Справа № 2а-410/12/0970
Суддя: Шавель Р.М.
Дата ухвалення: 2014-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2014 року
Справа №
80975/12/9104

Колегія суддів Львівського
апеляційного адміністративного суду в
складі:

головуючого судді
Шавеля Р.М.,

суддів
Костіва М.В. та Затолочного В.С.,

з участю секретаря судового засідання -
Гнатик А.З.,

а також сторін (їх представників):

від позивача -
ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3;

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Львові апеляційну скаргу
Калуської об'єднаної державної
податкової інспекції
Івано-Франківської обл. Державної
податкової служби на постанову
Івано-Франківського окружного
адміністративного суду від 12.03.2012р. в
адміністративній справі за позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Дей-Сон» до
Калуської об'єднаної державної
податкової інспекції
Івано-Франківської обл. Державної
податкової служби про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень про
збільшення суми грошових зобов'язань з
податку на прибуток підприємств та
податку на додану вартість, зменшення
суми бюджетного відшкодування з
податку на додану вартість,-

В С Т А Н О В И Л А:

07.02.2012р. позивач Товариство з обмеженою
відповідальністю /ТзОВ/ «Дей-Сон»
звернувся до суду з адміністративним
позовом, в якому просив визнати
протиправними та скасувати податкові
повідомлення-рішення №№ , ,
, винесені Калуською об'єднаною
державною податковою інспекцією /ОДПІ/
Івано-Франківської обл. Державної
податкової служби 30.01.2012р. (а.с.4-9).

Постановою Івано-Франківського
окружного адміністративного суду від
12.03.2012р. заявлений позов задоволено,
визнано протиправними та скасовані
податкові повідомлення-рішення №
від 30.01.2012р. про збільшення суми
грошового зобов'язання ТзОВ «Дей-Сон» з
сплати податку на прибуток приватних
підприємств в розмірі 74297 грн., №
від 30.01.2012р. про збільшення суми
грошового зобов'язання ТзОВ «Дей-Сон» з
сплати податку на додану вартість /ПДВ/
в розмірі 41313 грн.; № від 30.01.2012р.
про визначення ТзОВ «Дей-Сон»
податкового зобов'язання з сплати ПДВ в
розмірі 18125 грн. (а.с.113-121).

Не погодившись з винесеним судовим
рішенням, постанову суду оскаржила
відповідач Калуська ОДПІ, яка
покликаючись на неповне з'ясування
судом обставин, що мають значення для
справи, порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи, просить суд апеляційної
інстанції скасувати постанову суду
першої інстанції та прийняти нове
рішення, яким в задоволенні заявлених
позовних вимог відмовити (а.с.112-116).

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує
тим, що постачальник позивача -
Приватне підприємство /ПП/ фірма
«Фламінго» - мав господарські стосунки
з ТзОВ «АПК «Улан», які розцінені
податковими органами за результатами
відповідних перевірок як нікчемні,
тобто, які не спрямовані на реальне
настання правових наслідків. За таких
умов ПП фірма «Фламінго» не мала
можливості для реального проведення
операцій з позивачем, через що ТзОВ
«Дей-Сон» неправомірно сформовані
валові витрати та податковий кредит у
результаті цих операцій.

Заслухавши суддю-доповідача по справі,
заперечення представників позивача,
перевіривши матеріали справи та
апеляційну скаргу в межах наведених у
ній доводів, колегія суддів дійшла
висновку, що апеляційна скарга не
підлягає до задоволення, з наступних
підстав.

Як встановлено судом першої інстанції,
протягом 29.12.2011р.-05.01.2012р. відповідачем
Калуською ОДПІ проведена позапланова
невиїзна документальна перевірка ТзОВ
«Дей-Сон» з питань дотримання вимог
податкового законодавства при
здійсненні фінансово-господарських
операцій з ПП фірма «Фламінго» за
період з 01.03.2010р. по 30.06.2010р., за
результатами якої складено Акт
перевірки № 72/2302/36112866 від 13.01.2012р.
(а.с.37-58).

