Справа № 827/2224/13-а
Суддя: Кобаль Михайло Іванович
Дата ухвалення: 2014-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

Іменем України

Справа № 827/2224/13-а

13.03.14 м. Севастополь

Севастопольський
апеляційний адміністративний суд у
складі колегії суддів:

головуючого судді Кобаля М.І.,

суддів Кондрак Н.Й. ,

Кучерука О.В.

секретар судового засідання
Чумаченко Н.Г.

за участю сторін:

представник позивача, ОСОБА_6- ОСОБА_8,
довіреність № 495 від 06.07.12;

представник відповідача, Відділу
примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України-
Сеітаблаєва Лілію Кадирівна ,
довіреність № 44-03/44/1770 від 25.12.13;

представник третьої особи,
Міністерства праці та соціальної
політики України- не з'явився, про час
та місце розгляду справи повідомлений
належним чином та своєчасно, до початку
судового засідання надав суду
клопотання про розгляд справи у його
відсутність;

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_6
на постанову Окружного
адміністративного суду міста
Севастополь (колегії суддів у складі
головуючего судді Куімов М.В., суддів
Балась Т.П., Кравченко М.М. ) від 20.11.13 у
справі № 827/2224/13а

за позовом ОСОБА_6 (АДРЕСА_1)

до Відділу примусового виконання
рішень Державної виконавчої служби
України (вул. Артема, 73,Київ 30,01030)

третя особа:

Міністерство праці та соціальної
політики України (вул. Еспланадна,
8/10,м.Київ,01001)

за участю представника позивача:

ОСОБА_8 (АДРЕСА_2)

про визнаня дій незаконними та
скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Окружного
адміністративного суду міста
Севастополь від 20.11.2013 у задоволенні
позову ОСОБА_6 до Відділу примусового
виконання рішень Державної виконавчої
служби України про визнання дій
незаконними та скасування постанови
про закінчення виконавчого
провадження, - відмовлено.

Судові витрати у справі віднесені на
рахунок ОСОБА_6.

Не погодившись з зазначеним
судовим рішенням, представник позивача
ОСОБА_8 (діє в інтересах позивача на
підставі нотаріально посвідченої
довіреності № 495 від 06.07.2012),
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, звернулася з
апеляційною скаргою, в якій просить
скасувати постанову Окружного
адміністративного суду міста
Севастополь від 20.11.2013 та ухвалити нове
рішення, яким позов задовольнити.

У судовому засіданні представник
позивача підтримав доводи, викладені в
апеляційній скарзі та наполягав на їх
задоволенні. Вказує на те, що постанова
суду прийнята при неповному та не
всебічному дослідженні усіх
матеріалів справи, висновки суду не
відповідають фактичним обставинам
справи.

Представник відповідача проти
тверджень апелянта заперечив та
посилаючись на правомірність та
обґрунтованість висновків суду першої
інстанції, просив у задоволенні
апеляційної скарги відмовити.

Правом на участь у судовому засіданні
третя особа не скористалася, проте до
початку судового засідання надав суду
клопотання про розгляд справи у її
відсутність.

На підставі та за правилами статті 195
Кодексу адміністративного судочинства
України, розглянувши справу, судова
колегія встановила наступне.

Постановою Севастопольського
апеляційного адміністративного суду
від 19 березня 2013 року по справі №
2а-2360/12/2770 за позовом ОСОБА_6 до
Міністерства соціальної політики
України про визнання дій протиправними
та зобов'язання вчинити певні дії, було
визнано протиправною відмову
Міністерства соціальної політики
України у прийнятті документів з
питання внутрішньо сімейного
усиновлення ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1,
ОСОБА_10 та зобов'язано Міністерство
соціальної політики України прийняти
документи та розглянути питання щодо
видачі дозволу на усиновлення ОСОБА_9,
ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_10.

07 травня 2013 року Окружним
адміністративним судом м. Севастополя
видано виконавчий лист по зазначеній
справі.

17 травня 2013 року позивач звернувся до
відділу примусового виконання рішень
ДВС України із заявою про відкриття
виконавчого провадження.

23 травня 2013 року головним державним
виконавцем відділу примусового
виконання рішень ДВС України Каращук
К.Л. було винесено постанову про
відкриття виконавчого провадження ВП
№ 38123036.

28 травня 2013 року відповідачем до
Міністерства соціальної політики
України було надіслано копію постанови
про відкриття виконавчого провадження
ВП №38123036 від 23 травня 2013 року до відома.

04 червня 2013 року було винесено вимогу
державного виконавця №38123036/5-8 на
адресу Міністерства соціальної
політики України відносно розгляду
питання про прийняття документів та
видачу дозволу на усиновлення ОСОБА_9,
ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_10.

