Справа № 2а-11186/10/1370
Суддя: Багрій В.М.
Дата ухвалення: 2014-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2014 року
Справа
№ 16579/11

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді
Багрія В.М.,

суддів
Кухтея Р.В., Старунського Д.М.,

з участю секретаря судового засідання
Ратушної М.І.,

представника відповідача
Дорош А.Б.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
Державної податкової інспекції у
Сихівському районі м. Львова на
постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 24.02.2011 року
в справі за позовом товариства з
обмеженою відповідальністю
«Екологічна компанія
ресурсозбереження» до Державної
податкової інспекції у Сихівському
районі м. Львова про визнання
протиправними податкових
повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2010 року товариство з
обмеженою відповідальністю
«Екологічна компанія
ресурсозбереження» звернулося до суду
з позовом до Державної податкової
інспекції у Сихівському районі м.
Львова про визнання протиправними
податкових повідомлень-рішень.

З врахуванням уточнення позовних вимог
позивач просив визнати протиправними
податкові повідомлення-рішення
відповідача № /0 від 26.10.2010 року; №
/1 від 1.12.2010 року; № /0 від
26.10.2010 року; № /1 від 1.12.2010 року.

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 24.02.2011 року
позов задоволено та визнано
протиправними податкові
повідомлення-рішення Державної
податкової інспекції у Сихівському
районі м. Львова № /0 від 26.10.2010
року; № /1 від 1.12.2010 року; № /0
від 26.10.2010 року; № /1 від 1.12.2010 року.

Постанову суду першої інстанції
оскаржила Державна податкова
інспекція у Сихівському районі м.
Львова, яка в апеляційній скарзі
просить її скасувати та прийняти нову
постанову про відмову позивачу в
задоволенні позову.

Апеляційні вимоги обґрунтовує тим, що
суд першої інстанції не взяв до уваги,
що позивач за період з 1.04.2008 року по
30.06.2010 року безпідставно завищив валові
витрати на суму 232572,0 грн. та занизив
податок на прибуток на суму 58143,0 грн.
При цьому акти виконаних робіт як
первинні документи бухгалтерського
обліку з його контрагентами за
договорами про надання транспортних
послуг не містять всіх необхідних
реквізитів, встановлених
законодавством. Товарно-транспортні
накладні складені без дотримання
типової форми та неналежним чином
заповнені, не є доказами надання
транспортних послуг, в зв'язку з чим
понесені на них витрати безпідставно
віднесені позивачем до валових. Крім
того, позивач безпідставно завищив
податковий кредит за квітень-травень
2010 року в сумі 38119,0 грн., оскільки його
контрагент ТзОВ «Промвостокплюс» не
визначив своїх зобов'язань з ПДВ по
операціях з позивачем в цей період.

Вислухавши суддю-доповідача,
представника апелянта, яка апеляційну
скаргу підтримала, дослідивши
обставини справи та доводи апеляційної
скарги, колегія суддів приходить до
висновку про те, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає з таких
підстав.

В справі встановлено, що працівниками
ДПІ у Сихівському районі м. Львова
проведено планову виїзну перевірку
ТзОВ «Екологічна компанія
ресурсозбереження» з питань
дотримання податкового, валютного та
іншого законодавства за період
господарської діяльності з 6.12.2007 року
по 30.09.2010 року, за результатами якої
складено акт №2586/23-209/33549232 від 14.10.2010
року.

Податковий орган прийшов до висновку
про порушення позивачем вимог п. 5.1, пп.
5.2.1 п. 5.2, пп.5.3.9 п. 5.3 ст. 5 чинного на час
спірних правовідносин Закону України
«Про оподаткування прибутку
підприємств», внаслідок чого було
занижено суму податку з прибутку на 58143
грн., а також вимог пп.7.4.5, пп.7.4.1 п.7.4,
пп.7.2.8 п.7.2 ст. 7 чинного на час спірних
правовідносин Закону України «Про
податок на додану вартість», внаслідок
чого було занижено податок на додану
вартість на суму 38119,0 грн.

