Справа № 804/13102/13-а
Суддя: Рищенко Андрій Юрійович
Дата ухвалення: 2013-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2013 р. Справа № 804/13102/13-а
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді -Рищенко А. Ю.,
розглянувши в порядку письмового
провадження у місті Дніпропетровську
адміністративну справу за позовом
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до
Дніпродзержинської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Дніпропетровській області про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення від
20.09.2013 року № 3, -

ВСТАНОВИВ:

04.10.2013 року до Дніпропетровського
окружного адміністративного суду
звернулась Фізична особа-підприємець
ОСОБА_2 з позовом до Дніпродзержинської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Дніпропетровській
області про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення від 20.09.2013 року №
3.

Ухвалою суду від 07.10.2013 року було
відкрито провадження у справі та
призначено справу до судового
розгляду.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що
за результатами проведеної
документальної позапланової невиїзної
перевірки Фізичній особі-підприємцю
ОСОБА_2 оскаржуваним податковим
повідомленням-рішенням від 20.09.2013 року
за № 3 було протиправно збільшено
суму грошового зобов'язання за
платежем: податок на додану вартість, а
саме: за основним платежем у розмірі - 82
936, 00 грн., за штрафними (фінансовими)
санкціями у розмірі - 41 468, 00 грн. За
поясненнями позивача висновки
податкового органу про заниження
податку на додану вартість в періоді,
що перевірявся, ґрунтуються на тому, що
під час проведення перевірки не було
встановлено факту поставок товарів по
ланцюгу Товариство з обмеженою
відповідальністю спільне
українсько-російське підприємство
«Вектор-М» (далі - ТОВ СУРП «Вектор-М») (з
28.05.2013 року - Приватне підприємство
«Апплікат» (ПП «Апплікат») - Фізична
особа-підприємець ОСОБА_2. Податковою
інспекцією у висновках акту
зазначається, що перевіркою
встановлена нереальність здійснення
господарських відносин з Фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_2 - нібито
відсутність об'єктів оподаткування та
неможливість реального здійснення
Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2
операцій по ланцюгу з постачальниками.
При цьому головною підставою для таких
висновків стало посилання податкового
органу на матеріали перевірки ТОВ СУРП
«Вектор-М» (з 28.05.2013 року - ПП
«Апплікат»). За твердженнями позивача
кожним контрагентом були вчинені дії,
спрямовані на виконання умов
договорів, що свідчить про досягнення
згоди з усіх істотних умов, які є
необхідними для даних типів договорів,
а надані документальні докази свідчать
про те, що оспорюванні договори
виконані всіма сторонами, тобто є
реальними та товарними угодами. До того
ж, за господарськими операціями з
контрагентом були проведені
розрахунки (у лютому, березні 2013 року),
що також доводить реальність
здійснених операцій і жодна із сторін
не заперечувала факту здійснення
послуг в момент вчинення цих операцій.
З огляду на що, Фізична
особа-підприємець ОСОБА_2 мала всі
підстави для належного формування сум
податкового кредиту, з урахуванням сум
податку на додану вартість за
результатами проведених господарських
операцій із контрагентом. Тому, вважає
протиправним винесене податкове
повідомлення-рішення.

Просить суд: визнати протиправним та
скасувати податкове
повідомлення-рішення, прийняте
Дніпродзержинською об'єднаною
державною податковою інспекцією
Головного управління Міндоходів у
Дніпропетровській області на підставі
Акту від 29.08.2013 року №
391/71/04-03-17-03-26/НОМЕР_1:

- податкове повідомлення-рішення
№ від 20.09.2013 року, яким збільшено
суму грошового зобов'язання з податку
на додану вартість в загальному
розмірі 124 404, 00 грн., з яких 82 936, 00 грн. -
основний платіж, 41 468,00 грн. - штрафні
(фінансові) санкції (штрафи).

