Справа № 805/486/14
Суддя: Міронова Г.М.
Дата ухвалення: 2014-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Аканов О.О.
Суддя-доповідач - Міронова Г.М.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2014 року
справа №805/486/14
приміщення суду за адресою:83017, м.
Донецьк, бул. Шевченка, 26

Донецький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді Міронової Г.М.,
суддів: Юрко І.В., Блохіна А.А., розглянув
в порядку письмового провадження
апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Куйбишевському районі м. Донецька на
постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 06 лютого 2014
року у справі № 805/486/14 за позовом
Управління Пенсійного фонду України в
Куйбишевському районі м. Донецька до
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в Куйбишевському
районі м. Донецька про стягнення суми
відшкодування допомоги на поховання за
період з 01.07.2013 року по 30.09.2013 року на
загальну суму 803,72 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Позивач 09.01.2014 року звернувся до
суду з даним позовом, мотивуючи свої
вимоги тим, що на відповідача
покладений обов'язок по своєчасному та
повному відшкодуванню органам
Пенсійного фонду пенсій, сплачених
особам, яким призначені пенсії у
зв'язку з втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання. Відповідач відмовився
прийняти до відшкодування сплачені
пенсійним органом пенсії у зв'язку із
втратою годувальника, за період з 01.07.2013
року по 30.09.2013 року на загальну суму 803,72
грн. Позивач вважає, що така відмова не
ґрунтується на нормах чинного
законодавства, у зв'язку з чим просив
стягнути з відповідача суму
відшкодування допомоги на поховання у
розмірі 803,72 грн.

Постановою Донецького окружного
адміністративного суду від 06 лютого 2014
року у задоволенні позовних вимог
відмовлено.

Не погодившись з даною постановою
суду першої інстанції, позивач подав
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати постанову суду першої
інстанції та прийняти нову постанову,
якою задовольнити позовні вимоги у
повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної
скарги апелянт посилається на норми
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності», Закону України «Про
пенсійне забезпечення», Порядок
відшкодування Фондом соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України Пенсійному фонду
України витрат, пов'язаних з виплатою
пенсій по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсій у
зв'язку із втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, затверджений постановою
Правління Пенсійного фонду України та
правління Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України від 04.03.2003 року №
5-4/4 та зазначає, що для виплати
допомоги на поховання мають значення
такі факти як смерть громадянина та
призначення йому пенсії по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку або професійного захворювання.
Тобто, відсутня необхідність
встановлення причинно-наслідкового
зв'язку, пов'язаного зі смертю
зазначеної особи.

Представником позивача через
канцелярію суду надано заяву про
розгляд справи у письмовому
провадженні.

Сторони у судове засідання не
з'явились, про розгляд справи були
повідомлені належним чином.

За нормами пункту другого частини
першої статті 197 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції
розглянув справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами, оскільки справу може бути
вирішено на основі наявних у ній
доказів, так як не прибула жодна з осіб,
які беруть участь у справі, у судове
засідання, хоча вони були належним
чином повідомлені про дату, час і місце
судового засідання.

Колегія суддів, перевіривши
матеріали справи і обговоривши доводи
апеляційної скарги, перевіривши
юридичну оцінку обставин справи та
повноту їх встановлення, дослідивши
правильність застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, вважає за
необхідне вимоги, викладені в
апеляційній скарзі, залишити без
задоволення, а постанову суду першої
інстанції залишити без змін, з
наступних підстав.

Судами встановлено, що між
Управлінням Пенсійного фонду України в
Куйбишевському районі м. Донецька та
Відділенням виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в Куйбишевському
районі м. Донецька підписані акти
щомісячної звірки витрат по особових
справах потерпілих, яким виплачено
пенсії по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсій у
зв'язку з втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання за період з липня 2013 року
по вересень 2013 року (а.с. 5, 7, 9).

