Справа № 826/16197/13-а
Суддя: Хрімлі О.Г.
Дата ухвалення: 2014-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
у 1-й інстанції: Смолій І.В.
Суддя-доповідач: Хрімлі О.Г.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого суддів Хрімлі О.Г.,
Ганечко О.М., Літвіної Н.М.,при
секретаріАрхіповій Л.В., розглянувши у
відкритому судовому засіданні
апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю «Алюмет»
на постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від 17
грудня 2013 року у справі за
адміністративним позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю «Алюмет»
до Державної податкової інспекції у
Подільському районі Головного
управління Міністерства доходів і
зборів України у м. Києві, треті особи,
які не заявляють самостійні вимоги на
предмет спору: Товариство з обмеженою
відповідальністю «Промметалресурс»,
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Поліпласт-КР», про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И Л А :

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Алюмет» звернулося
до Окружного адміністративного суду м.
Києва з адміністративним позовом до
Державної податкової інспекції у
Подільському районі Головного
управління Міністерства доходів і
зборів України у м. Києві про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень №
та № від 10 липня 2013 року.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від 17
грудня 2013 року у задоволенні
адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням,
позивач звернувся до суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
скасувати постанову суду першої
інстанції та ухвалити нову, якою
адміністративний позов задовольнити у
повному обсязі.

Сторони, будучи належним чином
повідомлені про дату, час та місце
апеляційного розгляду справи, в судове
засідання не з'явились.

Враховуючи, що в матеріалах справи
достатньо письмових доказів для
правильного вирішення апеляційної
скарги, а особиста участь сторін в
судовому засіданні - необов'язкова,
колегія суддів, у відповідності до ч. 4
ст. 196 КАС України, визнала можливим
проводити апеляційний розгляд справи
за відсутності представників сторін.

Згідно зі ст. 41 КАС України, фіксування
судового засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснювалось.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга
необґрунтована та задоволенню не
підлягає.

Як вбачається з матеріалів справи та
вірно встановлено судом першої
інстанції, працівниками Державної
податкової інспекції у Подільському
районі Головного управління
Міністерства доходів і зборів України
у м. Києві проведено документальну
виїзну позапланову перевірку
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Алюмет» з питань
взаємовідносин з ТОВ
«Промметалресурс» за період з 01 квітня
2012 року по 30 квітня 2012 року та з 01 червня
2012 року по 30 червня 2012 року та ТОВ
«Поліпласт-КР» за період з 01 вересня 2012
року по 30 вересня 2012 року та з 01
листопада 2012 року по 30 листопада 2012
року, за результатами якої складено акт
№ 168/22-409/36866469 від 25 червня 2013 року.

Проведеною перевіркою встановлено
наступні порушення позивачем
податкового законодавства: пп. 14.1.27 п.
14.1 ст. 14, пп. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14, п. 137.1 ст. 137, п.
138.2 ст. 138, п. 138.4 ст. 138, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139,
п. 185.1 ст. 185 Податкового кодексу
України, у результаті чого занижено
суму сплати податку на прибуток
підприємств на загальну суму 2 362 786,00
грн.; п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198
Податкового кодексу України, у
результаті чого підприємством
занижено податок на додану вартість на
суму 2 250 274,00 грн.

На підставі висновків акту перевірки
відповідачем винесено податкові
повідомлення-рішення: № від 10
липня 2013 року, яким за позивачем
визначено суму зобов'язання з податку
на прибуток в розмірі 2 362 786,00 грн., а
також за штрафними (фінансовими)
санкціями в розмірі 1 181 393,00 грн.; №
від 10 липня 2013 року, яким за
позивачем визначено суму зобов'язання
з податку на додану вартість в розмірі 2
250 274,00 грн., а також за штрафними
(фінансовими) санкціями у розмірі 1 125
137, 00 грн.

Не погоджуючись з податковими
повідомленнями-рішеннями та вважаючи
їх протиправними, позивач звернувся до
суду з адміністративним позовом.