У судове засідання сторони не
з'явились, хоча належним чином були
повідомлені про час, дату та місце
судового розгляду справи. Від
представника позивача надійшла
письмова заява про розгляд справи без
його участі.

Представник відповідача у судове
засідання не з'явився, проте надав суду
свої письмові заперечення проти даного
адміністративного позову. У своїх
запереченнях податкова інспекція
посилається на те, що TOB СУРП «Вектор-М»
(з 28.05.2013 - ПП «Апплікат»), здійснювало
діяльність спрямовану на надання
податкової вигоди для третіх осіб з
метою штучного формування валових
витрат та податкового кредиту, а саме:
на здійснення операцій, пов'язаних з
наданням податкової вигоди при
ймовірному продажу товарів (надання
послуг). ТОВ СУРП «Вектор М» (з 28.05.2013 - ПП
«Апплікат») є посередником при
придбанні та подальшій реалізації
продукції (робіт, послуг). Так як
перевірка проводилась на підставі
аналізу звітності, а саме: АРМ «Система
автоматизованого співставлення
податкових зобов'язань та податкового
кредиту в розрізі контрагентів на
рівні ДПА України» можливими
отримувачами вигоди є контрагенти -
покупці наведені в Додатку 5 згідно АІС
«Система автоматизованого
співставлення податкових зобов'язань
та податкового кредиту в розрізі
контрагентів на рівні ДПА України, між
сумами податкових зобов'язань та/або
податкового кредиту з податку на
додану вартість», в тому числі Фізична
особа-підприємець ОСОБА_2 на суму
податку на додану вартість (ПДВ) у січні
2013 року - 82 935, 82 грн. У зв'язку із чим
контролюючим органом було винесено
оскаржуване податкове
повідомлення-рішення від 20.09.2013 року №
3. Тому, на думку відповідача
необхідно відмовити у задоволенні
даного адміністративного позову.

У відповідності до положень ч. 6 ст. 128
КАС України суд ухвалив рішення про
розгляд справи в порядку письмового
провадження.

Суд, вивчивши наявні у справі докази та
оцінивши їх у сукупності, вважає
необхідним задовольнити даний
адміністративний позов повністю з
наступних підстав.

Аналіз матеріалів справи показує, що у
період з 19.08.2013 року по 23.08.2013 року на
підставі наказу від 14.08.2013 року № 181 про
здійснення документальної
позапланової невиїзної перевірки
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2
(ідентифікаційний номер - НОМЕР_1)
(надалі - позивач, Фізична
особа-підприємець ОСОБА_2)
Дніпродзержинською об'єднаною
державною податковою інспекцією м.
Дніпродзержинська Головного
управління Міндоходів
Дніпропетровської області (далі -
Відповідач) було здійснено
документальну позапланову невиїзну
перевірку Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер -
НОМЕР_1) з питань своєчасності,
достовірності, повноти нарахування та
сплати податку на додану вартість по
взаємовідносинах з TOB СУРП «Вектор-М»
(ідентифікаційний код - 24829234) за січень
2013 року.

Хід та результати проведеної перевірки
були зафіксовані в Акті від 29.08.2013 року
№ 391/71/04/-03-17-03-26/НОМЕР_1 «Про результати
документальної позапланової невиїзної
перевірки Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової
картки платника податків - НОМЕР_1) з
питань своєчасності, достовірності,
повноти нарахування та сплати податку
на додану вартість по взаємовідносинах
з ТОВ СУРП «Вектор-М» (ідентифікаційний
код юридичної особи - 24829234) за січень 2013
року, а також Додаток № 1 до акту
перевірки Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2 «Розрахунок штрафних санкцій
податку на додану вартість».