Міністерство соціальної політики
України листом від 07 червня 2013 року за
вих. № 6171/0/14-13/57 повідомило відповідача
про готовність розглянути вимогу
державного виконавця №38123036/5-8 від 04
червня 2013 року, але, станом на 07 червня
2013 року, документи щодо усиновлення
ОСОБА_9 від позивача не надходили.

Міністерство соціальної політики
України листом від 13 червня 2013 року за
вих. № 6365/0/14-13/57 повідомило відповідача
про готовність прийняти документи та
розглянути вимогу державного
виконавця №38123036/5-8 від 04 червня 2013 року,
але, станом на 11 червня 2013 року,
документи щодо усиновлення ОСОБА_9 від
позивача не надходили.

14 червня 2013 року за вих. №418/юк
представником позивача до
Міністерства соціальної політики
України було направлено пакет
документів з описом для виконання
рішення суду. На підтвердження
відправлення Міністерству соціальної
політики України документів з описом,
відповідачу було направлено
клопотання про долучення документів до
матеріалів виконавчого провадження,
яке отримано 21 червня 2013 року.

Також встановлено, що документи ОСОБА_10
поступили до Міністерства соціальної
політики України 25 червня 2013 року. За
наслідками розгляду вказаних
документів Міністерством соціальної
політики України було прийнято рішення
про відмову ОСОБА_10 у взятті на
облік кандидатів в усиновлювачі та у
видачі дозволу на усиновлення
дитини.

Листом Міністерства соціальної
політики України від 15 липня 2013 року за
№7632/0/14-13/57 було надано вмотивовану
відмову на адресу Державної
виконавчої служби України та
Департаменту консульської служби
Міністерства закордонних справ
України ( для наступного повідомлення
ОСОБА_10).

27 серпня 2013 року головним державним
виконавцем відділу примусового
виконання рішень Державної виконавчої
служби України Каращук К.Л. було
винесено постанову про закінчення
виконавчого провадження ВП № 38123036, на
підставі листа від 15 липня 2013 року
№7632/0/14-13/57 Міністерства соціальної
політики України, на підставі п.8 ч.1
ст.49, ст.50 Закону України «Про виконавче
провадження», у зв'язку з тим, що за
результатами розгляду документів
ОСОБА_10, заявникові надано відмову у
взятті на облік як кандидата в
усиновлювачі та у видачі дозволу на
усиновлення дитини, оскільки подані
документи не відповідають вимогам
законодавства.

Будучи не згодним з прийнятим суб'єктом
владних повноважень рішенням,
зазначаючи про протиправність дій з
закінчення виконавчого провадження за
висновками, які на думку позивача не
відповідають дійсності, останній,
скориставшись правом захисту
порушеного права суб'єктом владних
повноважень у публічно-правових
відносинах, оскаржив до суду прийняте
рішення та дії, що безпосередньо
змінюють обсяг його прав та обов'язків.

Відмовляючи у задоволенні позову суд
першої інстанції виходив з того, що з
огляду на приписи діючого у цій сфері
законодавства та надані сторонами
докази позовні вимоги є
необґрунтованими, недоведеними та
безпідставними, оскільки спірна
постанова винесена з дотриманням вимог
діючого на час її винесення
законодавства та у відповідності до
фактичних обставин справи, а тому
скасуванню не підлягає.

Колегія суддів, заслухавши пояснення
сторін, вивчивши та дослідивши
матеріали справи, з'ясувавши обставини,
на яких ґрунтуються позовні вимоги,
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги, погоджується з
висновком суду першої інстанції та
вважає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає, виходячи з
наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Спосіб це визначене законом в їх
компетенції порядок, у якому
здійснюються дії, спрямовані на
реалізацію владних повноважень.
Здійснюючи такі дії, вони можуть
спиратись тільки на компетенційні
права і обов'язки та використовувати у
своїй діяльності ті засоби, форми,
прийоми, що передбачені
законодавством.

Виконання рішень в Україні в
примусовому порядку покладено на
Державну виконавчу службу, яка у своїй
діяльності керується Законом України
"Про виконавче провадження" від 21.04.1999
№606-ХІV (далі-Закон), яким визначено
умови і порядок виконання рішень судів
та інших органів (посадових осіб), що
відповідно до закону підлягають
примусовому виконанню у разі
невиконання їх у добровільному
порядку.

Частиною 1 ст. 11 Закону
передбачено, що державний виконавець
зобов'язаний вживати передбачених цим
Законом заходів примусового виконання
рішень, неупереджено, своєчасно і в
повному обсязі вчиняти виконавчі дії, а
частиною 2 цієї статті передбачено, що
державний виконавець здійснює заходи,
необхідні для своєчасного і в повному
обсязі виконання рішення, зазначеного
в документі на примусове виконання
рішення, у спосіб та в порядку,
встановленому виконавчим документом і
цим Законом.