Свої висновки відповідач
обґрунтовував тим, що позивач не подав
доказів (первинних документів)
понесення ним витрат на оплату
отриманих транспортних послуг від
фізичних осіб-підприємців ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4 на загальну суму 232592,64
грн., зокрема, належним чином
оформлених товарно-транспортних
накладних. Крім того, податковий орган
вважав, що позивач безпідставно відніс
до податкового кредиту суму ПДВ 38119,0
грн., сплачену ТзОВ «Промвостокплюс»
при купівлі макулатури, оскільки цей
контрагент за відповідні періоди не
подавав декларації з податку на додану
вартість.

На підставі акту перевірки ДПІ у
Сихівському районі м. Львова прийняла
податкові повідомлення-рішення №
/0 від 26.10.2010 року, яким позивачу
визначено податкове зобов'язання з
податку на додану вартість на суму 57178,50
грн. (39119,0 грн. основного платежу та
19059,50 грн. штрафних (фінансових) санкцій,
а також № /0 від 26.10.2010 року, яким
позивачу визначено податкове
зобов'язання з податку на прибуток в
розмірі 79499,70 грн. (68143,0 грн. основного
платежу та 21356,70 грн. штрафних
(фінансових) санкцій.

За результатами адміністративного
оскарження відповідач прийняв
податкові повідомлення-рішення №
/1 від 1.12.2010 року та № /1 від
1.12.2010 року, якими визначені суми
податкового зобов'язання в попередніх
податкових повідомленнях-рішеннях,
залишено без змін.

Задовольняючи позовні вимоги позивача,
суд першої інстанції виходив з того, що
висновки податкового органу щодо
порушень позивачем законодавства та
прийняті ним податкові
повідомлення-рішення суперечать
законодавству.

Колегія суддів суду апеляційної
інстанції з такими висновками суду
погоджується.

Відповідно до п. 5.1 ст. 5 Закону України
«Про оподаткування прибутку
підприємств» валові витрати
виробництва та обігу (далі - валові
витрати) - сума будь-яких витрат
платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних як компенсація
вартості товарів (робіт, послуг), які
придбаваються (виготовляються) таким
платником податку для їх подальшого
використання у власній господарській
діяльності.

Згідно з пп. 5.2.1 п5.2 цієї ж статті до
складу валових витрат включаються суми
будь-яких витрат, сплачених
(нарахованих) протягом звітного
періоду у зв'язку з підготовкою,
організацією, веденням виробництва,
продажем продукції (робіт, послуг) і
охороною праці, у тому числі витрати з
придбання електричної енергії
(включаючи реактивну), з урахуванням
обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7
цієї статті.

За вимогами абз.3 пп. 5.3.9 п. 5.3 цієї ж
статті не належать до складу валових
витрат будь-які витрати, не
підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення податкового обліку.

Відповідно до ч.1 та 2 ст. 9 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні»
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати такі
обов'язкові реквізити:

назву документа (форми);

дату і місце складання;

назву підприємства, від імені якого
складено документ;

зміст та обсяг господарської операції,
одиницю виміру господарської операції;

посади осіб, відповідальних за
здійснення господарської операції і
правильність її оформлення;

особистий підпис або інші дані, що
дають змогу ідентифікувати особу, яка
брала участь у здійсненні
господарської операції.

З наявних в матеріалах справи актів
виконання робіт згідно договору
позивача з фізичною особою-підприємцем
ОСОБА_2 видно, що ці документи
відповідають вимогам законодавства
щодо їх форми та змісту, в них зазначені
господарські операції, їх дата, сума
плати за послугу, посилання на договір
№ 5 від 1.05.2009 року , на підставі якого
надається транспортна послуга, акти
скріплені печатками сторін та
підписами відповідних посадових осіб.
В сукупності з іншими документами -
договорами, рахунками-фактурами,
платіжними дорученнями,
товарно-транспортними накладними
реальність виконання договору і
достовірність понесених позивачем
витрат жодних сумнівів не викликає.

Аналогічні висновки випливають з
дослідження в суді актів виконаних
робіт по договору позивача з фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_3 від 1.04.2009
року про надання транспортних послуг,
оскільки з зазначених актів видно, що
за своїми реквізитами вони
відповідають закону, що дає можливість
вважати витрати позивача на ці послуги
реальними.