Проведеною перевіркою виявлено
порушення платником податку наступних
вимог:

ч.1 ст.203, ст.ст.203, 215, п.1 ст.216, ст.228
Цивільного кодексу /ЦК/ України, ст.9
Закону України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні», п.п.2.4, 2.15, 2.16 Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затв. наказом
Міністерства фінансів України № 88 від
24.05.1995р., тобто, здійснення операцій на
підставі нікчемних правочинів,
прийнято до виконання документи на
операції, що порушують публічний
порядок і суперечать чинному
законодавству;

п.5.1, пп.5.2.1, 5.3.9 п.5.3 ст.5 Закону України
«Про оподаткування прибутку
підприємств», ст.9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні», пп.1.2 п.1.2, п.п.2.1 п.2,
п.2.15, п.2.16 Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затв. наказом
Міністерства фінансів України № 88 від
24.05.1995р., в результаті чого занижено
податок на прибуток за І квартал 2010
року в сумі 26302 грн., за півріччя 2010 року
- в сумі 49531 грн.;

пп.7.2.3, 7.2.6, 7.4.1, 7.4.5 п.7.4, пп.7.7.1, 7.7.2 п.7.7 ст.7
Закону України «Про податок на додану
вартість», у результаті чого:

завищено суму, яка підлягає бюджетному
відшкодуванню: у зменшення податкових
зобов'язань з ПДВ наступних податкових
періодів, за липень 2010 року (ряд.25.2
Декларації) в сумі 12083 грн.;

занижено суму ПДВ, яка підлягає
нарахуванню до сплати в бюджет (ряд.27
Декларації) за липень 2010 року в сумі 27542
грн.

На підставі цього Акта перевірки
відповідачем прийняті податкові
повідомлення-рішення:

№ від 30.01.2012р. про збільшення суми
грошового зобов'язання з податку на
прибуток приватних підприємств в
розмірі 74297 грн., з яких 49531 грн. за
основним платежем та 24766 грн. за
штрафними (фінансовими) санкціями
(а.с.62);

№ від 30.01.2012р. про збільшення суми
грошового зобов'язання з ПДВ в розмірі
41313 грн., з яких 27542 грн. за основним
платежем та 13771 грн. за штрафними
(фінансовими) санкціями (а.с.63);

№ від 30.01.2012р. про зменшення суми
бюджетного відшкодування з ПДВ за
липень 2010 року у розмірі 12083 грн. та
визначення податкового зобов'язання з
цього податку на суму 12083 грн. і
застосування штрафних (фінансових)
санкцій у розмірі 6042 грн. (а.с.64).

Підставою для визначення вказаних
зобов'язань слугували висновки
проведеної перевірки, згідно яких
позивачем допущено здійснення
операцій на підставі нікчемних
правочинів, прийнято до виконання
документи на операції, що порушують
публічний порядок і, відповідно,
суперечать законодавчим та
нормативним актам.

Висновки про наявність вказаних
порушень ґрунтуються на врахуванні
відповідачем матеріалів невиїзної
документальної перевірки
постачальника ТзОВ «АПК «Улан»,
проведеної ДПІ у Черонозаводському
районі м.Харкова. Вказаною перевіркою
встановлено, що ПП фірмою «Фламінго»
укладено правочин з ТзОВ «АПК «Улан»,
який не спричиняє реального настання
правових наслідків, тобто є нікчемним.
За наявності вказаного висновку
відповідач дійшов власного висновку,
за яким усі операції купівлі-продажу ПП
фірма «Фламінго» не спричиняють
реального настання правових наслідків,
а отже є нікчемними по ланцюгу до
«вигодонабувачів». Оскільки одним із
покупців цукру ПП фірми «Фламінго» є
позивач, то здійснені між ними
правочини є нікчемними відповідно до
ч.ч.1, 2 ст.215, ч.ч.1, 5 ст.203 ЦК України, і в
силу ст.216 ЦК України не створюють
юридичних наслідків, крім тих, що
пов'язані з їх недійсністю.

Предметом доказування у розглядуваній
справі є дослідження обставин про те,
чи не були дії позивача спрямовані на
безпідставне одержання коштів із
державного бюджету, чи мали операції із
придбання товарів та послуг реальний
характер, яким чином придбавалися
товари і надавалися послуги, а також
дійсна можливість здійснення таких
операцій.

При цьому, надання податковому
органу належним чином оформлених
документів, передбачених
законодавством про податки та збори, з
метою одержання податкової вигоди є
підставою для її одержання, якщо
податковим органом не встановлено та
не доведено, що відомості, які
містяться в цих документах, неповні,
недостовірні та (або) суперечливі, є
наслідком укладення нікчемних
правочинів або коли відомості
ґрунтуються на інших документах,
недійсність даних в яких установлена
судом.

