Справа № 2а-2777/12
Суддя: Большакова О.О.
Дата ухвалення: 2014-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2014 року
Справа
№ 9104/179184/12

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді
Большакової О.О.,

суддів
Глушка І.В., Гуляка В.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
управління Пенсійного фонду України в
Любешівському районі Волинської
області на постанову Любешівського
районного суду Волинської області від
29 березня 2012 року у справі за позовом
ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду
України в Любешівському районі
Волинської області про стягнення
заборгованості,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач 11.08.2011 року звернулася в суд
першої інстанції з адміністративним
позовом до управління Пенсійного фонду
України в Любешівському районі
Волинської області про зобов'язання
провести нарахування та виплату
додаткової пенсії за шкоду заподіяну
здоров'ю, як особі яка віднесена до
третьої категорії постраждалих
внаслідок Чорнобильської катастрофи
та доплати до пенсії як непрацюючому
пенсіонеру, який постійно проживає на
території зони гарантованого
добровільного відселення, відповідно
до ст.ст. 39, 51 Закону України «Про статус
та соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» в межах шестимісячного
строку позовної давності і до настання
обставин, з якими Закон пов'язує
припинення таких виплат

Постановою Любешівського районного
суду Волинської області від 29 березня
2012 року (прийнятою в порядку
скороченого провадження), позов
задоволено частково, визнано
неправомірними дії, зобов'язано
управління Пенсійного фонду України в
Любешівському районі Волинської
області провести нарахування та
виплату позивачу, як непрацюючому
пенсіонеру яка проживає у зоні
гарантованого добровільного
відселення підвищення до пенсії у
розмірі двох мінімальних заробітних
плат, передбаченого ч. 1 та ч. 2 ст. 39
Закону України «Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» за період з 11.02.2011 року по
22.07.2011 року включно з врахуванням ст. 53
Закону України «Про державний бюджет
України на 2010 рік», ст. 22 Закону України
«Про державний бюджет України на 2011
рік» та виплачених сум, в решті
позовних вимог відмовлено, постанову
допущено до негайного виконання в
межах суми стягнення за один місяць.

Не погодившись з таким рішенням суду
першої інстанції управління
Пенсійного фонду України в
Любешівському районі Волинської
області оскаржило його в апеляційному
порядку, вважає постанову суду
прийнятою з порушенням норм
матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі зазначає, що
позивач має статус особи постраждалої
внаслідок Чорнобильській катастрофи
першої категорії та являється
непрацюючим пенсіонером, що проживає в
зоні гарантованого добровільного
відселення внаслідок Чорнобильської
катастрофи, і має право на доплату до
пенсії в розмірі двох мінімальних
заробітних плат.

Також зазначає, що підстав для
застосування мінімального розміру
пенсії, передбаченого ст. 28 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» для
визначення розміру підвищення пенсії
відповідно до Закону України «Про
статус та соціальний захист громадян,
які постраждали від Чорнобильської
катастрофи» не має.

Порядок обчислення пенсій та
підвищень, передбачених Законом
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
здійснюється відповідно до постанови
Кабінету Міністрів України від 28.05.2008
року №530 «Деякі питання соціального
захисту окремих категорій громадян».

Згідно ч.2 ст. 39 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» доплата до
пенсії непрацюючим пенсіонерам, які
проживають у зоні гарантовоного
добровільного відселення проводиться
в у розмірі двох мінімальних
заробітних плат.

Згідно п.2. постанови Кабінету
Міністрів України від 26.07.1996 року №836
«Про компенсаційні виплати особам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» громадянам, які працюють
на територіях радіоактивного
забруднення, а саме у зоні
гарантованого добровільного
відселення, встановлюється доплата у
розмірі 10,50 грн.

Відповідно до статті 63 Закону України
«Про статус та соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»
фінансування витрат, пов'язаних із його
реалізацією, здійснюється за рахунок
державного бюджету.

