредиту за даною операцією.

Правильними є і висновки судів
попередніх інстанцій, що наявність у
позивача податкових накладних, виданих
зареєстрованими платниками податку на
додану вартість ТОВ «ВВМ-Вилиджтрейд»
та ТОВ «Монограт», з дотриманням вимог
встановлених підпунктом 7.2.1 пункту 7.2
статті 2 Закону України «Про податок на
додану вартість», давало йому підстави
для формування податкового кредиту
незалежно від факту визначення цими
контрагентами податкових зобов'язань
за господарськими операціями з
позивачем, в додатку № 5 до податкової
декларації.

Чинним законодавством не передбачено
обов'язок платника податку
контролювати дотримання закону його
контрагентами та виконання ними своїх
обов'язків, у тому числі сплату
податкових зобов'язань.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій,
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень, обов'язок щодо
доказування правомірності свого
рішення, дії чи бездіяльності
покладається на відповідача, якщо він
заперечує проти адміністративного
позову.

Надані позивачем документи на
підтвердження здійснення
господарських операцій з
контрагентами СТОВ «Урожай», ТОВ
«ВВМ-Вилиджтрейд» та ТОВ «Монограт»
відповідають вимогам до первинних
документів згідно Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні».

Контрагенти позивача на період їх
господарських взаємовідносин були
зареєстровані в ЄДРПОУ, були
юридичними особами, наділеними
цивільною правоздатністю і
дієздатністю, перебували на обліку як
платники податків, у тому числі були
платниками податку на додану вартість.

Висновки експертного дослідження,
проведеного в рамках кримінальної
справи, порушеної відносно ОСОБА_2 за
ознаками злочину, передбаченого ч.2
ст.212, ч.ч.1, 3 ст.358 КК України, на можуть
бути доказом фіктивності фінансових
операцій позивача, оскільки такі
обставини можуть бути підтверджені
виключно вироком суду про визнання
винними осіб, які уклали договір та
склали первинні документи, які містять
відомості про господарські операції,
зокрема, щодо виконання (невиконання)
сторонами умов договору.

З огляду на викладене, судова колегія
вважає, що суди першої та апеляційної
інстанції, виконавши всі вимоги
процесуального законодавства,
всебічно перевіривши обставини справи,
вирішили справу у відповідності з
нормами матеріального права та
постановили обґрунтовані рішення.
Порушень норм матеріального чи
процесуального права при
постановленні оскаржуваних рішень, на
які не було посилань в касаційній
скарзі не встановлено. Підстав для
скасування судових рішень, з мотивів
викладених в касаційній скарзі, не
вбачається.

Керуючись ст. ст. 220, 221, 223, 224, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у м.Вінниці залишити без
задоволення, а постанову Вінницького
окружного адміністративного суду від
27.05.2010 та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 07.12.2010 - без змін.

Ухвала вступає в законну силу з моменту
проголошення. Заява про перегляд
судового рішення в адміністративній
справі Верховним Судом України може
бути подана з підстав, в порядку та у
строки встановлені ст.ст.236-238 КАС
України.

Головуючий
Л.В.Ланченко

Судді
Н.Г.Пилипчук

Ю.І.Цвіркун