Про необґрунтованість податкової
вигоди можуть також свідчити
підтверджені доказами доводи
податкового органу, зокрема про
наявність таких обставин:

* неможливість реального здійснення
платником податків зазначених
операцій з урахуванням часу, місця
знаходження майна або обсягу
матеріальних ресурсів, економічно
необхідних для виробництва товарів,
виконання робіт або послуг,
нездійснення особою, яка значиться
виробником товару, підприємницької
діяльності;

* відсутність необхідних умов для
досягнення результатів відповідної
підприємницької, економічної
діяльності через відсутність
управлінського або технічного
персоналу, основних коштів, виробничих
активів, складських приміщень,
транспортних засобів;

* облік для цілей оподаткування лише
тих господарських операцій, які
безпосередньо пов'язані з виникненням
податкової вигоди, якщо для цього виду
діяльності також потрібне здійснення й
облік інших господарських операцій;

* здійснення операцій з товаром, що не
вироблявся або не міг бути вироблений в
обсязі, зазначеному платником податків
у документах обліку;

* відсутність первинних документів
обліку.

Досліджуючи фактичність проведених
господарських операцій та їх зв'язок з
господарською діяльністю позивача,
формування витрат для цілей визначення
об'єкта оподаткування податком на
прибуток та податкового кредиту з ПДВ,
встановлено наступне.

Основними видами діяльності позивача є
виробництво сухарів, печива, пирогів і
тістечок тривалого зберігання (код
КВЕД 15.82.2), оптова торгівля цукром,
шоколадними та кондитерськими
виробами (код КВЕД 51.36.0), роздрібна
торгівля хлібом, хлібобулочними та
кондитерськими виробами (код КВЕД 52.24.0)
(а.с.79).

18.01.2010р. між позивачем (покупець) та ПП
фірма «Фламінго» (продавець) укладено
договір купівлі-продажу № 4, за умовами
якого продавець взяв на себе
зобов'язання продати товари народного
споживання (сіль, цукор, борошно та
інше), а покупець зобов'язувався
прийняти та оплатити їх вартість.
Асортимент, кількість і ціна продукції
визначається за накладними при
передачі товару покупцю (а.с.10).

10.03.2010р. ПП фірмою «Фламінго»
поставлено позивачу за накладною № 126/10
цукор на загальну суму 70416 грн. 67 коп., в
тому числі ПДВ 14083 грн. 33 коп., виписано
рахунок № 9 від 10.03.2010р. на вказану
поставку та податкову накладну № 332 від
10.03.2010р. (а.с.11-13). Зазначена продукція
доставлена до складу позивача 10.03.2010р.
двома автомобілями ПП фірма «Фламінго»
- державні номерні знаки НОМЕР_4, водій
ОСОБА_6, та НОМЕР_5, водій ОСОБА_7 згідно
товарно-транспортних накладних №№05 та
06 від 10.03.2010р., дорожніх листів №№ 90, 89
(а.с.14-15).

31.03.2010р. ПП фірмою «Фламінго»
поставлено позивачу за накладною № 167/10
цукор на загальну суму 41750 грн., в тому
числі ПДВ 6958 грн. 33 коп., виписано
рахунок № 13 від 31.03.2010р. на вказану
поставку та податкову накладну № 452 від
31.03.2010р. (а.с.16-18). Зазначена продукція
доставлена до складу позивача 31.03.2010р.
автомобілем ПП фірма «Фламінго»,
державний номерний знак НОМЕР_4, водій
ОСОБА_6, згідно товарно-транспортної
накладної №10 від 31.03.2010р., дорожнього
листа №118 (а.с.19).

20.05.2010р. ПП фірмою «Фламінго»
поставлено позивачу за накладною № 233/10
цукор на загальну суму 72500 грн., в тому
числі ПДВ 12083 грн. 33 коп., виписано
рахунок № 21 від 20.05.2010р. на вказану
поставку та податкову накладну № 657 від
20.05.2010р. (а.с.20-22). Зазначена продукція
доставлена до складу позивача 20.05.2010р.
двома перевезеннями автомобілем ПП
фірма «Фламінго», державний номерний
знак НОМЕР_5, водій ОСОБА_7, згідно
товарно-транспортних накладних №№26, 27
від 20.05.2010р., дорожнього листа № 182
(а.с.23-24).