Виходячи з вище викладеного, просить
скасувати постанову суду першої
інстанції та відмовити в задоволенні
позову в повному обсязі.

Відповідно до п.3 ч. 1 ст. 197 КАС України,
колегія суддів вважає за можливе
розглянути справу в порядку письмового
провадження, оскільки апеляційну
скаргу подано на рішення суду першої
інстанції, яке прийнято у порядку
скороченого провадження за
результатами розгляду справ,
передбачених пунктами 1, 2 частини
першої статті 183-2 цього Кодексу.

Заслухавши суддю доповідача, вивчивши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, колегія судів вважає, що
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає з наступних міркувань.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що
позивач, є постраждалою від наслідків
Чорнобильської катастрофи категорії 1,
постійно проживає в АДРЕСА_1, є
непрацюючим пенсіонером. Вказаний
населений пункт, відповідно до
Переліку населених пунктів віднесених
до зон радіоактивного забруднення від
наслідків Чорнобильської катастрофи,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України №106 від 23 липня 1991
року, розпорядженням Кабінету
Міністрів України №17 від 12 січня 1993
року, віднесено до зон гарантованого
добровільного відселення.

Розглядаючи спір, судом першої
інстанції вірно враховано, що оскільки
позивач є постраждалою від наслідків
Чорнобильської катастрофи категорії 1,
то немає права на виплату додаткової
пенсії за шкоду заподіяну здоров'ю, як
особі яка віднесена до категорії 3
постраждалих внаслідок Чорнобильської
катастрофи.

Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 39 Закону України
«Про статус та соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» пенсії
непрацюючим пенсіонерам, які
проживають у зоні гарантованого
добровільного відселення підвищуються
у розмірі двох мінімальних заробітних
плат. Вказані розміри підвищення до
пенсії зазнали змін, що відбулись
відповідно до п.п.9, п.п.13 п.28 розділу II
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2008 рік та про внесення змін
до деяких законодавчих актів України»,
який набрав чинності 01 січня 2008 року.
Проте, рішенням Конституційного Суду
України №10-рп/2008 від 22 травня 2008 року
визнано неконституційними та такими,
що втратили чинність з дня ухвалення
вказаного рішення, а тому, дані статті
Закону України «Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» залишились чинними в
первинній редакції.

Відповідач виплачував позивачу
підвищення до пенсії в розмірах,
передбачених постановами Кабінету
Міністрів України від 28 травня 2008 року
№530 «Деякі питання соціального захисту
окремих категорій громадян» та від 26
липня 1996 року №836 «Про компенсаційні
виплати особам, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
що є значно меншими.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції правильно виходив з
принципу пріоритетності законів над
підзаконними актами при визначенні
позивачу розмірів підвищення до
пенсії, а відтак, вірно вважав, що
застосуванню підлягає ст. 39 Закону
України «Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
а не згадані вище постанови уряду,
оскільки останні істотно звужують
обсяг раніше встановлених законом
прав.

Крім того, суд першої інстанції
правильно врахував, що згідно ч. 1 ст. 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», мінімальний розмір
пенсії за віком встановлюється в
розмірі прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність
визначеного законом, при цьому, вірно
вважав, що положення ч. 3 ст. 28 згаданого
Закону не є перешкодою для
застосування мінімального розміру
пенсії за віком для обчислення інших
пенсій чи доплат, пов'язаних з
мінімальною пенсією за віком, оскільки
чинним законодавством не встановлено
іншого, крім передбаченого ч. 1 цієї
статті мінімального розміру пенсії за
віком.

Відповідно до ч. 3 ст. 67 Закону України
«Про статус та соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», в разі
збільшення розміру прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність, визначеного законом,
підвищується розмір додаткової пенсії
за шкоду, заподіяну здоров'ю, особам,
віднесеним до 1,2,3,4 категорії, та розмір
щомісячної компенсації сім'ям за
втрату годувальника внаслідок
Чорнобильської катастрофи.
Перерахунок пенсії здійснюється з дня
встановлення нового розміру
прожиткового мінімуму.

