Справа № 2а-7625/11/2670
Суддя: Малинін В.В.
Дата ухвалення: 2014-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 березня 2014 року
м. Київ К/9991/52402/12

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Весельської Т.Ф., Малиніна В.В.
(доповідач), Ситникова О.Ф.,

провівши попередній розгляд
касаційної скарги ОСОБА_4 на постанову
Окружного адміністративного суду
міста Києва від 09 листопада 2011 року та
ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 07 серпня 2012
року по справі за позовом ОСОБА_4 до
Апарату Ради Національної Безпеки та
Оборони України про визнання дій
незаконними, зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
09.11.2011 року, залишеною без змін ухвалою
Київського апеляційного
адміністративного суду від 07.08.2012 року,
позов ОСОБА_4 до Апарату Ради
Національної Безпеки та Оборони
України про визнання дій незаконними,
зобов'язання вчинити дії залишено без
задоволення.

Вказуючи на допущені судами, на
думку позивача, неповне з'ясування
обставин, які мають значення у справі,
та порушення норм чинного
процесуального та матеріального
законодавства, що призвело до
неправильного вирішення даного спору,
просить їх скасувати та задовольнити
позов.

Заслухавши доповідь судді Вищого
адміністративного суду України
стосовно обставин, необхідних для
прийняття рішення судом касаційної
інстанції, перевіривши і обговоривши
доводи касаційної скарги, правильність
правової оцінки обставин справи та
застосування судами норм
матеріального і процесуального права,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга задоволенню не підлягає,
виходячи з наступного.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.223 КАС
України, суд касаційної інстанції за
наслідками розгляду касаційної скарги
має право залишити касаційну скаргу
без задоволення, а судові рішення - без
змін.

Як вбачається з матеріалів справи
позивач займав посаду заступника
керівника управління фінансової
безпеки - завідувача відділу
фінансової безпеки і детенизації
економіки департаменту з питань
економічної, соціальної та екологічної
безпеки Аппарату РНБО України,
віднесений до ІІ категорії посад
державних службовців, має 4 ранг
державного службовця.

Згідно з Розпорядженням Секретаря Ради
національної безпеки і оборони України
від 10.06.2011 року №394/2011 позивачу була
надана відпустка з наступним
звільненням із займаної посади. Термін
відпустки ОСОБА_4 спливав 16.07.2011 року.

Отже, трудовий зв'язок позивача з
відповідачем був закінчений 16.07.2011
року, одночасно із закінченням строку
щорічної відпустки позивача.

Про звільнення позивача було
попереджено 13.04.2011 року, термін
попередження про звільнення, який
передбачений чинним законодавством
України, роботодавцем витриманий.

Крім цього, відповідачем
скеровувався лист від 06.04.2011 року
№1217-557-12-8, з інформацією щодо
майбутньою скорочення працівників
Апарату Ради та приведення штатного
розпису у відповідність до Указу
Президента України від 05.04.2011 року
№353/2011р. до Профспілкового комітету.

За результатами роботи робочої
групи з питань вивільнення працівників
Апарату Ради 26.05.2011 року внесено на
розгляд Профспілкового комітету
відповідно до статті 43 КЗпП України
подання зі списком - членів профспілки
для падання згоди на їх звільнення
відповідно до п.1 ст.40 КЗпП України.

На погодження звільнення позивача за
п. 1 ст.40 КЗпП України, до
профспілкового комітету Апарату Ради
було направлено окреме подання
(обґрунтування) за підписом Заступника
Секретаря Ради національної безпеки і
оборони України керівника робочої
групи Яцука І.

На засіданні Профспілкового
комітету Апарату РНБО України від
01.06.2011 року надано згоду на звільнення
позивача.

Також постановою Президії
Київського міського комітету
профспілки працівників державних
установ міста Києва від 03.06.2011 року №4.2
погоджено рішення профспілкового
комітету відповідача щодо надання
згоди на звільнення члена профкому
первинної профспілкової організації
Апарату РНБО України позивача.

Позивач вважаючи, вказані вище дії
відповідача незаконним звернувся з
відповідним позовом до суду.

Суд першої інстанції, з висновком
якого погодився суд апеляційної
інстанції, відмовляючи у задоволені
позову, встановив, що роботодавець
виконай всі передбачені чинним
законодавством України норми, які
регулюють порядок проведення
скорочення працівників, в тому числі
відносно позивача при його звільненні.

