Справа № 800/165/14
Суддя: Швед Е.Ю.
Дата ухвалення: 2014-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

18 березня 2014 року м.
Київ справа № 800/165/14

Суддя Вищого адміністративного суду
України Швед Е.Ю., перевіривши на
предмет відповідності вимогам чинного
законодавства адміністративний позов
представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 до
Президента України про визнання дій,
бездіяльності незаконними та
зобов'язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

Представник позивача звернувся до суду
з позовом до Президента України про
визнання дій, бездіяльності
незаконними та зобов'язання вчинити
певні дії, в якому просив:

- визнати незаконною бездіяльність
Президента України при здійсненні ним
владних управлінських функцій як
суб'єкта владних повноважень, що
виявилось в незабезпеченні ним для
людини і громадянина України
можливості скористатись правами і
свободами, гарантованими Конституцією
та законами України - права на
батьківство, народження дитини в шлюбі
та на можливість створення сім'ї;

- визнати незаконними бездіяльність та
дії Президента України, що виявились у
невиконанні повноважень, обов'язків,
передбачених Конституцією України при
особистому зверненні позивача зі
скаргою про порушення прав та свобод з
вимогою про відновлення законності,
прав і свобод людини і громадянина
шляхом виявлення права законодавчої
ініціативи для прийняття відповідних
рішень;

- зобов'язати Президента України
виконати певні дії, спрямовані на
забезпечення можливості людині і
громадянину України здійснити
гарантовані Конституцією України і
законами України права, свободи, а саме:
реалізувати право законодавчої
ініціативи з правом невідкладного
розгляду законопроекту Президента
України Верховною Радою України та
подати до Верховної Ради України
законопроект про внесення до
Кримінально-виконавчого кодексу
України відповідних доповнень.

Перевіривши матеріали позовної заяви
на предмет відповідності нормам
Кодексу адміністративного судочинства
України (далі - КАС України), суд дійшов
висновку про відмову у відкритті
провадження у справі, виходячи з
наступного.

У частині другій статті 19 Конституції
України зазначено, що органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Відповідно до частини четвертої статті
18 КАС України Вищому адміністративному
суду України як суду першої інстанції
підсудні справи щодо встановлення
Центральною виборчою комісією
результатів виборів або
всеукраїнського референдуму, справи
про дострокове припинення повноважень
народного депутата України, а також
справи щодо оскарження актів, дій чи
бездіяльності Верховної Ради України,
Президента України, Вищої ради юстиції,
Вищої кваліфікаційної комісії суддів
України.

Статтею 1711 КАС України визначено
особливості провадження у справах щодо
оскарження актів, дій чи бездіяльності
Верховної Ради України, Президента
України, Вищої ради юстиції, Вищої
кваліфікаційної комісії суддів
України, згідно з частиною першої якої
її правила поширюються на розгляд
адміністративних справ щодо: 1)
законності (крім конституційності)
постанов Верховної Ради України,
указів і розпоряджень Президента
України; 2) актів Вищої ради юстиції; 3)
дій чи бездіяльності Верховної Ради
України, Президента України, Вищої ради
юстиції; 4) рішень, дій чи бездіяльності
Вищої кваліфікаційної комісії суддів
України.

Частиною першою статті 2 КАС України
передбачено, що завданням
адміністративного судочинства
визначено захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

У контексті з положеннями частини
першої статті 6 КАС України, яка
передбачає право на судовий захист,
завдання адміністративного
судочинства полягає у захисті саме
порушених прав особи в
публічно-правових відносинах при
здійсненні суб'єктом владних
повноважень владних управлінських
функцій.

Згідно з пунктом 1 частини першої
статті 3 КАС України справа
адміністративної юрисдикції -
переданий на вирішення
адміністративного суду
публічно-правовий спір, у якому хоча б
однією зі сторін є орган виконавчої
влади, орган місцевого самоврядування,
їхня посадова чи службова особа або
інший суб'єкт, який здійснює владні
управлінські функції на основі
законодавства, в тому числі на
виконання делегованих повноважень.

Відповідно до частини першої статті 17
КАС України юрисдикція
адміністративних судів поширюється на
правовідносини, що виникають у зв'язку
з здійсненням суб'єктом владних
повноважень владних управлінських
функцій, а також у зв'язку з публічним
формуванням суб'єкта владних
повноважень шляхом виборів або
референдуму.

