Справа № К/9991/32136/11-С
Суддя: Бутенко В.І.
Дата ухвалення: 2014-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"06" березня 2014 р. м. Київ
К/9991/32136/11

Вищий адміністративний суд України в
складі колегії суддів:

Бутенка В.І (доповідач), Лиски Т.О.,
Малиніна В.В.,

провівши в порядку касаційного
провадження попередній розгляд
адміністративної справи за позовом
Портофранківського відділу міліції
Приморського районного відділу
Одеського міського управління
Головного Управління Міністерства
Внутрішніх справ України в Одеській
області до громадянина Росії ОСОБА_5
про примусове видворення за межі
України,

в с т а н о в и в :

У червні 2010 року позивач звернуся до
суду із вказаним позовом, в якому
просив винести постанову про примусове
видворення з території України
громадянина Російської Федерації
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та заборонити йому
в'їзд на територію України строком на 5
років.

Постановою Приморського районного
суду м. Одеси від 29 червня 2010 року позов
задоволено і примусово видворено за
межі України громадянина Росії ОСОБА_5

Постановою Одеського апеляційного
адміністративного суду від 6 квітня 2011
року рішення суду першої інстанції
скасовано та прийнято нову постанову,
якою позов задоволено. Примусово
видворено за межі України ОСОБА_5, а в
іншій частині позовних вимог
відмовлено.

В касаційній скарзі представник
відповідача просить скасувати рішення
судів попередніх інстанцій з підстав
порушення цими судами норм
матеріального та процесуального права
і прийняти нове рішення про відмову в
задоволенні позовних вимог.

Колегія суддів вважає, що касаційна
скарга задоволенню не підлягає з
наступних підстав.

Судами першої і апеляційної інстанцій
встановлено, що громадянин ОСОБА_5 є
уродженецем м. Калінінграда Російської
Федерації. Прибув він в Україну в 1993
році і весь час проживав на її
території без реєстрації.

Згідно свідоцтва про одруження,
виданого Другим Малиновським відділом
реєстрації актів цивільного стану
Одеського міського управління юстиції
серії НОМЕР_1, відповідач є
громадянином Російської Федерації,
зареєстрований в АДРЕСА_1. Вкладиш до
паспорта громадянина СРСР, виданий
Консульським відділом посольства
Росії в Латвійській республіці 2
березня 1994 року, засвідчує про
приналежність відповідача до
громадянства Російської Федерації. При
цьому слід зазначити, що паспорти
громадянина колишнього СРСР зразка 1974
року без відмітки про громадянство
вважаються недійсними. Іноземні
громадяни, що мають такі паспорти,
зобов'язані отримати в органах
внутрішніх справ відповідні посвідки
на проживання в Україні.

В 2002 році відповідача зареєстровано у
Вінницькій області і йому видано
паспорт громадянина України, в якому
проставлений штамп реєстрації місця
проживання: АДРЕСА_3. Виданою
виконкомом Лісниченської сільської
ради Бершадського району Вінницької
області довідкою засвідчено, що в
період з 1991 року і по час звернення до
суду з позовом відповідач на території
Лісниченської ради зареєстрований не
був, фактично там не проживав та із
заявою про реєстрацію місця проживання
до сільської ради не звертався.

З висновку начальника Бершадського РВ
ГУМВС України у Вінницькій області
полковника міліції Андрущенка В.М. від
22 квітня 2010 року слідує, що паспорт
громадянина України на ім'я
відповідача необхідно вважати таким,
що оформлений та виданий безпідставно
і з порушенням вимог діючого на той час
наказу МВС України №316-94р.

Постановою Приморського районного
суду м. Одеси від 25 червня 2010 року
ОСОБА_5, проживаючого за адресою:
АДРЕСА_2, визнано винним у вчиненні
адміністративного правопорушення,
передбаченого ч.1 ст. 203 КУпАП та на
нього накладено штраф.