З матеріалів справи вбачається, що
листом від 23.07.2013 року за № 1150/13 від
відповідача на адресу Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 надійшов
письмовий запит «Про надання
документів та письмових пояснень» на
підставі пп. 16.1.5 п. 16.1 ст. 16, пп. 20.1.4, 20.1.6
п. 20.1 ст. 20, п. 75.1 ст. 75, пп. 78.1.1 п. 78.1 ст. 78
Податкового кодексу України. У
відповідь на даний письмовий запит
29.07.2013 року позивачем були надані
належні первинні документи та письмові
пояснення, а саме: податкові накладні,
видаткові накладні, акти виконаних
робіт, товарно-транспортні накладні,
розрахунки коригувань, акти
здачі-прийняття робіт, договори між
Фізичною особо-підприємцем ОСОБА_2 та
постачальниками (покупцями),
специфікації до договорів, акти
прийому - передачі нежитлових
приміщень, договорів.

Згідно даних вказаного акту перевірка
позивача була проведена на підставі пп.
78.1.1 п. 78.1 ст. 78, п. 79.1, п. 79.3 ст. 79
Податкового кодексу України, наказ про
проведення документальної
позапланової невиїзної перевірки
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 від
14.08.2013 року № 181, повідомлення від 19.08.2013
року № 78/04-03-17-03 про проведення
перевірки були направлені на адресу
позивача поштою листом з поштовим
повідомленням про вручення.

Фізична особа-підприємець ОСОБА_2
відповідно до договору оренди від
01.04.2011 року за № 01/04-2 з ПАТ
«Будіндустрія» використовує для
здійснення своєї діяльності офісне
приміщення АДРЕСА_1. Відповідно
договору оренди від 01.05.2011 року № 5А/11 з
ТОВ «Агробудпромкомплектація»
орендодавець передає в строкове платне
користування складське приміщення
загальною площею - 648 кв. м.,
розташованого за адресою: АДРЕСА_1.
Позивач у своїй підприємницькій
діяльності використовував працю 4
найманих осіб.

Відповідно до реєстраційних даних
основними видами діяльності Фізичної
особи - підприємця ОСОБА_2 є здійснення
оптової торгівлі деревиною,
будівельними матеріалами та
санітарно-технічним обладнанням,
виробництво заборів з бетону для
будівництва.

У п. 2.9 акту відповідач зазначив про те,
що при перевірці ним було використано:
реєстраційні документи Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2, податкові
декларації з податку на додану
вартість за період, що перевірявся, акт
від 08.04.2013 року № 416/22.5-10/24829234 «Про
неможливість проведення зустрічної
звірки ТОВ СУРП «Вектор-М», податковий
номер - 24829234, з питань правомірності
проведених господарських відносин із
платниками податків за період: лютий 2010
року - лютий 2013 року», договір, акти
виконаних робіт (наданих послуг),
податкової накладні від ТОВ СУРП
«Вектор-М».

За результатами проведеної перевірки
податковою інспекцією були зроблені
висновки щодо встановлених порушень
вимог чинного законодавства, а саме: п.
198.2 ст.198, п. 198.6 ст. 198, абз. б) п. 201.11 ст. 201
Податкового кодексу України, у зв'язку
із чим податковий кредит Фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_2 було
сформовано за рахунок взаємовідносин з
ТОВ СУРП «Вектор-М» (з 28.05.2013 року - ПП
«Апплікат») за січень 2013 року у розмірі
82 935, 82 грн., який підлягає зменшенню
шляхом виключення зі складу
податкового кредиту сум податку на
додану вартість у розмірі 82 935, 82 грн., в
т.ч. за січень 2013 року - 82 935, 82 грн. та
донараховано ПДВ - 82 935, 82 грн. за січень
2013 року.

