Справа № 825/769/14
Суддя: Баргаміна Н.М.
Дата ухвалення: 2014-03-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

17 березня 2014 року
Чернігів Справа №
825/769/14

Чернігівський окружний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді
Баргаміної Н.М.,

за участю секретаря
Воєдило Л.П.,

позивача
ОСОБА_1,

представника відповідача
Чміль В.Г.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду справу за
адміністративним позовом ОСОБА_1 до
Відділу державної виконавчої служби
Куликівського районного управління
юстиції Чернігівської області про
визнання неправомірними дій,
зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з
адміністративним позовом до Відділу
державної виконавчої служби
Куликівського районного управління
юстиції Чернігівської області про
визнання неправомірними дій
відповідача при здійсненні виконавчих
дій щодо опису майна позивача;
зобов'язання відповідача виключити з
акту опису й арешту з майна, а саме
кухню "Татьяна", три навісні шкафчики по
боках коричневого кольору, двері
білого кольору, три тумбочки по боках
коричневого кольору, дверці білого
кольору, кровать двоспальну
коричневого кольору, шафу-купе "Венге"
темно-коричневого кольору, передні
двері дзеркальні, накладеного
постановою державного виконавця від
30.01.2014.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
державним виконавцем при проведенні
виконавчих дій було помилково описано
й арештовано майно, яке не належить
боржникові, а належить позивачу на
праві приватної власності.

Представник позивача в судовому
засіданні підтримав позовні вимоги в
повному обсязі та просив суд їх
задовольнити, посилаючись на
обставини, викладені в позовній заяві.

Представник відповідача в судовому
засіданні проти позову заперечував в
повному обсязі, надав суду заперечення
№ 2-6/171 від 16.03.2014, в яких зазначив, що
спірне майно перебуває у спільній
сумісній власності позивача та
боржника, оскільки відповідно до
наданих позивачем платіжних
документів та свідоцтва про шлюб, воно
було придбане під час перебування їх у
шлюбі, у зв'язку з чим майно було
описано відповідно до вимог чинного
законодавства.

Заслухавши пояснення позивача,
представника відповідача, розглянувши
подані документи і матеріали, всебічно
і повно з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтується позов,
об'єктивно оцінивши докази, які мають
юридичне значення для розгляду справи
і вирішення спору по суті, суд вважає,
що позов не підлягає задоволенню з
огляду на наступне.

Судом встановлено, що на виконанні у
Відділі державної виконавчої служби
Куликівського районного управління
юстиції Чернігівської області
знаходився виконавчий лист по справі №
2-840/09, виданий Чернігівським районним
судом 22.01.2010, про стягнення з ОСОБА_3 на
користь ОСОБА_4 1201,77 грн. матеріальної
шкоди та 15000 грн. моральної шкоди (а.с.38).

На підставі заяви стягувача від 10.06.2013
та виконавчого листа, державним
виконавцем, керуючись статтями 17, 19, 20, 25
Закону України "Про виконавче
провадження" було винесено постанову
про відкриття провадження від 10.06.2013 ВП
№ 38407768 про стягнення з ОСОБА_3 на
користь ОСОБА_4 залишку нестягнутої
шкоди в розмірі 14716,72 грн. (а.с.41).

30.01.2014 старшим державним виконавцем
Чміль В.Г. Відділу державної виконавчої
служби Куликівського районного
управління юстиції Чернігівської
області було проведено опис майна та
накладено арешт на майно, а саме кухню
"Тетяна": три навісні шкафчики по боках
коричневого кольору, двері білого
кольору, три тумбочки по боках
коричневого кольору, дверці білого
кольору; ліжко двоспальне коричневого
кольору; шафу-купе "Венге"
темно-коричневого кольору, передні
двері дзеркальні, про що свідчить акт
опису й арешту майна (а.с. 70-71).

Умови і порядок виконання рішень судів
та інших органів (посадових осіб), що
відповідно до закону підлягають
примусовому виконанню у разі
невиконання їх у добровільному порядку
визначає Закон України "Про виконавче
провадження" (далі - Закон).

Статтею 1 Закону визначено, що
виконавче провадження як завершальна
стадія судового провадження та
примусове виконання рішень інших
органів (посадових осіб) - це сукупність
дій органів і посадових осіб,
визначених у цьому Законі, що
спрямовані на примусове виконання
рішень судів та інших органів
(посадових осіб), які провадяться на
підставах, в межах повноважень та у
спосіб, визначених цим Законом, іншими
нормативно-правовими актами,
прийнятими відповідно до цього Закону
та інших законів, а також рішеннями, що
відповідно до цього Закону підлягають
примусовому виконанню.