30.06.2010р. ПП фірмою «Фламінго»
поставлено позивачу за накладною № 295/10
цукор на загальну суму 39000 грн., в тому
числі ПДВ 6500 грн., виписано рахунок № 26
від 30.06.2010р. на вказану поставку та
податкову накладну № 854 від 30.06.2010р.
(а.с.25-27). Зазначена продукція
доставлена до складу позивача 30.06.2010р.
автомобілем ПП фірма «Фламінго»,
державний номерний знак НОМЕР_4, водій
ОСОБА_6, згідно товарно-транспортної
накладної № 34 від 30.06.2010р., дорожнього
листа № 232 (а.с.28).

Вказаними документами стверджується
фактична можливість здійснення
поставок наведеної продукції в
зазначені товарно-транспортними
накладними строки з складу продавця, що
знаходиться за адресою: м.Калуш,
вул.Коновальця, 15 до складу покупця
(м.Калуш, вул.Підвальна, 12).

Також судом першої інстанції
встановлена належність зазначених в
товарно-транспортних накладних
автомобілів продавцю продукції - ПП
фірма «Фламінго» та їх державну
реєстрацію за цим підприємством згідно
свідоцтв серії НОМЕР_1 та серії НОМЕР_2
(а.с.104-105).

Досліджуючи рух активів у процесі
здійснення господарських операцій між
позивачем та ПП фірмою «Фламінго»,
встановлено відображення вищевказаних
поставок цукру у відомостях рахунку 631
(Розрахунок за поставку матеріальних
цінностей по контрагенту) та
відображення у вказаному обліку
зарахування поставленого цукру на
склад позивача (рахунок 201), розрахунок
за продукцію (рахунок 311), обліку
податку на додану вартість (рахунок 6442)
(а.с.96-97).

Крім того, встановлена наявність
триваючих господарсько-правових
відносин між позивачем та ПП фірмою
«Фламінго» в період з 12.01.2010р. до 14.10.2011р.
(а.с.94).

Досліджуючи зв'язок між фактом
придбання позивачем продукції,
понесенням витрат і господарською
діяльністю позивача, підтверджено
використання поставленого цукру для
виробництва власної кондитерської
продукції (а.с.98-100).

Судом першої інстанції зроблено
підставний висновки про те, що доводи
податкового органу про відсутність
поставок цукру є невмотивованими,
останні зроблені без будь-якого
аналізу фактичних обставин здійснення
господарських операцій, аналізу
первинних бухгалтерських документів.
Здійснення вказаних висновків
документальної невиїзної перевірки за
наведених мотивів, без дослідження
руху активів у процесі здійснення
господарської операції, установлення
зв'язку між фактом придбання товарів
(послуг), спорудженням основних фондів,
понесенням інших витрат і
господарською діяльністю платника
податку, є не обґрунтованим та
безпідставним.

Таким чином, під час судового розгляду
справи встановлені рух активів у
процесі здійснення господарських
операцій між позивачем та ПП фірмою
«Фламінго», спеціальна податкова
правосуб'єктність учасників
господарської операції та зв'язок між
фактом придбання позивачем продукції,
понесенням витрат і господарською
діяльністю цього платника податку.

Як наслідок, суд першої інстанції
прийшов до обгрунтованого висновку про
реальність господарських операції
щодо придбання позивачем цукру в ПП
фірми «Фламінго», також про
добросовісність дій платника податку,
яка полягає у відповідності вчинених
ним дій господарській меті, а також
реальність усіх даних, наведених у
документах первинного бухгалтерського
та податкового обліку.

Щодо висновків відповідача про
нікчемність правочинів, укладених
позивачем з ПП фірмою «Фламінго», то
правових підстав, з якими закон
пов'язує визнання договору недійсним,
контролюючим органом зазначено не
було, а отже, твердження податкового
органу про нікчемність правочинів є
безпідставними. Крім того,
відповідачем не надано доказів, що
правочини визнані недійсними в
судовому порядку.

У висновках перевірки відповідач
стверджує, що правочини з поставки ПП
фірмою «Фламінго» позивачу продукції,
укладені з метою, яка завідомо
суперечить інтересам держави і
суспільства, водночас є такими, що
порушують публічний порядок, а тому їх
слід вважати нікчемними, а визнання
такої угоди недійсною не вимагається.