З матеріалів справи вбачається, що
підставою для збільшення позивачу
зобов'язань з податку на прибуток та
податку на додану вартість за спірними
податковими повідомленнями-рішеннями
слугувало встановлення перевіркою
формування позивачем валових витрат та
податкового кредиту за рахунок сум
сплачених при взаємовідносинах з ТОВ
«Промметалресурс» та ТОВ
«Поліпласт-КР» за правочинами, які
укладено без мети настання реальних
наслідків (безтоварними правочинами).

02 квітня 2012 року між позивачем
(покупець) та ТОВ «Промметалресурс»
(продавець) укладено договір
купівлі-продажу № 02/04, за умовами якого
продавець зобов'язується поставити та
передати у власність покупця товар, а
покупець зобов'язується прийняти товар
та оплатити його на умовах даного
договору.

Згідно з п. 3 укладеного договору,
доставка партій товару здійснюється за
рахунок продавця. Приймання - передача
товару, за кількістю та якістю,
здійснюється сторонами в порядку, що
визначається чинним законодавством
України.

На підтвердження виконання укладеного
договору позивачем надано: рахунки на
оплату, видаткові накладні, податкові
накладні, специфікації до укладеного
договору.

Крім того, 03 вересня 2012 року між
позивачем (покупець) та ТОВ
«Поліпласт-КР» (продавець) укладено
договір поставки № 03/09-1, за умовами
якого продавець зобов'язується
поставити та передати у власність
покупця товар, а покупець
зобов'язується прийняти товар та
оплатити його на умовах даного
договору.

Згідно з п. 3 укладеного договору,
доставка товару на склад покупця
здійснюється за рахунок продавця,
вартість доставки входить в ціну
товару. Приймання - передача товару, за
кількістю та якістю, здійснюється
сторонами в порядку, що визначається
чинним законодавством України.

На підтвердження виконання укладеного
договору позивачем надано: рахунки на
оплату, видаткові накладні, податкові
накладні, специфікації до укладеного
договору.

Згідно з актом перевірки № 238/222/33453224
від 20 лютого 2013 року Криворізької
південної міжрайонної ДПІ про
результати позапланової невиїзної
документальної перевірки ТОВ
«Поліпласт-КР» з питань достовірності
формування податкових зобов'язань та
податкового кредиту з ПДВ за вересень,
листопад, грудень 2012 року, встановлено
відсутність здійснення поставок по
договорах з контрагентами, а також
безпідставно віднесено до складу
податкових зобов'язань суму ПДВ, у
зв'язку з реалізацією послуг у вересні
2012 року з ТОВ «Алюмет» у розмірі 516 823,95
грн.

Відповідно до акту перевірки №
443/224/33453224 від 01 квітня 2013 року
Криворізької південної міжрайонної
ДПІ про результати позапланової
невиїзної документальної перевірки
ТОВ «Поліпласт-КР» з питань
достовірності формування податкових
зобов'язань та податкового кредиту з
ПДВ під час здійснення
фінансово-господарських
взаємовідносин з ТОВ «Дінол» за
листопад 2012 року, встановлено
безпідставне віднесення до складу
податкових зобов'язань суму ПДВ у
зв'язку з реалізацією послуг у
листопаді 2012 року у розмірі 328 276,50 грн. з
ТОВ «Алюмет».

Актом перевірки № 3372/220/32407444 від 30
жовтня 2012 року Криворізької
центральної МДПІ у м. Кривому Розі про
результати документальної
позапланової невиїзної перевірки ТОВ
«Промметалресурс» з питань дотримання
вимог податкового законодавства під
час здійснення взаємовідносин з ТОВ
«Джілд» та ТОВ «Живий хліб» з 01 січня 2012
року по 30 квітня 2012 року, 01 липня 2012 року
по 31 липня 2012 року, встановлено, що
відносини з постачання товарів (послуг)
не мали реального характеру,
контрагенти мають ознаки фіктивності,
а у ТОВ «Промметалресурс» відсутні
повністю документи на подальшу
реалізацію отриманого товару.

