Справа № 2-а-173/11/2209
Суддя: Білоус О.В.
Дата ухвалення: 2014-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 2-а-173/11/2209
Головуючий у 1-й інстанції: Федишин І.В.
Суддя-доповідач: Білоус О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2014 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді: Білоуса О.В.

суддів: Мельник-Томенко Ж. М. Совгири Д.
І.

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2
на постанову Красилівського районного
суду Хмельницької області від 19 травня
2011 року у справі за адміністративним
позовом ОСОБА_2 до Управління праці та
соціального захисту населення
Красилівської районної державної
адміністрації Хмельницької області
про стягнення заборгованості , -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 звернулася до Красилівського
районного суду Хмельницької області з
позовом до УПСЗН Красилівської РДА про
визнання протиправними дій та
стягнення заборгованості з виплати
допомоги по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку.
Постановою Красилівського районного
суду від 19.05.2011 року у позові
відмовлено. Не погоджуючись із
рішенням суду першої інстанції,
позивач подав апеляційну скаргу, в якій
просить суд скасувати постанову
Красилівського районного суду від
19.05.2011 року, та прийняти нове рішення,
яким позов задовольнити, посилаючись
при цьому на неповне з'ясування
обставин, які мають значення для справи
та порушення норм матеріального та
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення спору.

В судове засідання апелянт (позивач) не
з'явився, при поданні апеляційної
скарги просив розгляд справи проводити
за його відсутності. Представник
відповідача в судове засідання не
з'явився, однак направив на адресу суду
письмові заперечення на апеляційну
скаргу, які долучені до матеріалів
справи, з яких вбачається, що
апеляційну скаргу позивач не визнає
повністю, проти її задоволення
заперечує, вважаючи рішення суду
першої інстанції законним,
обґрунтованим і таким, що відповідає
фактичним обставинам справи. Просив
залишити апеляційну скаргу без
задоволення, а рішення суду першої
інстанції - без змін.

У зв'язку з неприбуттям жодної з осіб,
які беруть участь у справі, у судове
засідання, хоча вони були належним
чином повідомлені про його дату, час і
місце, а також враховуючи те, що їх явка
в судове засідання не визнавалась
обов'язковою, колегія суддів визнала за
можливе розглянути справу в порядку
письмового провадження, відповідно до
п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України, за наявними у
справі матеріалами, при цьому, згідно
частини 6 статті 12, частини 1 статті 41
КАС України, повне фіксування судового
засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не відбувається.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, а рішення суду
першої інстанції необхідно залишити
без змін, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України,
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
Законами України.

Частиною 3 статті 2 КАС України
визначено, що у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони: на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; своєчасно, тобто протягом
розумного строку. При цьому в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо
доказування правомірності свого
рішення, дії чи бездіяльності
покладається на відповідача, якщо він
заперечує проти адміністративного
позову (ч. 2 ст. 71 КАС).

Частиною 1 ст. 195 КАС України визначено,
що суд апеляційної інстанції
переглядає судові рішення суду першої
інстанції в межах апеляційної
скарги.

Як вірно встановлено судом першої
інстанції, та підтверджується
матеріалами справи, ОСОБА_2 народила
ІНФОРМАЦІЯ_1 дочку ОСОБА_3 та
ІНФОРМАЦІЯ_2 дочку ОСОБА_4. З січня 2008
року по січень 2009 року включно
управлінням праці та соціального
захисту населення їй виплачувалась
допомога по догляду за дитиною до трьох
років у розмірі 130 гривень на одну
дитину.

Відповідно до ст 5 Закону України ''Про
державну допомогу сім'ям з дітьми'' в
редакції від 01.01.2007 року, яка діяла на
момент виплати позивачу допомоги по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку, всі види державної
допомоги сім'ям з дітьми призначають і
виплачують органи соціального захисту
населення за місцем проживання
батьків.