З огляду на це, суд першої інстанції
дійшов обґрунтованого висновку, що
відповідач зобов'язаний здійснити
перерахунок і виплату позивачу
підвищення до пенсії відповідно до
вимог ч.1 та ч.2 ст. 39 Закону України «Про
статус та соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» із
застосуванням ч. 1 ст. 28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування», Закону України
«Про Державний бюджет України на 2011
рік», і цей перерахунок має бути
здійснений в межах, передбаченого ст. 99
КАС України, шестимісячного строку
звернення до суду, а саме за період
починаючи з 11 лютого 2011 року.

Законом України «Про внесення змін до
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2011 рік» від 14 червня 2011 року N
3491-VI, Прикінцеві положення Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2011 рік» доповнено пунктом 4, яким
установлено, що у 2011 році норми і
положення статей 39, 50, 51, 52, 54 Закону
України "Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" (Відомості
Верховної Ради України, 1992 р., N 13, ст. 178 з
наступними змінами) застосовуються у
порядку та розмірах, встановлених
Кабінетом Міністрів України виходячи з
наявного фінансового ресурсу бюджету
Пенсійного фонду України на 2011 рік.

На виконання вимог Закону України від 14
червня 2011 року N 3491-VI «Про внесення змін
до Закону України «Про Державний
бюджет України на 2011 рік» 6 липня 2011
року Кабінетом Міністрів України
прийнято постанову N 745 «Про
встановлення деяких виплат, що
фінансуються за рахунок коштів
державного бюджету», яка набрала
чинності 23 липня 2011 року.

З огляду на викладене, статті 39, 50, 51, 52, 54
Закону України "Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи"
підлягють застосуванню до набрання
чинності зазначеною постановою
Кабінету Міністрів України, тобто по 22
липня 2011 року включно.

Крім того оскільки відповідно до
підпункту 6 пункту 2.2 Положення про
управління Пенсійного фонду України в
районах, містах і районах у містах,
затвердженого постановою правління
Пенсійного фонду України 30 квітня 2002
року №80-2, у редакції постанови
правління Пенсійного фонду України від
25 лютого 2008 року №5-5 (зареєстрованої в
Міністерстві юстиції України 13.03.2008
року) саме на управління Пенсійного
фонду України в районах, містах і
районах у місті покладено обов'язок
призначення і виплати пенсії, допомоги
на поховання та інші виплати
відповідно до чинного законодавства,
тому суд першої інстанції правильно
вважав за необхідне зобов'язати
провести перерахунок та виплату пенсії
позивачу саме УПФУ в Любешівському
районі Волинської області, а
твердження відповідача про
відсутність бюджетного фінансування
передбачених Законом розмірів пенсій,
як на причину невиконання державою
взятих на себе зобов'язань, не мають
правового значення, бо реалізація
особою права, що пов'язане з отриманням
бюджетних коштів, яке базується на
спеціальних та чинних на час
виникнення спірних правовідносин
нормативно-правових актах
національного законодавства, не може
бути поставлена у залежність від
бюджетних асигнувань.

З огляду на викладене, суд апеляційної
інстанції вважає, що доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновків суду першої інстанції, а
постанова відповідає нормам
матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. 160, ч. 10 ст. 183-2, ст. 197, п. 1 ч. 1
ст. 198, ст. 200, ст.205, ст.206, ст. 254 КАС
України, суд,

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в
Любешівському районі Волинської
області - залишити без задоволення,
постанову Любешівського районного
суду Волинської області від 29 березня
2012 року у справі № 0309/2777/12 - без змін.

Ухвала є остаточною та касаційному
оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя
О.О. Большакова

Судді
І.В. Глушко

В.В. Гуляк