Справа № 2а-5011/12/2070
Суддя: Калашнікова О.В.
Дата ухвалення: 2014-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"13" березня 2014 р. м. Київ
К/9991/60211/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Калашнікової О.В. Васильченко Н.В.
Леонтович К.Г. розглянувши у
попередньому судовому засіданні
адміністративну справу за касаційною
скаргою Харківського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів на постанову Харківського
окружного адміністративного суду від 22
травня 2012 року та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 28 серпня 2012 року у справі за позовом
Харківського обласного відділення
Фонду соціального захисту інвалідів до
Товариства з обмеженою
відповідальністю агрофірма
«Пісчанська» про стягнення
адміністративно-господарських
санкцій,-

у с т а н о в и л а :

У квітні 2012 року Харківське обласне
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів звернулося до Харківського
окружного адміністративного суду з
позовом до Товариства з обмеженою
відповідальністю агрофірма
«Пісчанська» (далі - ТОВ агрофірма
«Пісчанська», Товариство) про
стягнення
адміністративно-господарських санкцій
за невиконання нормативну робочих
місць для працевлаштування інвалідів у
2011 році у розмірі 140 356, 10грн.

Позовні вимоги мотивовано тим, що ТОВ
агрофірма «Пісчанська» у порушення
вимог Закону України "Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні" при середній обліковій
чисельності штатних працівників 278
осіб не виконано норматив по створенню
5 робочих місць для працевлаштування
інвалідів у 2011 році.

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 22 травня 2012
року у задоволенні позовних вимог
Харківському обласному відділенню
Фонду соціального захисту інвалідів
було відмовлено.

Ухвалою Харківського апеляційного
адміністративного суду від 28 серпня 2012
року апеляційну скаргу Харківського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів було
залишено без задоволення, а постанову
Харківського окружного
адміністративного суду від 22 травня 2012
року залишено без змін.

У поданій касаційній скарзі Харківське
обласне відділення Фонду соціального
захисту інвалідів із посиланням на
порушення судами першої та апеляційної
інстанцій норм матеріального та
процесуального права, просило
скасувати оскаржувані судові рішення
судів попередніх інстанцій та
постановити нове рішення, про
задоволення позову.

Заслухавши доповідь судді Вищого
адміністративного суду України
стосовно обставин, необхідних для
прийняття рішення судом касаційної
інстанції, перевіривши і обговоривши
доводи касаційної скарги, правильність
правової оцінки обставин справи та
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального і процесуального права,
колегія суддів вважає, що скарга не
підлягає задоволенню, з огляду на
наступне.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції, з позицією якого
погодився суд апеляційної інстанції,
виходив з того, що ТОВ агрофірма
«Пісчанська» вжито вичерпних заходів
для працевлаштування інвалідів та
недопущення порушення, у тому числі
шляхом щомісячного подання до
Красноградського районного центру
зайнятості звітів по формі №3-ПН про
наявність вільних робочих місць для
можливого працевлаштування інвалідів.

Додатково, судами попередніх інстанцій
в обґрунтування судових рішень
вказано, що центром зайнятості для
працевлаштування на підприємство
відповідача направлялись лише 2 особи
інваліди, які були працевлаштовані. У
подальшому інваліди до Товариства не
направлялись. Крім того, протягом 2011
року лише 1 інвалід звернувся до
Товариства та був працевлаштований.

З урахуванням викладеного, судами
попередніх інстанцій зроблено
висновок про відсутність підстав для
стягнення з відповідача
адміністративно-господарських санкцій
за невиконання нормативу по створенню
місць для працевлаштування інвалідів.

Колегія суддів, виходячи з меж
касаційного перегляду, встановлених
статтею 220 Кодексу адміністративного
судочинства України, погоджується з
висновками судів першої та апеляційної
інстанцій з огляду на наступне.

Згідно з частиною першою статті 19
Закону України "Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні" в
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин, для
підприємств, установ, організацій, у
тому числі підприємств, організацій
громадських організацій інвалідів,
фізичних осіб, які використовують
найману працю, установлюється норматив
робочих місць для працевлаштування
інвалідів у розмірі чотирьох відсотків
середньооблікової чисельності штатних
працівників облікового складу за рік, а
якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості
одного робочого місця.