Статтею 49 Закону встановлено
підстави у разі яких, виконавче
провадження підлягає закінченню.

Так, відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону
виконавче провадження підлягає
закінченню у разі фактичного виконання
в повному обсязі рішення згідно з
виконавчим документом.

Частиною 3 ст.49 Закону
передбачено, що про закінчення
виконавчого провадження державний
виконавець виносить постанову з
обов'язковим мотивуванням підстав її
винесення, яка затверджується
начальником відділу, якому він
безпосередньо підпорядкований. Копія
постанови у триденний строк
надсилається сторонам і може бути
оскаржена в десятиденний строк у
порядку, встановленому цим Законом.

З аналізу зазначених норм Закону
вбачається, що тільки після фактичного
виконання в повному обсязі рішення
суду державний виконавець закінчує
виконавче провадження.

Як вже зазначалося вище,
постановою Севастопольського
апеляційного адміністративного суду
від 19 березня 2013 року по справі №
2а-2360/12/2770 визнано протиправною відмову
Міністерства соціальної політики
України у прийнятті документів з
питання внутрішньо сімейного
усиновлення ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1,
ОСОБА_10 та зобов'язано Міністерство
соціальної політики України прийняти
документи та розглянути питання щодо
видачі дозволу на усиновлення ОСОБА_9,
ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_10.

За наслідками розгляду поданих
документів ОСОБА_10 Міністерством
соціальної політики України 25 червня
2013 року було прийнято рішення про
відмову ОСОБА_10 у взятті на облік
кандидатів в усиновлювачі та у видачі
дозволу на усиновлення дитини.

Згідно листа Міністерства соціальної
політики України від 15 липня 2013 року за
№7632/0/14-13/57 документи громадянина
Швейцарської Конфедерації ОСОБА_10 щодо
усиновлення ним ОСОБА_9, доньки його
дружини, розглянуті та за ними
прийнято мотивоване рішення.

Отже, на підставі вищевикладених
обставин, посилаючись на п. 8 ч. 1 ст. 49
Закону України "Про виконавче
провадження", державним виконавцем
відділу примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
винесено спірну постанову про
закінчення виконавчого провадження.

Враховуючи наведене, державним
виконавцем правомірно закінчено
виконавче провадження на підставі на п.
8 ч. 1 ст. 49 Закону України "Про виконавче
провадження" у зв'язку з фактичним
виконанням в повному обсязі рішення
на підставі якого видано виконавчий
документ.

Відтак, судова колегія
погоджується із висновком суду першої
інстанції про правомірність дій
державного виконавця та законність і
обґрунтованість винесеної ним
постанови про закінчення виконавчого
провадження ВП № 38123036 від 27.08.2013, на
підставі п.8 ч.1 ст.49, ст.50 Закону України
«Про виконавче провадження», оскільки
таки дії відповідача кореспондуються
з приписами ч.2 ст. 19 Конституції
України.

За таких обставин, висновок суду першої
інстанції про відсутність правових
підстав для задоволення позову є
правомірним.

Отже, наведені в апеляційній скарзі
доводи не викликають сумнівів щодо
правильності висновків суду першої
інстанції та застосування норм
матеріального і процесуального права.

Відповідно до статті 200 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

З огляду на вищезазначене, постанова
суду першої інстанції ухвалена з
дотриманням норм процесуального права,
у відповідності до вимог норм
матеріального права, тому колегія
суддів вважає, що підстави для її
скасування відсутні.

Керуючись статтями 195, 196, пунктом 1
частини першої статті 198, статтею 200,
пунктом 1 частини першої статті 205,
статтями 206, 212, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6
залишити без задоволення.

Постанову Окружного
адміністративного суду міста
Севастополь (колегії суддів у складі
головуючого судді Куімов М.В., суддів
Балась Т.П., Кравченко М.М.) від 20.11.13 у
справі № 827/2224/13а -залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення згідно з частиною п'ятою
статті 254 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Ухвалу може бути оскаржено в порядку
статті 212 Кодексу адміністративного
судочинства України, згідно з якою
касаційна скарга на судові рішення
подається безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили судовим рішенням суду
апеляційної інстанції, крім випадків,
передбачених цим Кодексом, а в разі
складення ухвали в повному обсязі
відповідно до статті 160 цього Кодексу -
з дня складення ухвали в повному
обсязі.

Повний текст судового рішення
складений 18 березня 2014 р.

Головуючий суддя підпис
М.І. Кобаль

Судді підпис Н.Й.
Кондрак

підпис О.В.Кучерук

З оригіналом згідно

Головуючий суддя
М.І. Кобаль