Справа № 2а-7284/10
Суддя: Іваненко Я.Л.
Дата ухвалення: 2014-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

19 березня 2014 року м.
Київ В/800/751/14

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

суддів Іваненко Я.Л., Гаманка
О.І., Головчук С.В., Ємельянової В.І.,
Загороднього А.Ф.,

перевіривши виконання вимог
законодавства при подачі заяви
Головного управління Пенсійного фонду
України в Сумській області про
перегляд Верховним Судом України
ухвали Вищого адміністративного суду
України від 14 листопада 2013 року у
справі за позовом ОСОБА_6 до Управління
Пенсійного фонду України в
Ковпаківському районі м. Суми, третя
особа - Головне управління Пенсійного
фонду України в Сумській області про
визнання дій незаконними та
зобов'язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и л а:

12 лютого 2014 року Головне управління
Пенсійного фонду України в Сумській
області звернулось до Верховного Суду
України через Вищий адміністративний
суд України із заявою про перегляд
ухвали Вищого адміністративного суду
України від 14 листопада 2013 року.

Статтею 239-1 Кодексу адміністративного
судочинства України передбачено,
зокрема, що заява про перегляд судових
рішень подається до Верховного Суду
України через Вищий адміністративний
суд України, який за змістом статей 239-2
та 240 цього Кодексу перевіряє
відповідність заяви вимогам ст.ст. 239,
239-1 Кодексу адміністративного
судочинства України та вирішує питання
про допуск справи до провадження.

Згідно статті 237 Кодексу
адміністративного судочинства України
заява про перегляд судових рішень в
адміністративних справах може бути
подана виключно з мотивів:

1) неоднакового застосування судом
(судами) касаційної інстанції одних і
тих самих норм матеріального права, що
потягло ухвалення різних за змістом
судових рішень у подібних
правовідносинах;

2) встановлення міжнародною судовою
установою, юрисдикція якої визнана
Україною, порушення Україною
міжнародних зобов'язань при вирішенні
справи судом;

3) порушення норм матеріального чи
процесуального права, що призвело до
ухвалення Вищим адміністративним
судом України незаконного судового
рішення з питань, передбачених статтею
171-1 цього Кодексу.

Подібність правовідносин означає,
зокрема, тотожність суб'єктного складу
учасників відносин, об'єкта та предмета
правового регулювання, а також умов
застосування правових норм (зокрема,
часу, місця, підстав виникнення,
припинення та зміни відповідних
правовідносин). Зміст правовідносин з
метою з'ясування їх подібності в різних
рішеннях суду (судів) касаційної
інстанції визначається обставинами
кожної конкретної справи.

Ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 14 листопада 2013 року, про
перегляд якої ставиться питання,
скасовано постанову Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 01 червня 2011 року та залишено в силі
постанову Ковпаківського районного
суду м. Суми від 20 грудня 2010 року, якою
задоволено позовні вимоги ОСОБА_6,
визнано неправомірними дії Управління
Пенсійного фонду України в
Ковпаківському районі м. Суми щодо
припинення нарахування ОСОБА_6 пенсії
із зниженням пенсійного віку та
зобов'язано Управління Пенсійного
фонду України в Ковпаківському районі
м. Суми поновити виплату ОСОБА_6 пенсії
зі зниженням пенсійного віку з 01 січня
2010 року. При цьому, суд касаційної
інстанції, враховуючи встановлення
рішенням Ковпаківського районного
суду м. Суми від 25 грудня 1992 року, що
набрало законної сили, факт
знаходження ОСОБА_6 в с. Зорін, с.
Замошня, с. Дитяткино, с. Крапивня з 15
серпня 1986 року по 30 серпня 1986 року на
ліквідації аварії Чорнобильської АЕС,
вважав обґрунтованим висновок суду
першої інстанції про наявність у
позивача права на державну пенсію зі
зниженням пенсійного віку відповідно
до ст. 55 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

У заяві на підтвердження неоднакового
застосування судом касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах,
заявник посилається на ухвали Вищого
адміністративного суду України від 19
липня 2006 року, 14 червня 2007 року, 15 квітня
2009 року, 16 квітня 2009 року, постанову
Вищого адміністративного суду України
від 13 грудня 2012 року.