Відповідно до статті 18-1 Закону України
"Про основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні" рішення про
визнання інваліда безробітним і взяття
його на облік для працевлаштування
приймається центром зайнятості за
місцем проживання інваліда на підставі
поданих ним рекомендації МСЕК та інших
передбачених законодавством
документів.

Державна служба зайнятості здійснює
пошук підходящої роботи відповідно до
рекомендацій МСЕК, наявних у інваліда
кваліфікації та знань, з урахуванням
його побажань.

Аналіз вказаних положень дає підстави
для висновку про те, що обов'язок
підприємства щодо створення робочих
місць для інвалідів не супроводжується
його обов'язком підбирати і
працевлаштовувати інвалідів на
створені робочі місця.

З урахуванням викладеного, факт
відсутності працевлаштування інваліда
не є достатнім для висновку про
невиконання підприємством нормативу
робочих місць для працевлаштування
інвалідів та притягнення до
господарсько-правової
відповідальності у вигляді накладення
адміністративно-господарських
санкцій.

Статтею 218 Господарського кодексу
України встановлено, що підставою
господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин є вчинене ним
правопорушення у сфері господарювання.
Учасник господарських відносин
відповідає за невиконання або
неналежне виконання господарського
зобов'язання чи порушення правил
здійснення господарської діяльності,
якщо не доведе, що ним вжито усіх
залежних від нього заходів для
недопущення господарського
правопорушення.

Відповідно до частини четвертої статті
20 Закону України "Про зайнятість
населення", за якою підприємства,
установи і організації незалежно від
форми власності реєструються у
місцевих центрах зайнятості за їх
місцезнаходженням як платники збору до
Фонду загальнообов'язкового
державного соціального страхування
України на випадок безробіття,
щомісяця подають цим центрам
адміністративні дані у повному обсязі
про наявність вільних робочих місць
(вакансій), у тому числі призначених для
працевлаштування інвалідів.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що відповідачем протягом
2011 року щомісячно інформовано
Красноградський районний центр
зайнятості про наявність вакансій для
працевлаштування інвалідів шляхом
подання звітів форми 3-ПН про наявність
вільних робочих місць та потреби у
працівниках (а.с.16-27).

У той же час, двох інвалідів, які були
направлені на підприємство
відповідача центром зайнятості, було
працевлаштовано, а у подальшому
інваліди центром зайнятості не
направлялися. Одного інваліда, який
самостійно звернувся за
працевлаштуванням до ТОВ агрофірма
«Пісчанська» було взято на роботу,
більше інваліди для працевлаштування
на підприємство відповідача
самостійно не зверталися. Фактів
відмов інвалідам у працевлаштуванні з
боку Товариства не встановлено.

Крім того, як встановлено судами та
підтверджується матеріалами
адміністративної справи, відповідач
неодноразово розміщував оголошення
про наявність вакантних посад для
працевлаштування інвалідів у місцевій
газеті «Вісті Красноградщини» (а.с.28-41).

З урахуванням викладеного, колегія
суддів вказує на обґрунтованість
висновків судів попередніх інстанцій
щодо відсутності підстав для
задоволення позову.

Доводи касаційної скарги висновків
суду першої та апеляційної інстанцій
не спростовують.

Правова оцінка встановлених обставин
справи судами першої та апеляційної
інстанцій дана вірно, порушень норм
матеріального чи процесуального права
при ухваленні оскаржуваних судових
рішень судами не допущено.

Відповідно до частини першої статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Керуючись статтями 160, 167, 220, 220-1, 224, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу Харківського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів
залишити без задоволення, а постанову
Харківського окружного
адміністративного суду від 22 травня 2012
року та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 28 серпня 2012 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення копій
особам, які беруть участь у справі, та
може бути переглянута в порядку
ст.ст.235-239-1 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Судді:

з оригіналом згідно

помічник судді
А.О. Кулеша