Колегія суддів зазначає, що позивачем
на підтвердження настання реальних
наслідків укладених договорів не
надано до суду копії
товарно-транспортних накладних, які б
свідчили про фактичне переміщення та
передачу товару від продавця до
покупця.

Перевіряючи обґрунтованість позовних
вимог та їх відповідність чинному
законодавству, колегія суддів виходить
з наступного.

Згідно з пп. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14 Податкового
кодексу України, витрати - сума
будь-яких витрат платника податку у
грошовій, матеріальній або
нематеріальній формах, здійснюваних
для провадження господарської
діяльності платника податку, в
результаті яких відбувається
зменшення економічних вигод у вигляді
вибуття активів або збільшення
зобов'язань, внаслідок чого
відбувається зменшення власного
капіталу (крім змін капіталу за рахунок
його вилучення або розподілу
власником).

За змістом пп. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 ПК України,
господарська діяльність - діяльність
особи, що пов'язана з виробництвом
(виготовленням) та/або реалізацією
товарів, виконанням робіт, наданням
послуг, спрямована на отримання доходу
і проводиться такою особою самостійно
та/або через свої відокремлені
підрозділи, а також через будь-яку іншу
особу, що діє на користь першої особи,
зокрема за договорами комісії,
доручення та агентськими договорами.

Відповідно до п. 138.2 ст. 138 ПК України,
витрати, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

Відповідно до пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК
України, не включаються до складу
витрат витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими первинними
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення бухгалтерського обліку та
нарахування податку.

За змістом пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК
України, податковий кредит - сума, на
яку платник податку на додану вартість
має право зменшити податкове
зобов'язання звітного (податкового)
періоду, визначена згідно з розділом V
цього Кодексу.

Згідно з п. 198.1 ст. 198 ПК України, право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з: а) придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг; б) придбання
(будівництво, спорудження, створення)
необоротних активів, у тому числі при
їх ввезенні на митну територію України
(у тому числі у зв'язку з придбанням
та/або ввезенням таких активів як
внесок до статутного фонду та/або при
передачі таких активів на баланс
платника податку, уповноваженого вести
облік результатів спільної
діяльності); в) отримання послуг,
наданих нерезидентом на митній
території України, та в разі отримання
послуг, місцем постачання яких є митна
територія України; г) ввезення
необоротних активів на митну територію
України за договорами оперативного або
фінансового лізингу.

Відповідно до п. 198.2 ст. 198 ПК України,
датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається: дата
тієї події, що відбулася раніше: дата
списання коштів з банківського рахунка
платника податку на оплату
товарів/послуг; дата отримання
платником податку товарів/послуг, що
підтверджено податковою накладною.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 ПК України, не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу.

Згідно з п. 201.6 ст. 201 ПК України,
податкова накладна є податковим
документом і одночасно відображається
у податкових зобов'язаннях і реєстрі
виданих податкових накладних продавця
та реєстрі отриманих податкових
накладних покупця.

Органи державної податкової служби за
даними реєстрів виданих та отриманих
податкових накладних, наданих в
електронному вигляді, повідомляють
платника податку про наявність у
такому реєстрі розбіжностей з даними
контрагентів. При цьому платник
податку протягом 10 днів після
отримання такого повідомлення має
право уточнити податкові зобов'язання
без застосування штрафних санкцій,
передбачених розділом II цього Кодексу.