Колегія суддів погоджується з
такими висновками судів, та зазначає,
що Закон України «Про Раду
національної безпеки і оборони
України» (далі по тексту - Закон)
визначив правові засади організації та
діяльності Ради національної безпеки і
оборони України, її склад, структуру,
компетенцію і функції.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.8 вказаного
Закону поточне
інформаційно-аналітичне та
організаційне забезпечення діяльності
Ради національної безпеки і оборони
України здійснює її апарат, який
підпорядковується Секретареві Ради
національної безпеки і оборони
України. Функції, структура та штатна
чисельність апарату Ради національної
безпеки і оборони України визначаються
Президентом України.

Пунктом 6 частини 1 статті 11 цього
Закону передбачено, що Голова Ради
національної безпеки і оборони України
затверджує Положення про апарат Ради
національної безпеки і оборони
України, його структуру і штати.

Згідно з підпунктами 10, 13 пункту 7
Положення про Апарат Ради національної
безпеки і оборони України,
затвердженого Указом Президента
України від 14.10.2005 року № 1446/2005,
Секретар Ради національної безпеки і
оборони України затверджує в
установленому порядку платний розпис,
кошторис видатків Апарату Ради;
призначає на посади та звільняє з
посад працівників Апарату Ради,
вирішує відповідно до законодавства
інші питання проходження державної
служби в Апараті Ради.

Президент України, Голова Ради
національної безпеки і оборони
України, на підставі згаданих вище та
інших норм законодавства України 05.04.2011
року видав Указ Президента України
«Деякі питання Апарату Ради
національної безпеки і оборони
України» №353/2011, яким затвердив
граничну чисельність працівників
Апарату Ради у кількості 90 штатних
одиниць; визначив нову структуру
Апарату Ради національної безпеки і
оборони України; доручив Секретареві
Ради національної безпеки і оборони
України низку заходів.

Таким чином, Президент України -
Голова Ради національної безпеки і
оборони України скоротив чисельність
та скоротив штат працівників Апарату
Ради, що передбачає собою одночасне
звільнення працівників і зменшення
кількості та ліквідацію певних посад.

Станом на 05.04.2011 року гранична
чисельність працівників Апарату Ради
становила 210 штатних одиниць. Вакантні
штатні посади в Апараті РНБО України
були відсутні, за виключенням посади
прес-секретаря, що підтверджується
довідкою відділу кадрів Апарату РНБО
України від 26.08.2011 року № 12/98-к.

Згідно з ч.2 ст.492 КЗпП України, при
відсутності роботи за відповідною
професією чи спеціальністю працівник,
за своїм розсудом, звертається за
допомогою до державної служби
зайнятості або працевлаштовується
самостійно.

Роботодавець при доборі кандидатур
працівників, які мають залишитись на
роботі в Апараті Ради, керувався
положеннями ч.1 ст.42 (більш висока
кваліфікація і продуктивність праці)
та ч.3 ст.184 КЗпП України.

Таким чином, колегія суддів
погоджується з висновками суддів, що,
відповідачем за два місяці до
скорочення, проведено попередження про
скорочення чисельності або штату
працівників, відповідно до вимог
ст.ст.43, 492, 494 КЗпП України, що
підтверджується підписами працівників
Апарату Ради у відомості про
ознайомлення про скорочення; завчасно
надано інформацію до Профспілкового
комітету Апарату Ради та професійним
спілкам про скорочення працівників
(лист від 06.04.2011 року № 12/17-557-12-8);
забезпечено проведення консультацій
працівників Апарату Ради з
представниками Державної служби
зайнятості України; направлено
Державній службі зайнятості відомості
про наступне вивільнення. Зазначене
ніяким чином не порушує права позивача
в частині його звільнення із займаної
посади.

З огляду на викладене, висновки
судів є правильними, обґрунтованими,
відповідають нормам матеріального та
процесуального права, підстави для
скасування чи зміни оскаржуваних
судових рішень відсутні.

Доводи, які містяться в касаційній
скарзі, зазначених висновків судів та
обставин справи не спростовують.

Відповідно до частини першої
статті 224 КАС України суд касаційної
інстанції залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Керуючись ст.ст. 220, 220-1, 223, 224, 230, 231
КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, - залишити
без задоволення.

Постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
09 листопада 2011 року та ухвалу
Київського апеляційного
адміністративного суду від 07 серпня 2012
року, - залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:
В.В.Малинін

Т.Ф.Весельська

О.Ф.Ситников