Вирішуючи по суті існуючий спір, суд
першої інстанції керувався тим, що
ОСОБА_2 є застрахованою в системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування особою, тому
допомога їй до досягнення дитиною
трирічного віку повинна була
надаватися відповідно до ст. ст. 42, 43
Закону України ''Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням''.

Зокрема, статтею 42 цього Закону
передбачено, що право на допомогу по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку має застрахована особа
(один із батьків дитини, усиновитель,
баба, дід, інший родич або опікун), яка
фактично здійснює догляд за дитиною;
допомога по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку
надається застрахованим особам у формі
матеріального забезпечення у період
відпустки для догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку і
частково компенсує втрату заробітної
плати (доходу) у період цієї відпустки.

Статтею 43 Закону України ''Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням'' передбачено, що допомога
по догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку надається
застрахованій особі у розмірі, що
встановлюється правлінням Фонду, але
не менше розміру прожиткового
мінімуму, встановленого законом. Дію
ст.43 було зупинено на 2007 рік згідно із
п.7 ст.71 Закону України від 19.12.2006 р. N 489-V
''Про Державний бюджет України на 2007
рік''. Положення пункту 7 статті 71
визнано таким, що не відповідає
Конституції України (є
неконституційним) у частині зупинення
на 2007 рік дії статей 41, 43 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням" щодо встановлення розміру
допомоги по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку згідно
з Рішенням Конституційного Суду
України від 09.07.2007 N 6-рп/2007. Пунктом 25
розділу ІІ Закону України від 28.12.2007 N
107-VI ''Про Державний бюджет України на 2008
рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України'' у Законі
України "Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування у
зв'язку з тимчасовою втратою
працездатності та витратами,
зумовленими народженням та похованням"
статті 40 - 44 виключено. Положення пункту
25 розділу II визнано такими, що не
відповідають Конституції України (є
неконституційними) згідно з Рішенням
Конституційного Суду України від 22.05.2008
N 10-рп/2008.

Відповідно до ст.99 КАС України в
редакції, яка діяла на момент
припинення виплати позивачу допомоги
по догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку, для звернення до
адміністративного суду за захистом
прав, свобод та інтересів особи
встановлюється річний строк, який, якщо
не встановлено інше, обчислюється з
дня, коли особа дізналася або повинна
була дізнатися про порушення своїх
прав, свобод чи інтересів, тобто строк
цей сплинув 12 січня 2010 року.

Згідно ст.100 КАС України в редакції, яка
діяла на момент припинення виплати
ОСОБА_2 допомоги по догляду за дитиною
до досягнення нею трирічного віку
пропущення строку звернення до
адміністративного суду є підставою для
відмови у задоволенні
адміністративного позову за умови,
якщо на цьому наполягає одна із сторін,
що і мало місце в даній справі (а.с. 48-49).

Враховуючи відсутність у матеріалах
справи доказів, які б підтвердили
поважність пропуску строку звернення
до суду, суд першої інстанції дійшов
правильного висновку про те, що
пропущення строку звернення до
адміністративного суду є підставою для
відмови в позові.

Доводи апеляційної скарги
спростовуються вищенаведеним,
матеріалами справи, а тому колегією
суддів відхиляються, оскільки не дають
підстав для висновку про порушення
судом першої інстанції норм права, які
призвели до неправильного вирішення
справи, тобто прийнята постанова
відповідає матеріалам справи та
вимогам закону, і підстав для її
скасування не вбачається.

Відповідно до статті 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову -без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті рішення суду з одних лише
формальних підстав.

На підставі наведеного колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції дійшов
правильного висновку щодо відмови у
задоволенні заявлених вимог.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206,
212, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, - залишити
без задоволення, а постанову
Красилівського районного суду
Хмельницької області від 19 травня 2011
року, - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили в
порядку та в строки, передбачені ст. ст.
212, 254 КАС України.

Головуючий
Білоус О.В.

Судді
Мельник-Томенко Ж. М.

Совгира Д. І.