Згідно з п. 201.1 ст. 201 ПК України, платник
податку зобов'язаний надати покупцю
(отримувачу) на його вимогу підписану
уповноваженою платником особою та
скріплену печаткою податкову накладну,
у якій зазначаються в окремих рядках: а)
порядковий номер податкової накладної;
б) дата виписування податкової
накладної; в) повна або скорочена назва,
зазначена у статутних документах
юридичної особи або прізвище, ім'я та по
батькові фізичної особи,
зареєстрованої як платник податку на
додану вартість, - продавця
товарів/послуг; г) податковий номер
платника податку (продавця та покупця);
ґ) місцезнаходження юридичної особи -
продавця або податкова адреса фізичної
особи - продавця, зареєстрованої як
платник податку; д) повна або скорочена
назва, зазначена у статутних
документах юридичної особи або
прізвище, ім'я та по батькові фізичної
особи, зареєстрованої як платник
податку на додану вартість, - покупця
(отримувача) товарів/послуг; е) опис
(номенклатура) товарів/послуг та їх
кількість, обсяг; є) ціна постачання без
урахування податку; ж) ставка податку
та відповідна сума податку в цифровому
значенні; з) загальна сума коштів, що
підлягають сплаті з урахуванням
податку.

Згідно з п. 201.10 ст. 201 ПК України,
податкова накладна видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту.

При здійсненні операцій з постачання
товарів/послуг платник податку -
продавець товарів/послуг зобов'язаний
надати покупцю податкову накладну та
зареєструвати її в Єдиному реєстрі
податкових накладних.

Підтвердженням продавцю про прийняття
його податкової накладної та/або
розрахунку коригування до Єдиного
реєстру податкових накладних є
квитанція в електронному вигляді у
текстовому форматі, яка надсилається
протягом операційного дня.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні», первинний
документ - документ, який містить
відомості про господарську операцію та
підтверджує її здійснення;
господарською операцією є дія або
подія, яка викликає зміни в структурі
активів та зобов'язань, власному
капіталі підприємства.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про
бухгалтерській облік та фінансову
звітність в Україні», підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Згідно з пп. 2.15 п. 2 Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24 травня 1995 року № 88, зареєстровано
в Міністерстві юстиції України 05
червня 1995 року за № 168/704, визначено, що
первинні документи підлягають
обов'язковій перевірці працівниками,
які ведуть бухгалтерський облік, за
формою і змістом, тобто перевіряється
наявність у документі обов'язкових
реквізитів та відповідність
господарської операції діючому
законодавству, логічна ув'язка окремих
показників.

Пунктом 2.7 Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку встановлено, що
первинні документи складаються на
бланках типових форм, затверджених
Міністерством статистики України, а
також на бланках спеціальних форм,
затверджених міністерствами та
відомствами України.

Типові форми єдиної первинної
транспортної документації, зокрема
товарно-транспортної накладної та
подорожнього листа, затверджені
спільним Наказом Мінтрансу України,
Мінстату України «Про затвердження
типових форм первинного обліку роботи
вантажного автомобіля» № 488/346 від 29
грудня 1995 року та введені в дію з 01
січня 1996 року.

Відповідно до п. 2 зазначеного Наказу,
застосування вказаних форм первинного
обліку всіма суб'єктами господарської
діяльності незалежно від форм
власності є обов'язковим.

Відповідно до Правил перевезень
вантажів автомобільним транспортом в
Україні, затверджених наказом
Міністерства транспорту України № 363
від 14 жовтня 1997 року,
товарно-транспортна накладна - єдиний
для всіх учасників транспортного
процесу юридичний документ,
призначений для списання
товарно-матеріальних цінностей, обліку
на шляху їх переміщення,
оприбутковування, складського,
оперативного та бухгалтерського
обліку, а також для розрахунків за
перевезення вантажу і обліку виконаної
роботи.

Таким чином, товарно-транспортна
накладна належить до первинної
транспортної документації,
застосування якої для всіх суб'єктів
господарської діяльності незалежно
від форм власності є обов'язковим.

Колегія суддів зазначає, що
відсутність товарно-транспортних
накладних може бути свідченням
відсутності факту поставки товару, що,
у свою чергу, може вказувати на
фіктивність відповідної господарської
операції.