У червні 2010 року у відношенні
громадянина Російської Федерації
ОСОБА_5 Портофранківським ВМ
Приморського РВ ОМУ ГУМВС України в
Одеській області прийнято рішення про
видворення його за межі території
України з датою виїзду до 27 червня 2010
року, але у встановлений для виїзду
термін, територію України він не
покинув.

Законом України «Про правовий статус
іноземців та осіб без громадянства»
від 4 лютого 1994 року № 3929-ХІІ (далі -
Закон) визначено правовий статус,
права, свободи та обов'язки іноземців
та осіб без громадянства, які
проживають або тимчасово перебувають в
Україні, і визначено порядок вирішення
питань, пов'язаних з їх в'їздом в
Україну або виїздом з України.

У відповідності до ст. 30 Закону за
порушення іноземцями та особами без
громадянства встановленого порядку
перебування в Україні, тобто
проживання без документів на право
проживання в Україні або проживання за
недійсними документами, недотримання
встановленого порядку реєстрації або
пересування і вибору місця проживання,
працевлаштування, ухилення від виїзду
після закінчення терміну перебування,
а також за недотримання Правил
транзитного проїзду через територію
України до них застосовуються заходи
відповідно до законодавства України.

Згідно ч. 2 ст. 32 Закону особа без
громадянства можуть бути видворені за
межі України за рішенням органів
внутрішніх справ, органів охорони
державного кордону (стосовно осіб, які
затримані у межах контрольованих
прикордонних районів при спробі або
після незаконного перетинання
державного кордону в Україну) або
Служби безпеки України з наступним
повідомленням протягом 24 годин
прокурора про підстави прийняття
такого рішення, якщо дії іноземця та
особи без громадянства грубо порушують
законодавство про статус іноземців та
осіб без громадянства, або суперечать
інтересам забезпечення безпеки
України чи охорони громадського
порядку, або коли це необхідно для
охорони здоров'я, захисту прав і
законних інтересів громадян України.

Відповідно до ч. 3 та ч. 4 цієї статті
Закону іноземець та особа без
громадянства зобов'язані покинути
територію України у строк, зазначений у
рішенні про видворення. У разі
прийняття рішення про видворення
іноземця або особи без громадянства за
межі України в її паспортному
документі негайно анулюється віза і
вилучаються документи на право
перебування в Україні. Іноземцю та
особі без громадянства може надаватися
строк до 30 днів для виїзду з України
після прийняття рішення про
видворення.

Частиною 5 статті 32 Закону передбачено,
що орган внутрішніх справ може
затримати і примусово видворити з
України іноземця або особу без
громадянства тільки на підставі
постанови адміністративного суду.
Постанова приймається судом за
зверненням органу внутрішніх справ,
якщо іноземець або особа без
громадянства ухиляються від виїзду
після прийняття рішення про
видворення, або є обґрунтовані
підстави вважати, що вони будуть
ухилятися від виїзду.

Таким чином, врахувавши зміст вказаних
правових норм і наявність підстав, за
якими до іноземців може бути
застосовано видворення, а також
невиконання ОСОБА_5 рішення органу
внутрішніх справ про видворення і його
ухилення від добровільного виїзду за
межі України, колегія суддів
погоджується з висновками суду
апеляційної інстанції, який прийняв
обгрунтоване рішення про наявність
підстав для часткового задоволення
позову.

Доводи касаційної скарги висновків
апеляційного суду не спростовують і не
дають підстав вважати, що цим судом при
розгляді справи неправильно
застосовано норми матеріального права,
які регулюють спірні правовідносини,
чи порушено норми процесуального
права.

Відповідно до частини 2 статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
переглядає судові рішення судів першої
та апеляційної інстанцій у межах
касаційної скарги.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що підстав для скасування чи
зміни оскарженого судового рішення не
вбачається.

Керуючись ст.ст. 220, 220-1, 223, 224, 230 КАС
України, суд, -

у х в а л и в :

Касаційну скаргу ОСОБА_8, який діє в
інтересах ОСОБА_5 залишити без
задоволення, а постанову Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 6 квітня 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
оскарженню не підлягає.

С у д д і :
В.І. Бутенко

Т.О. Лиска

В.В. Малинін