В матеріалах справи відсутні
обставини, встановлені податковим
органом на підтвердження того, що
укладаючи спірні договори, учасники
договірних відносин діяли з метою,
завідомо суперечною інтересам держави
та суспільства, а висновок про
нікчемність правочинів здійснений за
наслідками аналізу правочинів
контрагента позивача з третіми
особами.

Податковим органом не доведено
наявності протиправних умислу та мети
при укладенні угод позивачем з ПП
фірмою «Фламінго», що мали місце під
час здійснення підприємницької
діяльності позивачем, оскільки мета є
суб'єктивною ознакою, притаманною
фізичним особам. Юридичні особи діють
через органи управління і як наслідок
через фізичних осіб, які входять до
складу таких органів управління, а тому
для встановлення умислу та мети в діях
юридичної особи необхідно довести
наявність умислу та мети в діях
фізичних осіб, що діяли від імені
відповідної юридичної особи.

Доказів на підтвердження факту
порушення позивачем встановленого
порядку здійснення підприємницької
діяльності, наявності шкоди заподіяної
державі, також суду не надані. Не
доведено також відповідачем й
наявності доказів кримінальної
відповідальності посадових осіб та
відповідальності суб'єктів
господарювання за ухилення від сплати
податків або інші податкові
правопорушення. Відповідачем, як
суб'єктом владних повноважень, не було
надано суду постанови про притягнення
до кримінальної відповідальності
відповідальних осіб позивача чи ПП
фірми «Фламінго» та визнання їх
винними у вчиненні злочину,
передбаченого ст.212 Кримінального
кодексу України, яка б набрала законної
сили.

Окрім того, правочини щодо
купівлі-продажу цукру, відносно яких
податковими органами зроблені
висновки щодо їх нікчемності, не є
забороненими, немає й інших
законодавчих обмежень стосовно їх
здійснення.

Таким чином, відсутність наявності в
діях хоча б однієї зі сторін угоди
умислу на її укладання з метою,
завідомо суперечною інтересам держави
та суспільства, зумовлює відсутність
підстав для висновку відповідача щодо
нікчемності договору купівлі-продажу,
укладеного між позивачем та ПП фірмою
«Фламінго», та як наслідок відсутність
встановлених перевіркою порушень
податкового законодавства позивачем.

Враховуючи вищевикладене, суд першої
інстанції прийшов до правильного
висновку про те, що ТзОВ «Дей-Сон»
правомірно зменшені податкові
зобов'язання з ПДВ наступних
податкових періодів за липень 2010 року в
розмірі 12083 грн., та підставно віднесено
до складу податкового кредиту з ПДВ за
липень 2010 року 27542 грн., а також
обґрунтовано сформовано валові
витрати.

Аналізуючи представлені первинні
документи, колегія суддів приходить до
висновку про те, що між позивачем та
його контрагентом в дійсності були
виконані господарські операції по
поставці цукру, дії останніх були
спрямовані на реальне настання
правових наслідків, а не вчинялися в
цілях заниження об'єкта оподаткування,
несплати податків.

Тобто, внаслідок проведення таких
операцій платник податків мав намір
одержати економічний ефект у
результаті підприємницької або іншої
економічної діяльності, і не прагнув
отримати вигоду виключно чи переважно
за рахунок відшкодування з державного
бюджету податку на додану вартість.

З урахуванням наведених обставин
підстав для висновку про фіктивність
та нереальний характер здійснених
господарських операцій колегія суддів
не вбачає.

Додатково колегія суддів враховує, що
за загальним правилом, несплата ПДВ
продавцем і його постачальниками сама
по собі не є підставою для зменшення
податкового кредиту або відмови у
відшкодуванні зазначеного податку
покупцю, який відніс до податкового
кредиту суму ПДВ, сплачену продавцю
разом із ціною товару (послуги).

З урахуванням викладеного, факт
порушення
контрагентами-постачальниками своїх
податкових зобов'язань може бути
підставою для висновку про
необґрунтованість заявлених платником
податку вимог про надання податкової
вигоди, якщо податковий орган доведе:
що платник податку діяв без належної
обачності й обережності і йому мало
бути відомо про порушення, які
допускали його контрагенти; або що
діяльність платника податку, його
взаємозалежних або афілійованих осіб
спрямована на здійснення операцій,
пов'язаних з наданням податкової
вигоди, переважно з контрагентами, які
не виконують своїх податкових
зобов'язань, зокрема у випадках, коли
такі операції здійснюються через
посередників.