Проте, позивач не погодився із такими
твердженнями відповідача, викладеними
в акті перевірки, тому звернувся до
Головного управління Міндоходів у
Дніпропетровській області з
апеляційною скаргою від 17.09.2013 року про
визнання неправомірними дії
відповідача щодо викладення в акті від
29.08.2013 року № 391/71/04-03-17-03-26/НОМЕР_1
висновків про нереальність проведення
господарських операцій між Фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_2 та
контрагентом ТОВ СУРП «Вектор-М» (з
28.05.2013 року - ПП «Апплікат») та
відсутність первинних документів
навіть на здійснення операцій,
пов'язаних з наданням податкової
вигоди для третіх осіб, а також
скасування Акту від 29.08.2013 року №
391/71/04-03-17-03-26/НОМЕР_1 про результати
документальної позапланової невиїзної
перевірки Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_2 з питань своєчасності,
достовірності, повноти нарахування та
сплати податку на додану вартість по
взаємовідносинам з ТОВ СУРП «Вектор-М»
(з 28.05.2013 року - ПП «Апплікат») за січень
2013 року. Однак, відповіді не надходило.

З урахуванням висновків акту перевірки
відповідачем було прийнято
оскаржуване податкове
повідомлення-рішення № від 20.09.2013
року, яким збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість в загальному розмірі 124 404, 00
грн., з яких 82 936, 00 грн. - основний платіж,
41 468, 00 грн. - штрафні (фінансові) санкції
(штрафи).

Проте, позивач не погодився із даними
вказаного рішення контролюючого
органу, що базується на протиправних
висновках, зроблених за результатами
проведеної перевірки. Тому,
правомірність/протиправність
винесення такого податкового
повідомлення-рішення і становить
предмет доказування в даній
адміністративній справі.

З даних акту перевірки вбачається, що
податковий орган свої висновки щодо
встановлених порушень вимог чинного
законодавства позивачем робить на тих
підставах, що матеріалами перевірок
ТОВ СУРП «Вектор-М» (з 28.05.2013 року - ПП
«Апплікат»), проведених іншими
податковими інспекціями, визначені
порушення щодо реальності проведення
відповідних господарських операцій.

Як вже зазначалось судом вище, під час
проведення даної документальної
невиїзної перевірки Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_2 податкова інспекція
використовувала дані: Акту від 08.04.2013
року № 416/22.5-10/24829234 «Про неможливість
проведення зустрічної звірки ТОВ СУРП
«Вектор-М» (ідентифікаційний код
юридичної особи - 24829234)», надісланого
Полтавською об'єднаною державною
податковою інспекцією Головного
управління Міндоходів у Полтавській
області, а також, Акту перевірки
Полтавської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Полтавській
області по взаємовідносинам ТОВ СУРП
«Вектор-М» - Фізична особа-підприємець
ОСОБА_2, що проводилась на підставі
аналізу звітності, а саме: АРМ «Система
автоматизованого співставлення
податкових зобов'язань та податкового
кредиту в розрізі контрагентів на
рівні ДПА України» можливими
«отримувачами» вигоди є контрагенти -
покупці наведені у Додатку 5 згідно АІС
«Система автоматизованого
співставлення податкових зобов'язань
та податкового кредиту в розрізі
контрагентів на рівні ДПА України, між
сумами податкових зобов'язань та/або
податкового кредиту з податку на
додану вартість», в тому числі Фізична
особа-підприємець ОСОБА_2, на суму ПДВ у
січні 2013 року - 82 935, 82 грн.

Так, у висновку Акту від 08.04.2013 року №
416/22.5-10/24829234 визначено, що ТОВ СУРП
«Вектор-М» (з 28.05.2013 року - ПП
«Апплікат»), здійснювало діяльність
спрямовану на надання податкової
вигоди для третіх осіб з метою штучного
формування валових витрат та
податкового кредиту, а саме: на
здійснення операцій, пов'язаних з
наданням податкової вигоди при
«ймовірному» продажу товарів (надання
послуг); встановлена відсутність у ТОВ
СУРП «Вектор-М» факту реального
вчинення господарських операцій за
січень 2013 року, а також необхідних умов
для здійснення господарської
діяльності в частині надання послуг чи
здійснення робіт в силу відсутнього
персоналу, транспортних засобів,
приміщень та матеріальних ресурсів, що
свідчить про відсутність
адміністративно-господарських
можливостей на виконання
господарських зобов'язань та
відсутність фактичних дій, спрямованих
на виконання взятих на себе
зобов'язань.