Відповідно до таблиць
розбіжностей до актів щомісячної
звірки, відповідачем не прийнято до
відшкодування суму витрат на виплату і
доставку допомоги на поховання, за
липень 2013 року ОСОБА_2 у розмірі 400,56 грн.
та ОСОБА_3 у розмірі 403,16 грн., оскільки
смерть потерпілих не пов'язана із
страховим випадком державного
соціального страхування, в
обґрунтування чого послався на п. 8 ст. 34
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» (а.с. 6, 8, 10).

Колегія суддів відзначає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи і визначив коло
нормативно-правових актів, що
регламентують спірні правовідносини.

Проблемою даного спору є не
питання ревізування підстав
призначеної пенсії, а наявність або
відсутність обов'язку відповідача щодо
відшкодування Управлінню Пенсійного
фонду України в Куйбишевському районі
м. Донецька виплачених сум допомоги на
поховання.

Статтею 1 Закону України «Основи
законодавства України про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» (далі - Закон №
16/98-ВР) встановлено, що
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування - це система
прав, обов'язків і гарантій, яка
передбачає надання соціального
захисту, що включає матеріальне
забезпечення громадян у разі хвороби,
повної, часткової або тимчасової
втрати працездатності, втрати
годувальника, безробіття з незалежних
від них обставин, а також у старості та
в інших випадках, передбачених законом,
за рахунок грошових фондів, що
формуються шляхом сплати страхових
внесків власником або уповноваженим
ним органом, громадянами, а також
бюджетних та інших джерел,
передбачених законом.

Відповідно до статті 4 Закону №
16/98-ВР в Україні залежно від страхового
випадку є такі види
загальнообов'язкового державного
соціального страхування: пенсійне
страхування; страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими похованням;
медичне страхування; страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності;
страхування на випадок безробіття;
інші види страхування, передбачені
законами України. Відносини, що
виникають за зазначеними у частині
першій цієї статті видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування, регулюються
окремими законами, прийнятими
відповідно до цих Основ.

У статті 25 Закону № 16/98-ВР
перелічені види соціальних послуг і
матеріального забезпечення за
загальнообов'язковим державним
соціальним страхуванням. Усі види
страхування, крім медичного, включають
в себе допомогу на поховання. Так,
зокрема, до пенсійного страхування
входить допомога на поховання
пенсіонерів; до страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими похованням, -
допомога на поховання (крім поховання
пенсіонерів, безробітних та осіб, які
померли від нещасного випадку на
виробництві); до страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання - допомога
на поховання осіб, які померли
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання.

Пунктом 5 частини1 статті 24 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності"
(далі - Закон № 1105-XIV) Фонд соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України зобов'язано
співпрацювати з фондами з інших видів
соціального страхування у
фінансуванні заходів, пов'язаних з
матеріальним забезпеченням та
наданням соціальних послуг
застрахованим, у кожному конкретному
випадку спільно приймаючи рішення щодо
того, хто з них братиме участь у
фінансуванні цих заходів.

Відповідно до статті 21 Закону №
1105-XIV визначено соціальні послуги та
виплати, які здійснюються та
відшкодовуються Фондом. Так, у разі
настання страхового випадку він у
встановленому законом порядку повинен,
зокрема, своєчасно та в повному обсязі
відшкодовувати шкоду, заподіяну
працівникові внаслідок ушкодження
його здоров'я або в разі його смерті,
виплачувати відповідні кошти йому або
особам, які перебували на його
утриманні; організовувати поховання
померлого, відшкодовувати вартість
пов'язаних з цим ритуальних послуг
відповідно до місцевих умов.

Частиною 8 статті 34 Закону № 1105-XIV
у разі смерті потерпілого від
нещасного випадку або професійного
захворювання витрати на його поховання
несе Фонд згідно з порядком, визначеним
Кабінетом Міністрів України.