Встановлення судом необґрунтованості
заявлених платником податку вимог про
надання податкової вигоди тягне за
собою відмову в її задоволенні.

Колегія суддів підкреслює, що у
розглядуваному випадку відповідачем в
основу притягнення до юридичної
відповідальності позивача не
покладений конкретний склад
правопорушення, яке скоїла особа в
конкретному випадку, - при нарахуванні
податків та обов'язкових платежів
платником податків у відповідності до
закону; умисел останнього на ухилення
від сплати податків, зборів, інших
обов'язкових платежів, не встановлений.

При цьому колегія суддів враховує
правову позицію Верховного Суду
України по цій категорії спорів, яка
полягає в тому, що несплата продавцем
чи його контрагентом податку на додану
вартість до бюджету, у разі фактичного
здійснення господарської операції, не
впливає на формування податкового
кредиту покупцем та не є підставою для
позбавлення останнього права на
відшкодування цього податку, якщо він
виконав усі передбачені законом умови
отримання такого відшкодування і має
всі документальні підтвердження
розміру заявленого податкового
кредиту.

Також колегія суддів звертає
увагу на рішення Європейського суду з
прав людини від 22.01.2009р. у справі
«БУЛВЕС» АД проти Болгарії» (заява №
3991/03), в якому зазначено, що у разі якщо
національні органи за відсутності
будь-яких вказівок на безпосередню
участь фізичної або юридичної особи у
зловживанні, пов'язаним зі сплатою ПДВ,
який нараховується у ланцюгу поставок,
або будь-яких вказівок на обізнаність
про таке порушення, все ж таки
застосовують негативні наслідки до
отримувача оподатковуваної ПДВ
поставки, який повністю виконав свої
зобов'язання, за дії або бездіяльність
постачальника, який перебував поза
межами контролю отримувача і у
відношенні якого у нього не було
засобів перевірки та забезпечення його
виконання, то такі владні органи
порушують справедливий баланс, який
має підтримуватися між; вимогами
суспільних інтересів та вимогами
захисту права власності.

У вищевказаному рішенні наголошується
й на тому, що платник податків не
повинен нести наслідків невиконання
постачальником його зобов'язань зі
сплати податку і в результаті
сплачувати ПДВ другий раз, а також пеню.

За наведених обставин підстав для
втрати позивачем права на формування
податкового кредиту, а також для
донарахування грошових зобов'язань з
податку на прибуток підприємств та ПДВ,
зменшення суми бюджетного
відшкодування з ПДВ, колегія суддів не
знаходить.

Інші висновки постанови суду першої
інстанції колегія суддів вважає
підставними і обгрунтованими, оскільки
такі відповідають вимогам Законів
України «Про оподаткування прибутку
підприємств», «Про податок на додану
вартість», а також нормам Податкового
кодексу України.

Доводи апелянта в іншій частині на
правомірність прийнятої постанови не
впливають та висновків суду не
спростовують.

З урахуванням наведеного, колегія
суддів приходить до переконливого
висновку про те, що заявлений позов є
підставним та обґрунтованим, а тому
підлягає до задоволення.

При цьому висновок суду про
неправомірність рішень податкового
органу зроблено з дотриманням вимог
КАС України, оскільки він, вживши
заходів, необхідних для з'ясування всіх
обставин у справі, всебічно, повно та
об'єктивно оцінив наявні у справі
докази і постановив законне й
обґрунтоване рішення.

З огляду на викладене, суд першої
інстанції правильно і повно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків рішення суду, а
тому підстав для скасування постанови
колегія суддів не вбачає і вважає, що
апеляційну скаргу на неї слід залишити
без задоволення.

Керуючись ст.94, ч.3 ст.160, ст.ст.195, 196, п.1 ч.1
ст.198, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 254 КАС
України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Калуської об'єднаної
державної податкової інспекції
Івано-Франківської обл. Державної
податкової служби на постанову
Івано-Франківського окружного
адміністративного суду від 12.03.2012р. в
адміністративній справі № 2а-410/12/0970
залишити без задоволення, а вказану
постанову суду - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, але може бути оскаржена у
касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
адміністративного суду касаційної
інстанції протягом двадцяти днів з дня
набрання ухвалою законної сили.

Головуючий суддя:
Р.М.Шавель

Судді:
М.В.Костів

В.С.Затолочний