Отже, необхідною ознакою для розгляду
справи за правилами адміністративного
судочинства є здійснення суб'єктом
владних повноважень владних
управлінських функцій, а саме: коли
хоча б один суб'єкт законодавчо
уповноважений владно керувати
поведінкою іншого (інших) суб'єктів, а
ці суб'єкти, відповідно, зобов'язані
виконувати вимоги та приписи такого
владного суб'єкта. При цьому ці функції
повинні здійснюватись суб'єктом саме у
тих правовідносинах, в яких виник спір.

В позовній заяві позивач просить
визнати незаконними дії та
бездіяльність Президента України, що
полягає у невиявленні ним права
законодавчої ініціативи для прийняття
Верховної Радою України закону щодо
реалізації його прав, свобод та
інтересів та зобов'язання його вчинити
відповідні дії.

Поняття і стадії законодавчого процесу
визначені Законом України «Про
Регламент Верховної Ради України» №
168-VI від 10 лютого 2010 року (далі - Закон №
1861-VI). Законодавчий процес - це чітко
врегульована Конституцією України та
Регламентом Верховної Ради України
діяльність, яка полягає у творенні
законів. Ця діяльність здійснюється в
кілька послідовних етапів або стадій:

1) підготування законопроекту
(законодавчої пропозиції) та внесення
його до Верховної Ради України -
законодавча ініціатива;

2) попередній розгляд законопроекту в
комітетах Верховної Ради України;

3) обговорення законопроекту на
пленарних засіданнях Верховної Ради
України з його наступним прийняттям
або відхиленням (повністю чи частково);

4) підписання (санкціонування) та
оприлюднення закону.

Відповідно до статті 93 Конституції
України право законодавчої ініціативи
у Верховній Раді України належить
Президентові України, народним
депутатам України та Кабінету
Міністрів України.

Законопроекти, визначені Президентом
України як невідкладні, розглядаються
Верховною Радою України позачергово.

Згідно з частиною п'ятою статті 89
Закону № 1861-VI право законодавчої
ініціативи здійснюється шляхом
внесення до Верховної Ради проектів
законів, постанов; проектів інших актів
Верховної Ради; пропозицій до
законопроектів; поправок до
законопроектів.

У Рішенні Конституційного Суду України
№ 17-рп/2002 від 17 жовтня 2002 року у справі
за конституційним поданням 50 народних
депутатів України щодо офіційного
тлумачення положень статей 75, 82, 84, 91, 104
Конституції України (щодо
повноважності Верховної Ради України)
зазначено, що учасниками законодавчого
процесу на його відповідній стадії, а
отже, учасниками законотворчості, є
визначені в частині першій статті 93
Конституції України суб'єкти права
законодавчої ініціативи у Верховній
Раді України - зокрема Президент
України. Реалізація права законодавчої
ініціативи і права вето означає лише
участь відповідних органів у
здійсненні власне парламентської
функції законотворчості.

З аналізу наведених норм вбачається, що
при використанні права законодавчої
ініціативи (частина перша статті 93)
Конституції України Президент України
здійснює процедуру законодавчого
процесу, а не владні управлінські
функції.

Отже, оскільки вимоги позивача
зводяться до зобов'язання Президента
України виявити право законодавчої
ініціативи щодо прийняття
відповідного закону Верховною Радою
України, такі спірні правовідносини не
є публічно-правовими при здійсненні
відповідачем владних управлінських
функцій, а тому не підлягають розгляду
в порядку адміністративного
судочинства.

Разом з тим, варто зазначити, що
Конституційним Судом України може бути
визнаний неконституційним правовий
акт Верховної Ради України, Президента
України, у процесі прийняття чи
схвалення якого або набрання ним
чинності було порушено процедурні
вимоги, що встановлюються
безпосередньо Конституцією України, за
умови набрання ним чинності.

Як зазначалось вище, КАС України
регламентує порядок розгляду не всіх
публічно-правових спорів, а лише тих,
які виникають у результаті здійснення
суб'єктом владних повноважень владних
управлінських функцій.

За правилом, встановленим пунктом 1
частини першої статті 109 КАС України,
суддя відмовляє у відкритті
провадження в адміністративній справі
лише, якщо заяву не належить розглядати
в порядку адміністративного
судочинства.

За таких обставин, суд дійшов висновку,
що позивачу слід відмовити у відкритті
провадження у справі за їх позовом до
Президента України про визнання дій,
бездіяльності незаконними та
зобов'язання вчинити певні дії.

На підставі викладеного та керуючись
статтями 3, 17, 109, 1711 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд,

у х в а л и в:

Відмовити у відкритті провадження у
справі за позовом представника
позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 до Президента
України про визнання дій,
бездіяльності незаконними та
зобов'язання вчинити певні дії.

Ухвала набирає законної сили з моменту
постановлення та оскарженню не
підлягає.

Суддя
Е.Ю. Швед