Порядок проведення витрат на
поховання у разі смерті потерпілого
від нещасного випадку на виробництві
або професійного захворювання (далі -
Порядок), затверджений постановою
Кабінету Міністрів України від 11 липня
2001 року № 826, регулює питання
відшкодування Фондом таких витрат
страхувальнику або сім'ї
застрахованого, чи іншій особі, яка
здійснювала поховання потерпілого, на
організацію поховання та пов'язаних з
цим ритуальних послуг. Витрати на
поховання провадяться у разі смерті
потерпілого, що настала за обставин, за
яких настає страховий випадок
державного соціального страхування
громадян від нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання, перелік яких наведено
Кабінетом Міністрів України (пункт 2
Порядку). Організація поховання
працівника, який загинув на
виробництві або помер у лікарні під час
лікування отриманої на виробництві
травми, проводиться страхувальником
(пункт 5 Порядку).

Абзацом 2 частини 9 статті 34 Закону
№ 1105-XIV встановлено, що причинний
зв'язок смерті потерпілого з одержаним
каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров'я має підтверджуватися
висновками відповідних медичних
закладів.

Зі змісту частини 4 статті 26
Закону № 16/98-ВР, частини 2 статті 24
Закону № 1105-XIV вбачається: якщо після
призначення застрахованій особі
матеріальної допомоги чи надання
соціальних послуг між страховиками
виник спір щодо понесених витрат,
виплата здійснюється страховиком, до
якого звернулася застрахована особа.
При цьому неналежний страховик має
право звернутися до належного
страховика та відшкодувати понесені
ним витрати.

Аналіз норм Закону № 1105-XIV, який
визначає правову основу, економічний
механізм та організаційну структуру
загальнообов'язкового державного
соціального страхування громадян від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, що призвели
до втрати працездатності або загибелі
застрахованих на виробництві осіб, та
зазначеного вище Порядку,
затвердженого на виконання частини 8
статті 34 цього Закону, дає підстави
вважати, що Фонд зобов'язаний
відшкодовувати виплачені іншими
страховиками суми допомоги на
поховання лише тих осіб, які померли
від нещасного випадку на виробництві
або професійного захворювання, тобто
за умови наявності причинного зв'язку
їх смерті з одержаним каліцтвом або
іншим ушкодженням здоров'я.

Тобто, при виплатах спірних сум на
поховання повинен існувати причинний
зв'язок між нещасним випадком на
виробництві або професійним
захворюванням та смертю потерпілого,
який в даному випадку повинен бути
підтверджений висновком відповідного
медичного закладу.

Смерть особи від загального
захворювання, яка отримувала пенсію по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві не є страховим
випадком, при настанні якого виникає
обов'язок відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України на відшкодування
витрат, пов'язаних з похованням.

Управлінням Пенсійного фонду
України в Куйбишевському районі м.
Донецька не надано суду доказів на
підтвердження причинного зв'язку
смерті ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з одержаним на
виробництві каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я, а тому і не
виникло правових підстав для
відшкодування відповідачем понесених
позивачем витрат на поховання
зазначених осіб.

Враховуючи вищевикладене,
колегія суддів дійшла висновку, що
судом першої інстанції постанова
прийнята з дотриманням норм
матеріального та процесуального права,
доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду першої
інстанції, тому підстав для
задоволення апеляційної скарги та
скасування постанови суду не
вбачається.

Керуючись ст.ст. 195, 197, п.1 ч.1 198, 200,
205, 206, 211, 212, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд

У Х В А
Л И В :

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Куйбишевському районі м. Донецька у
справі № 805/486/14 - залишити без
задоволення.

Постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 06 лютого 2014
року у справі № 805/486/14 за позовом
Управління Пенсійного фонду України в
Куйбишевському районі м. Донецька до
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в Куйбишевському
районі м. Донецька про стягнення суми
відшкодування допомоги на поховання за
період з 01.07.2013 року по 30.09.2013 року на
загальну суму 803,72 грн. - залишити без
змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за
наслідками апеляційного перегляду в
порядку письмового провадження
набирає законної сили через п'ять днів
після направлення її копії особам, які
беруть участь у справі та може бути
оскаржена до Вищого адміністративного
суду України протягом 20 днів після
набрання нею законної сили.

Головуючий суддя

Г.М.Міронова

Судді
І.В.Юрко

А.А.Блохін