Справа № 818/4688/13-а
Суддя: Цуркан М.І.
Дата ухвалення: 2014-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"13" березня 2014 р. м. Київ
К/800/58972/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

Цуркана М.І. (головуючий);
Логвиненка А.О.; Мороза В.Ф.,
розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу за
позовом Сумського міського центру
зайнятості до ОСОБА_4 про стягнення
коштів, що переглядається за
касаційною скаргою Сумського міського
центру зайнятості на постанову
Сумського окружного адміністративного
суду від 22 серпня 2013 року та ухвалу
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 21 жовтня 2013
року,

у с т а н о в и л а :

У червні 2013 року Сумський міський центр
зайнятості (Центр зайнятості)
звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4
про стягнення коштів, виплачених як
допомога по безробіттю.

Зазначали, що відповідач з червня 2012
року має статус безробітного, а з
вересня 2012 року отримує допомогу. На
підставі відомостей, що надійшли від
податкової інспекції, встановлено, що в
серпні 2012 року відповідач влаштувався
на роботу, а Центр зайнятості про це не
повідомив.

Посилаючись на те, що ОСОБА_4 втратив
статус безробітного і, відповідно,
право на отримання допомоги, просили
стягнути необґрунтовано виплачену
суму допомоги в розмірі 5 901,41 грн.

Постановою Сумського окружного
адміністративного суду від 22 серпня 2013
року, залишеною без змін ухвалою
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 21 жовтня 2013
року у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі Центр зайнятості,
посилаючись на порушення судами норм
процесуального та матеріального права,
просить оскаржувані рішення скасувати,
а справу направити на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Заслухавши доповідача, здійснивши
перевірку доводів касаційної скарги,
матеріалів справи, колегія суддів
вважає, що скарга задоволенню не
підлягає.

Судами встановлено, що 19 червня 2012 року
ОСОБА_4 надано статус безробітного, а з
17 вересня 2012 року розпочато виплату
допомоги по безробіттю. Наказом Центру
зайнятості від 13 травня 2013 року
вирішено припинити виплату допомоги.
Усього відповідач отримав 5 901,41 грн.

Підставою для припинення виплати стали
відомості податкового органу щодо
отриманого ОСОБА_4 у серпні 2012 року
доходу в розмірі 30,44 грн. Перевіркою,
проведеною Центром зайнятості,
встановлено, що 21 серпня 2012 року
позивач влаштувався на роботу до ТОВ
«Еко» та звільнився 30 серпня 2012 року.

Також судами встановлено, що до
трудової книжки позивача не внесено
запис про працевлаштування, до
трудових обов'язків останній не
приступав, а нарахований дохід є
компенсацією за невикористану
відпустку за 1 день. У наданих суду
поясненнях ТОВ «Еко» зазначено про
відсутність підпису відповідача в
наказі про прийом на роботу та
відомостях про отримання заробітної
плати, що свідчить про те, що ОСОБА_4 не
приступав до виконання службових
обов'язків.

Відмовивши у задоволенні позову, суд
першої інстанції, а апеляційний суд
погодившись з таким висновком,
виходили з того, що фактично
працевлаштування відповідача не
відбулося, відтак не виникло і
обов'язку перед Центром зайнятості
щодо повідомлення про такі обставини.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
погоджується з такими висновками
судів.

Відповідно до пункту першого статті 1
Закону України від 1 березня 1991
року № 803 «Про зайнятість населення»
(Закон № 803, чинний на момент виникнення
спірних відносин) зайнятість - це
діяльність громадян, пов'язана із
задоволенням особистих та суспільних
потреб і така, що, як правило, приносить
їм дохід у грошовій або іншій формі.

Пунктом «б» частини третьої статті 1
цього ж Закону передбачено, що в
Україні до зайнятого населення
належать громадяни, що проживають на
території держави на законних
підставах та самостійно забезпечують
себе роботою, включаючи підприємців,
осіб, зайнятих індивідуальною трудовою
діяльністю, творчою діяльністю, члени
кооперативів, фермери та члени їх
сімей, що беруть участь у виробництві, а
також члени особистих селянських
господарств, діяльність яких
здійснюється відповідно до Закону
України «Про особисте селянське
господарство».

Згідно зі статтею 2 Закону № 803
безробітними визнаються працездатні
громадяни працездатного віку, які
через відсутність роботи не мають
заробітку або інших передбачених
законодавством доходів і
зареєстровані у державній службі
зайнятості як такі, що шукають роботу,
готові та здатні приступити до
підходящої роботи.

Частиною третьою статті 36 Закону
України від 2 березня 2000 року №
1533-III «Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття» встановлено, що сума
виплаченого забезпечення та вартості
наданих соціальних послуг
застрахованій особі внаслідок
умисного невиконання нею своїх
обов'язків та зловживання ними
стягується з цієї особи відповідно до
законодавства України з моменту
виникнення обставин, що впливають на
умови виплати їй забезпечення та
надання соціальних послуг.

Аналогічне положення міститься у
підпункті 6.14 Порядку надання допомоги
по безробіттю, у тому числі одноразової
її виплати для організації
безробітними підприємницької
діяльності, затвердженого наказом
Міністерства праці та соціальної
політики України від 20 листопада 2000
року № 307 та зареєстрованим в
Міністерстві юстиції України 14 грудня
2000 року за № 915/5136, згідно з яким якщо
під час одержання допомоги по
безробіттю безробітний своєчасно не
подав відомості про обставини, що
впливають на умови її виплати, з
безробітного стягується сума
виплаченої допомоги по безробіттю з
моменту виникнення цих обставин.

Доводи Центру зайнятості зводяться до
твердження про те, що наявність
інформації про отримання відповідачем
доходу є однозначною підставою для
втрати права на отримання допомоги по
безробіттю.

Колегія суддів у цьому конкретному
випадку не приймає такі доводи до
уваги, з огляду на те, що факт отримання
доходу не є підтвердженим, ґрунтується
виключно на податковій звітності ТОВ
«Еко» та спростовується поясненнями
цього товариства. Зокрема, ТОВ «Еко»
стверджує про помилковість звітності
та необхідність її коригування.

Оскільки відповідач не приступав до
виконання своїх обов'язків, до трудової
книжки не внесені записи про
працевлаштування та звільнення з
роботи, заробітної плати він
безпосередньо не отримував,
обґрунтованими вбачаються сумніви
щодо факту укладення трудового
договору між ТОВ «Еко» та
ОСОБА_4

За таких обставин, підстава для
припинення виплати допомоги та
стягнення отриманих відповідачем
коштів вбачається формальною, а дії
Центру зайнятості такими, що
суперечать принципу розсудливості.

Таким чином, висновки судів про
відсутність підстав для задоволення
цього позову є правильними, а доводи,
викладені в касаційній скарзі, не дають
підстав вважати оскаржувані судові
рішення такими, що ухвалені з
порушеннями норм матеріального або
процесуального права. Це, відповідно до
частини першої статті 224 Кодексу
адміністративного судочинства
України, є підставою для залишення
касаційної скарги без задоволення, а
судових рішень - без змін.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 220, 223, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Сумського міського
центру зайнятості залишити без
задоволення, а постанову Сумського
окружного адміністративного суду від
22 серпня 2013 року та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 21 жовтня 2013 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути переглянута Верховним Судом
України з підстав, у строки та в
порядку, встановленими статтями 237, 238,
2391 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Судді
М.І.Цуркан

А.О.Логвиненко

В.Ф.Мороз