Справа № К/9991/8086/11-С
Суддя: Мойсюк М.І.
Дата ухвалення: 2014-03-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"04" березня 2014 р. м. Київ
К/9991/8086/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

Іваненко Я.Л.,
Мойсюка М.І., Юрченка В.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження справу за
адміністративним позовом Управління
Пенсійного фонду України в
Придніпровському районі м.
Черкаси до Головного управління
Міністерства внутрішніх справ в
Черкаській області, Управління
Державного департаменту України з
питань виконання покарань у Черкаській
області про стягнення заборгованості
та відшкодування витрат, за касаційною
скаргою Головного управління
Міністерства внутрішніх справ в
Черкаській області на постанову
Черкаського окружного
адміністративного суду від 22 вересня
2010 року та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 18 січня 2011 року, -

у с т а н о в и л а :

У серпні 2010 року Управління Пенсійного
фонду України в Придніпровському
районі м. Черкаси (далі УПФ) звернулося
до суду з позовом про стягнення з
Головного управління Міністерства
внутрішніх справ в Черкаській області
(далі ГУМВС) та Управління Державного
департаменту України з питань
виконання покарань у Черкаській
області (далі Департамент)
заборгованості з відшкодування витрат
на виплату і доставку пенсії,
призначеної на пільгових умовах
громадянину ОСОБА_4 на підставі пункту
«б»-«з» статті 13 Закону України від 5
листопада 1991 року № 1788-XII «Про пенсійне
забезпечення» (у редакції, чинній на
час виникнення спірних відносин; далі -
Закон № 1788-XII) за Списком № 2 виробництв,
робіт, професій, посад і показників,
затверджених постановою Кабінету
Міністрів України, зайнятість в яких
дає право на пенсію за віком на
пільгових умовах (далі - Список № 2), у
період з квітня по серпень 2010 року в
розмірі 1757,23 грн.

Постановою Черкаського окружного
адміністративного суду від 22 вересня
2010 року, залишеною без змін ухвалою
Київського апеляційного
адміністративного суду від 18 січня 2011
року позовні вимоги задоволено.

У касаційній скарзі відповідач -
ГУМВС, посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального і порушення норм
процесуального права, просить їх
рішення скасувати та відмовити у
задоволенні позовних вимог.

Заслухавши доповідача, перевіривши
доводи касаційної скарги, матеріали
справи колегія суддів, в межах статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України, дійшла висновку про часткове
задоволення скарги, з таких підстав.

Сторонами не оспорюється наявність
заборгованості перед УПФ з
відшкодування витрат на виплату і
доставку пенсії, призначеної ГУМВС на
пільгових умовах громадянину ОСОБА_4 на
підставі статті 13 Закон № 1788-XII за
Списком № 2.

При цьому, фактично спір сторін за
своєю суттю зводиться до визначення
належного платника цих витрат,
оскільки Департамент вийшов із
підпорядкування ГУМВС і є центральним
органом виконавчої влади, що зумовлює
самостійну сплату спірних витрат до
УПФ.

Згідно положень статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, праві і
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

За змістом Прикінцевих положень Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» від 9
липня 2003 року № 1058-ІV (далі Закон 1058-ІV )
підприємства та організації з коштів,
призначених на оплату праці, вносять до
Пенсійного фонду плату, що покриває
фактичні витрати на виплату і доставку
пенсій особам, які мають право на
пільгову пенсію за списком № 1 і
списком № 2.

Згідно пункту першого частини 1 статті
14 Закону 1058-ІV, страхувальниками
відповідно до цього закону є
роботодавці: підприємства, установи і
організації, створені відповідно до
законодавства України, незалежно від
форми власності, виду діяльності та
господарювання, об'єднання громадян,
профспілки, політичні партії (у тому
числі філії, представництва,
відділення та інші відокремлені
підрозділи зазначених підприємств,
установ, організацій, об'єднань
громадян, профспілок, політичних
партій, які мають окремий баланс і
самостійно ведуть розрахунки із
застрахованими особами).