При вирішенні даної справи, колегія
суддів враховує також правову позицію
Вищого адміністративного суду України,
висловлену ним в Інформаційному листі
від 20 липня 2010 року № 1112/11/13-10,
відповідно до якого процесуальна
діяльність суду із встановлення
обґрунтованості права платника
податку на податковий кредит та/або
бюджетне відшкодування з податку на
додану вартість повинна включати такі
етапи: 1) встановлення факту здійснення
господарської операції; 2) встановлення
спеціальної податкової
правосуб'єктності учасників
господарської операції; 3) встановлення
зв'язку між фактом придбання товарів
(послуг), спорудженням основних фондів,
імпортом товарів (послуг) і
господарською діяльністю платника
податку; 4) встановлення дотримання
платником податку спеціальних вимог
щодо документального підтвердження
сум податкового кредиту та/або
бюджетного відшкодування з податку на
додану вартість; 5) встановлення факту
надмірної сплати податку на додану
вартість у ціні товарів (послуг), що
придбані платником податку.

Як зазначено в Інформаційному листі
Вищого адміністративного суду України
від 02 червня 2011 року № 742/11/13-11, витрати
для цілей визначення об'єкта
оподаткування податком на прибуток, а
також податковий кредит для цілей
визначення об'єкта оподаткування
податком на додану вартість мають бути
фактично здійснені і підтверджені
належним чином складеними первинними
документами, що відображають
реальність господарської операції, яка
є підставою для формування податкового
обліку платника податків.

З огляду на вищевказане, враховуючи
відсутність документів, які б могли
достовірно свідчити про фактичне
отримання позивачем вищевказаних
товарів: належним чином оформлених
товарно-транспортних накладних, із
всіма необхідними реквізитами, які б
засвідчували фактичну передачу товару
та фактичне перевезення
товарно-матеріальних цінностей, місця
поставки або інші документи щодо
реальності та товарності проведених
операцій, з яких можливо було б
встановити місця відвантаження товару,
осіб, які здійснювали приймання та
відвантаження цього товару, колегія
суддів дійшла висновку про
непідтвердження реальності проведення
господарських операцій позивача з його
контрагентами, тобто про відсутність
операцій, які можуть бути об'єктом
оподаткування ПДВ та податком на
прибуток.

Наведені обставини та досліджені судом
документальні докази колегія суддів
вважає достатніми для висновку про те,
що господарські операції з постачання
товарів фактично не мали реального
характеру, постачання товарів (надання
послуг) оформлене лише документально
та не спрямоване на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені
укладеними договорами поставки.

З огляду на викладене, колегія суддів
вважає, що позовні вимоги Товариства з
обмеженою відповідальністю «Алюмет»
до Державної податкової інспекції у
Подільському районі Головного
управління Міністерства доходів і
зборів України у м. Києві про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень є
необґрунтованими та не засновані на
нормах права.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, в адміністративних справах
про протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Колегія суддів вважає, що відповідачем
надано достатньо доказів
правомірності дій з прийняття
оскаржуваних податкових
повідомлень-рішень, що підтверджується
наявними в матеріалах справи
документами та наведеними
законодавчими нормами.

Доводи апелянта спростовуються
вищенаведеним, матеріалами справи та
не відповідають вимогам чинного
законодавства.

Згідно зі ст.ст. 198 ч. 1 п. 1, 200 КАС України,
суд апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову суду без змін, якщо визнає, що
суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

На підставі вищевикладеного, колегія
суддів дійшла висновку про те, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 41, 160, 196, 198, 200, 205, 206, 212,
254 КАС України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю «Алюмет» -
залишити без задоволення, постанову
Окружного адміністративного суду м.
Києва від 17 грудня 2013 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя
О.Г. Хрімлі

Судді
О.М. Ганечко

Н.М. Літвіна

.

Головуючий суддя
Хрімлі О.Г.

Судді:
Ганечко О.М.

Літвіна Н. М.