Відповідно до частини першої статті 6
Закону, державний виконавець
зобов'язаний використовувати надані
йому права відповідно до закону і не
допускати у своїй діяльності порушення
прав та законних інтересів фізичних і
юридичних осіб.

Згідно частини першої статті 11 Закону,
державний виконавець зобов'язаний
вживати передбачених цим Законом
заходів примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.

Частиною першою статті 25 Закону
визначено, що державний виконавець
зобов'язаний прийняти до виконання
виконавчий документ і відкрити
виконавче провадження, якщо не
закінчився строк пред'явлення такого
документа до виконання, він відповідає
вимогам, передбаченим цим Законом, і
пред'явлений до виконання до
відповідного органу державної
виконавчої служби.

Відповідно до пункту 5 частини третьої
статті 11 Закону, державний виконавець
при здійсненні виконавчого
провадження має право накладати арешт
на майно боржника, опечатувати,
вилучати, передавати таке майно на
зберігання та реалізовувати його в
порядку, встановленому законодавством.

Згідно частини другої та п'ятої статті
57 Закону, арешт на майно боржника може
накладатися державним виконавцем,
зокрема, шляхом проведення опису майна
боржника і накладення на нього арешту.
Про проведення опису майна боржника і
накладення на нього арешту державний
виконавець складає акт опису та арешту
майна боржника.

Частиною першою статті 60 Закону
встановлено, що особа, яка вважає, що
майно, на яке накладено арешт, належить
їй, а не боржникові, може звернутися до
суду з позовом про визнання права
власності на це майно і про зняття з
нього арешту.

З аналізу наведених правових норм
випливає, що опису та арешту підлягає
лише майно, яке належить боржнику на
праві власності, а звернутись з позовом
про звільнення такого майна,
відповідно до частини першої статті 60
Закону, може лише особа, яка вважає себе
власником арештованого майна.

Судом встановлено, що позивач, ОСОБА_1,
та боржник, ОСОБА_3, перебувають шлюбі з
25.08.2012, що підтверджується свідоцтвом
про шлюб серії НОМЕР_1, копія якого
міститься в матеріалах справи (а.с. 73).

Відповідно до статті 60 Сімейного
кодексу України, майно, набуте
подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав з поважної
причини (навчання, ведення домашнього
господарства, догляд за дітьми, хвороба
тощо) самостійного заробітку (доходу).
Вважається, що кожна річ, набута за час
шлюбу, крім речей індивідуального
користування, є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя.

Як встановлено з наданих позивачем
видаткової накладної № Рнк/CG-0000732 від
11.02.2013, рахунку № б/н, заяви про
укладення кредитного договору № 108204247
від 09.08.2013, графіку платежів до договору
№ 108204247 від 09.08.2013 (а.с. 9,10,12-14), спірне
майно було придбане позивачем після
реєстрації шлюбу, а тому є спільною
сумісною власністю подружжя.

Доказів, які б підтверджували, що
спірне майно позивачем було придбане
до реєстрації шлюбу з боржником суду не
було надано, як і визнання права
власності вказаного майна за
позивачем.

За таких обставин, суд доходить
висновку про відсутність правових
підстав для задоволення позовних вимог
про визнання неправомірними дій
відповідача при здійсненні виконавчих
дій щодо опису майна позивача;
зобов'язання відповідача виключити з
акту опису й арешту з майна, а саме
кухню "Татьяна", три навісні шкафчики по
боках коричневого кольору, двері
білого кольору, три тумбочки по боках
коричневого кольору, дверці білого
кольору, кровать двоспальну
коричневого кольору, шафу-купе "Венге"
темно-коричневого кольору, передні
двері дзеркальні, накладеного
постановою державного виконавця від
30.01.2014, оскільки відповідач діяв
відповідно до вимог чинного
законодавства.

Відповідно до частини другої статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Згідно з частиною першою статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідно до статті 94 Кодексу
адміністративного судочинства
України, у зв'язку з відмовою позивачу в
задоволенні позову понесені ним судові
витрати, пов'язані зі зверненням до
суду, не відшкодовуються.

За таких обставин, суд приходить до
висновку, що в задоволенні
адміністративного позову ОСОБА_1 до
Відділу державної виконавчої служби
Куликівського районного управління
юстиції Чернігівської області про
визнання неправомірними дій,
зобов'язання вчинити певні дії
необхідно відмовити повністю.

Керуючись ст. ст. 17, 18, 104, 122, 158-163, 167
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного
позову відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили та
може бути оскаржена до Київського
апеляційного адміністративного суду в
порядку та строки, передбачені
статтями 186, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Суддя
Н.М. Баргаміна