Та обставина, що між позивачем та
фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4
було укладено усний договір про
надання транспортних послуг в 3-му
кварталі 2009 року на суму 8200,0 грн. не є
підставою для висновку про
безпідставність включення витрат на
послуги вказаного підприємця, оскільки
договір перевозки ніким не скасовано у
встановленому порядку, сторони умови
договору виконали, з цього приводу не
мають претензій, а наявні акти
виконаних робіт, платіжні документи
свідчать про зв'язок цих витрат з
господарською діяльністю позивача.

Стосовно доводів податкового органу
щодо не відповідності
товарно-транспортних накладних по всіх
перевізниках формі типових, то суд
першої інстанції правильно вважав їх
безпідставними. З наявних в матеріалах
справи товарно-транспортних накладних
та їх копії видно, що зміст кожної з них
дає можливість для висновку про
реальність перевезення вантажів. В
сукупності з іншими первинними
документами ці накладні є доказами
фактичного виконання зобов'язань за
договорами контрагентами позивача.

За таких обставин податковий орган
помилково прийшов до висновку про
завищення позивачем валових витрат за
рахунок включення до таких оплати
транспортних послуг зазначених
контрагентів на суму 232592,64 грн., тому
його податкові повідомлення-рішення №
/0 від 26.10.2010 року; № /1 від
1.12.2010 року суд першої інстанції
обґрунтовано визнав протиправними.

Відповідно до пп. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 чинного
на час спірних правовідносин Закону
України «Про податок на додану
вартість» податковий кредит звітного
періоду визначається виходячи із
договірної (контрактної) вартості
товарів (послуг), але не вище рівня
звичайних цін, у разі якщо договірна
ціна на такі товари (послуги)
відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 8 1 цього Закону, протягом
такого звітного періоду у зв'язку з
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Згідно з пп. 7.5.1 п. 7.5 ст. 7 цього ж Закону
датою виникнення права платника
податку на податковий кредит
вважається дата здійснення першої з
подій:

або дата списання коштів з
банківського рахунку платника податку
в оплату товарів (робіт, послуг), дата
виписки відповідного рахунку
(товарного чека) - в разі розрахунків з
використанням кредитних дебетових
карток або комерційних чеків;

або дата отримання податкової
накладної, що засвідчує факт придбання
платником податку товарів (робіт,
послуг).

За приписами пп. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 цього
Закону не підлягають включенню до
складу податкового кредиту суми
сплаченого (нарахованого) податку у
зв'язку з придбанням товарів (послуг),
не підтверджені податковими
накладними чи митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
підпунктом 7.2.6 цього пункту).

В справі встановлено, що 17.03.2010 року
позивач уклав договір з ТзОВ
«Промвостокплюс» про купівлю-продаж
протягом 2010-2012 років макулатури в
кількості 10000 т.

Позивач до податкового кредиту відніс
суму сплаченого ПДВ 38119,0 грн. на
підставі належно оформлених його
контрагентом податкових накладних, до
яких податковий орган не має жодних
претензій.

Дану суму ТзОВ «Промвостокплюс»
включило до своїх податкових
зобов'язань уточнюючими податковими
деклараціями, тому доводи відповідача
про не включення контрагентом позивача
сум ПДВ до своїх податкових зобов'язань
як підстава для прийняття податкових
повідомлень-рішень № /0 від 26.10.2010
року; № /1 від 1.12.2010 року не
відповідають законодавству.

Навіть не декларування контрагентом
позивача своїх податкових зобов'язань
не позбавило б позивача права на
податковий кредит, як такого, що
добросовісно виконав всі вимоги закону
щодо його формування.

Суд першої інстанції повно встановив
фактичні обставини справи, дав належну
оцінку доказів, правильно застосував
норми матеріального та процесуального
права та обґрунтовано задовольнив
позов, тому підстав для скасування його
постанови не має.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують, тому підставою
для її задоволення бути не можуть.

Керуючись ст. ст. 160 ч.3, 195, 196, 198, 200, 205,
206, 254 КАС України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Сихівському
районі м. Львова залишити без
задоволення.

Постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 24.02.2011 року
в справі № 2а-11186/10/1370 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена до Вищого адміністративного
суду України протягом двадцяти днів
шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий:
В.М. Багрій

Судді :
Р.В. Кухтей

Д.М. Старунський