При цьому, порядок відшкодування
підприємствами витрат на виплату і
доставку пенсій, призначених на
пільгових умовах визначено
Інструкцією «Про порядок обчислення і
сплати страхувальниками та
застрахованими особами внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування до Пенсійного фонду
України», затвердженої Постановою
Правління Пенсійного фонду України від
19.12.2003 року №21-1 (далі Інструкція).

Згідно з пунктом 6 Інструкції,
відшкодуванню підлягають витрати
Пенсійного фонду на виплату та
доставку пенсій, призначених на
пільгових умовах відповідно до частини
2 Розділу 15 Прикінцевих положень Закону
1058-ІV.

Відповідно до пункту 6.10 Інструкції,
відшкодування сум і фактичних витрат
на виплату та доставку пенсій,
призначених на пільгових умовах,
здійснюється підприємством на рахунки
органу Пенсійного фонду за місцем його
реєстрації.

Якщо пенсія на пільгових умовах
призначена із взаємним зарахуванням
періодів роботи, передбачених
статтями 13, 14 та 55 Закону № 1788-XII, які
дали право на цю пільгову пенсію, то
відшкодування фактичних витрат на
виплату та доставку цих пенсій
здійснюється тими підприємствами, на
яких цей стаж було вироблено у
розмірах, передбачених частиною 2
"Прикінцевих положень" Закону 1058-ІV.

Разом з тим, згідно пункту 6.3 Інструкції
у разі ліквідації або зміни власника
підприємства суми зазначених витрат
Пенсійному фонду вносять
правонаступники.

З метою дальшого вдосконалення
управління системою виконання

покарань, створення передумов для її
реформування та наступного

виведення із складу Міністерства
внутрішніх справ України, прийнято
Указ Президента України «Про утворення
Державного департаменту України з
питань виконання покарань» від 22
квітня 1998 року № 344/98 (далі Указ).

Пунктом 1 Указу постановлено
створити на базі Головного управління
виконання покарань Міністерства
внутрішніх справ України, що
ліквідується, Державний департамент
України з питань виконання покарань
як центральний орган виконавчої
влади. Крім того, установлено, що
Державний департамент України з
питань виконання покарань є
правонаступником Головного
управління виконання покарань
Міністерства внутрішніх справ України
стосовно його зобов'язань, прав та
обов'язків.

Тобто, ураховуючи те, що
Департамент, є самостійним структурним
підрозділом центрального органу
виконавчої влади, та правонаступником
Головного управління виконання
покарань Міністерства внутрішніх
справ України, у віданні якого працював
громадянин ОСОБА_4, стягнення спірних
витрат у період квітня-серпеня 2010 року
з ГУМВС України, є безпідставним.

Враховуючи зазначене, суди
притягуючи в якості співвідповідача
Департамент, не надавали належної
оцінки дійсним правам та обов'язкам
сторін, з урахуванням положень
вказаного Указу.

Таким чином, неповне з'ясування судами
дійсних обставин справи та порушення
норм матеріального і процесуального
права призвело до ухвалення рішення,
яке не відповідає вимогам статті 159
Кодексу адміністративного судочинства
України щодо законності і
обґрунтованості.

Тому рішення апеляційного суду
підлягає скасуванню, а справа згідно
правил частин 2, 4 статті 227 Кодексу
адміністративного судочинства
України, направленню на новий розгляд
до суду апеляційної інстанції,
оскільки суд касаційної інстанції не
може встановлювати та визнавати
доведеними обставини, що не були
встановлені в судових рішеннях.

Керуючись статтями 223, 227, 231 Кодексу
адміністративного судочинства України
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України,-

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Головного управління
Міністерства внутрішніх справ в
Черкаській області задовольнити
частково.

Постанову Черкаського окружного
адміністративного суду від
22 вересня 2010 року та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 18 січня 2011 року скасувати, справу
направити на новий розгляд до суду
апеляційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
сторонам і оскарженню не підлягає.