Справа № 2а-12748/11/1370
Суддя: Онишкевич Т.В.
Дата ухвалення: 2014-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2014 року
Справа
№ 34228/12/9104

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді
Онишкевича Т.В.,

суддів
Попка Я.С., Іщук Л.П.,

з участю секретаря судового засідання
Луки Х.М.,

представника відповідача
Богоніс С.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу державної
податкової інспекції у Залізничному
районі м. Львова на постанову
Львівського окружного
адміністративного суду від 10 січня 2012
року у справі за позовом товариства з
обмеженою відповідальністю «Лаура» до
державної податкової інспекції у
Залізничному районі м. Львова про
скасування податкового
повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ :

У листопаді 2011 року товариство з
обмеженою відповідальністю «Лаура»
(далі - ТОВ «Лаура») звернулося до суду з
адміністративним позовом, у якому
просило скасувати податкове
повідомлення-рішення державної
податкової інспекції у Залізничному
районі м. Львова (далі - ДПІ) № від
16.05.2011 року про зменшення суми
бюджетного відшкодування з податку на
додану вартість (далі - ПДВ) на 1162 грн. та
сплату штрафних санкцій в розмірі 1 грн.

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 10 січня 2012
року у справі № 2а-12748/11/1370 позов було
задоволено повністю.

У апеляційній скарзі відповідач ДПІ
просив постанову суду першої інстанції
скасувати та прийняти нову по відмову у
задоволенні позову ТОВ «Лаура». У
обґрунтування апеляційних вимог
покликалася на те, що у ході проведеної
невиїзної (камеральної) перевірки
позивача з питань достовірності
заявленої суми бюджетного
відшкодування ПДВ за лютий 2011 року
встановлено невизнання права ТОВ
«Лаура» на отримання податкового
кредиту в сумі 1162,00 грн. відповідно до
податкової накладної від 30.11.2009 року за
№ 44, включеної до податкового кредиту
червня 2010 року по контрагенту ТОВ
«Ренессанс-Львів» у порушення п.198.3 ст.
198; п.200.1. п.200.2, п.200.3 cт.200; п.201.1., п. 201.4, 201.10
cт. 201 Податкового кодексу України (далі
- ПК).

Заслухавши суддю-доповідача та
представника апелянта, перевіривши
матеріали справи та проаналізувавши
доводи апеляційної скарги, апеляційний
суд приходить до переконання, що подана
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з таких мотивів.

Задовольняючи позов ТОВ «Лаура», суд
першої інстанції виходив із того, що
проведеною ДПІ перевіркою було
встановлено, що від'ємне значення
червня 2010р. виникло на підставі
податкової накладної, виписаної
30.11.2009р. на суму ПДВ 1162 грн. та включеної
в реєстр отриманих та виданих за
червень 2010р. по постачальнику ТОВ
«Ренесанс-Львів». На думку відповідача,
сума бюджетного відшкодування
підлягає зменшенню на 1162 грн., оскільки
у позивача відсутнє право на отримання
податкового кредиту в сумі 1162 грн.
відповідно до податкової накладної від
30.11.2009р.

При цьому суд першої інстанції дійшов
висновку, що відсутність у позивача
конвертів з повідомленням про
вручення, як доказу отримання
податкової накладної, не може
слугувати підставою для визнання
неправомірним включення такої
податкової накладної до складу
податкового кредиту періоду, у якому
така була отримана. Окрім того,
законодавством, чинним на момент
виникнення правовідносин, не
передбачено жодних обмежень щодо
включення до податкового кредиту
податкових накладних минулих періодів,
а податковим органом не встановлено
повторного включення оспорюваної
податкової накладної до податкового
кредиту минулих періодів.

Даючи правову оцінку оскаржуваному
судовому рішенню та доводам апелянта,
що викладені у апеляційній скарзі, суд
апеляційної інстанції виходить із
таких міркувань.

Як безспірно встановлено судом ДПІ
проведено документальну невиїзну
(камеральну) перевірку ТОВ «Лаура» з
питань достовірності заявленої суми
бюджетного відшкодування ПДВ (акт 938/15-2
від 20.04.2011 року). За наслідками
перевірки відповідачем прийнято
оспорювань податкове
повідомлення-рішення, яке було
залишено без змін у ході
адміністративного оскарження.

На думку податкового органу, позивачем
допущено порушенням пп. 7.2.1, 7.2.3, 7.2.6 п. 7.2,
пп. 7.4.1 п.7.4, пп. 7.7.1 п. 7.7 ст. 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість», оскільки сформовано
бюджетне відшкодування з ПДВ за
червень 2010р. - 1162 грн. на підставі
податкової накладної, виписаної
30.11.2009р. на суму ПДВ 1162 грн. та включеної
в реєстр отриманих та виданих за
червень 2010р., по постачальнику ТОВ
«Ренесанс-Львів».

При цьому у ході судового розгляду було
встановлено, що господарські відносини
між ТОВ «Лаура» (орендар) та ТОВ
«Ренесанс-Львів»(орендодавець) виникли
на підставі договору оренди об'єкта
нерухомості № 1 від 27.07.2006 року,
реальність виконання якого
підтверджується наявними в матеріалах
справи платіжними дорученнями, актом
здачі-прийняття робіт, податковою
накладною, реєстром отриманих та
виданих податкових накладних та під
сумнів податковим органом не
ставиться.

Первинні документи по операції ТОВ
«Лаура» з контрагентом ТОВ
«Ренесанс-Львів» належним чином
оформлені у відповідності до вимог ст. 9
Закону України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні».

Відповідно до наявних в матеріалах
справи реєстрах отриманих та виданих
податкових накладних, такі складені у
відповідності до вимог Порядку ведення
реєстру отриманих та виданих
податкових накладних, затверджених
наказом ДПА України від 30.06.2005р. № 244.

При цьому суд апеляційної інстанції
погоджується із висновком суду першої
інстанції про те, що сам факт
відсутності у позивача конвертів з
повідомленням про вручення, як доказу
отримання податкової накладної, не
може слугувати підставою для визнання
неправомірним віднесення податкової
накладної до складу податкового
кредиту періоду, у якому така була
отримана.

Окрім того, апеляційний суд звертає
увагу на те, що податковим органом не
встановлено повторного включення
оспорюваної податкової накладної до
податкового кредиту минулих періодів.

Правилами п. 7.7.2 п. 7.2 ст. 7 Закону України
«Про податок на додану вартість»
передбачено, що бюджетному
відшкодуванню підлягає частина такого
від'ємного значення, яка дорівнює сумі
податку, фактично сплаченій
отримувачем товарів (послуг) у
попередніх податкових періодах
постачальникам таких товарів (послуг).

Відтак, доводи апелянта на
правильність висновків суду першої
інстанції не впливають та їх не
спростовують.

З огляду на викладене суд апеляційної
інстанції приходить до переконання, що
суд першої інстанції, вирішуючи даний
публічно-правовий спір, правильно
встановив фактичні обставини справи та
надав їм належну правову оцінку, а
відтак апеляційна скарга задоволенню
не підлягає.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254
КАС України апеляційний суд,

УХВАЛИВ :

апеляційну скаргу державної
податкової інспекції у Залізничному
районі м. Львова залишити без
задоволення, а постанову Львівського
окружного адміністративного суду від 10
січня 2012 року у справі № 2а-12748/11/1370 - без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
до Вищого адміністративного суду
України протягом двадцяти днів з дня
складання у повному обсязі шляхом
подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий суддя Т.В.Онишкевич

Судді Я.С.Попко

Л.П.Іщук

Ухвала у повному обсязі складена 20
березня 2014 року.