Проаналізувавши додані до заяви судові
рішення Вищого адміністративного суду
України, колегія суддів не вбачає
неоднакового застосування касаційним
судом норм матеріального права у
подібних правовідносинах.

Так, в ухвалі Вищого адміністративного
суду України від 19 липня 2006 року
колегія суддів касаційного суду
погодилась з висновком судів першої та
апеляційної інстанцій, що на час
звернення до органу Пенсійного фонду
України позивач не набув права на
призначення пенсії за віком на
пільгових умовах як учасник ліквідації
наслідків аварії на ЧАЕС, оскільки не
досяг віку, який визначений ст. 55 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
в редакції, чинній на час вирішення
питання, з урахуванням ст. ст. 12, 15
Закону України «Про пенсійне
забезпечення».

Ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 14 червня 2007 року було
залишено без змін рішення судів
попередніх інстанцій про відмову в
задоволенні позову з тих підстав, що
позивач проживала у зоні гарантованого
добровільного відселення менше трьох
років, а тому на неї не поширюється дія
ст. 55 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», що не дає права на
зниження віку виходу на пенсію.

В ухвалі Вищого адміністративного суду
України від 15 квітня 2009 року колегія
суддів касаційного суду погодилась з
висновком апеляційного суду про
скасування рішення суду першої
інстанції та направлення справи на
новий розгляд до суду першої інстанції,
оскільки останнім не з'ясовано вид та
розмір призначеної позивачу пенсії, з
розрахунку якої заробітної плати її
було встановлено та чи виникло у
позивача право на перерахунок пенсії у
відповідності до вимог Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

В ухвалі Вищого адміністративного суду
України від 16 квітня 2009 року суд
касаційної інстанції вважав
обґрунтованим висновок суду
апеляційної інстанції про
правомірність прийняття Управлінням
Пенсійного фонду України
Орджонікідзевському районі м. Харкова
рішення про відмову в призначенні
позивачу пільгової пенсії за
відсутності первинних документів, які
б підтверджували перебування
останнього в Чорнобильській зоні та
безпосередню його участь в ліквідації
наслідків аварії на ЧАЕС в період з 16
червня по 15 липня 1986 року.

Постановою Вищого адміністративного
суду України від 13 грудня 2012 року
скасовано постанову Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 20 червня 2012 року про відмову в
задоволенні позову та змінено
постанову Октябрського районного суду
м. Полтави від 05 квітня 2012 року шляхом
виключення з її резолютивної частини
абзацу 4 щодо зобов'язання відповідача
призначити і виплачувати позивачу
додаткову пенсію відповідно до ст. 51
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» у розмірі 30 % мінімальної
пенсії за віком, виходячи з розміру
мінімальної пенсії за віком,
встановленої ч. 1 ст. 28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» з 01 листопада 2011
року. В іншій частині рішення суду
першої інстанції залишено без змін з
підстав обґрунтованості позову в
частині зобов'язання відповідача
призначити і виплачувати позивачу
державну пенсію зі зниженням
пенсійного віку відповідно до п. 1 ч. 1
ст. 55 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

Враховуючи те, що має місце
встановлення різних обставин в кожній
із наведених вище справ, доводи
Головного управління Пенсійного фонду
України в Сумській області про те, що
судом касаційної інстанції було
неоднаково застосовано норми
матеріального права у подібних
правовідносинах є необґрунтованими.

З огляду на викладене, колегія суддів
приходить до висновку про відмову в
задоволенні заяви про допуск даної
справи до провадження Верховного Суду
України.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 236 - 240 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Відмовити в допуску до провадження
Верховного Суду України справи за
позовом ОСОБА_6 до Управління
Пенсійного фонду України в
Ковпаківському районі м. Суми, третя
особа - Головне управління Пенсійного
фонду України в Сумській області про
визнання дій незаконними та
зобов'язання вчинити певні дії за
заявою Головного управління
Пенсійного фонду України в Сумській
області про перегляд Верховним Судом
України ухвали Вищого
адміністративного суду України від 14
листопада 2013 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:
Я.Л. Іваненко

О.І. Гаманко

С.В. Головчук

В.І. Ємельянова

А.Ф. Загородній