І саме з урахуванням таких висновків
відповідачем були зроблені висновки
щодо факту нереальності здійснення
господарської діяльності ТОВ СУРП
«Вектор-М» (з 28.05.2013 року - ПП «Апплікат»)
за січень 2013 року; відсутності факту
реального вчинення Фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_2
господарських операцій з придбання
товару та послуг від
контрагента-постачальника ТОВ СУРП
«Вектор-М» (з 28.05.2013 року - ПП «Апплікат»)
у періоді, що перевірявся. У зв'язку із
чим приходить до висновку, що ТОВ СУРП
«Вектор-М» (з 28.05.2013 року - ПП «Апплікат»)
не є виробником, а є посередником
«транзитером» при придбанні та
подальшій реалізації продукції (робіт,
послуг).

З цього приводу суд зазначає наступне.

Так, зокрема, пунктами 4, 6 Порядку
оформлення результатів документальних
перевірок з питань дотримання
податкового, валютного та іншого
законодавства, затвердженого Наказом
Державної податкової адміністрації
України № 984 від 22.12.2010 року,
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 12.01.2011 року за № 34/18772 (є
чинним) визначено, що акт
документальної перевірки повинен
містити систематизований виклад
виявлених під час перевірки фактів
порушень норм податкового, валютного
та іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на органи
державної податкової служби.

Факти виявлених порушень податкового,
валютного та іншого законодавства,
контроль за дотриманням якого
покладено на органи державної
податкової служби, викладаються в акті
документальної перевірки чітко,
об'єктивно та в повній мірі, із
посиланням на первинні або інші
документи, які зафіксовані в
бухгалтерському та податковому обліку,
що підтверджують наявність зазначених
фактів.

Отже, посилання Дніпродзержинської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Дніпропетровській
області не відповідають вимогам
чинного законодавства, адже результати
перевірок платників податків, зокрема,
з питань дотримання вимог податкового
законодавства України, правильності,
повноти нарахування та сплати податків
по взаємовідносинах із контрагентами,
мають ґрунтуватися на даних первинних
документів, які належить безпосередньо
досліджувати під час проведення
перевірок. А тому, посилання
відповідача на акти перевірок стосовно
його контрагентів, складені іншими
податковими службами, не можуть
братися до уваги. Це саме стосується і
відомостей, які використовує
податковий орган з баз даних: АІС
«Облік платників податків і платежів»
(ТАХ), АІС «Облік платників податків і
платежів», АРМів «БЕС ЗВІТ», «Митниця»,
«Транспорт», «Земля», «Касові апарати»,
«АБПР», «Стан», ЦБД ДРФО, Система
автоматизованого співставлення
податкових зобов'язань та податкового
кредиту в розрізі контрагентів на
рівні ДПА України, АРМ «Свідоцтво
платника ПДВ», АРМ «Прийняття та
обробки звітності».

Таким чином, відповідач має базувати
свої висновки за результатами
проведеної перевірки безпосередньо на
підставі дослідження наданих
первинних документах, тим паче, що
позивачем були пред'явлені всі
необхідні первинні документи. Це також
підтверджується матеріалами справи. А
саме: на підтвердження реальності
проведених господарських операцій із
контрагентами позивачем було надано
суду: видаткової накладні, податкові
накладні, товарно-транспортні
накладні, акти виконаних робіт,
довіреності, отримані від покупців,
залізничні накладні, акти
здачі-прийняття робіт, акти
прийому-передачі нежитлових приміщень,
копії договорів, додаткові угоди до
договорів, специфікації до договорів.
Всі перелічені первинні документи є
наявними в матеріалах справи за
встановленим переліком. Та приймаються
судом в якості належних доказів у
відповідності до положень ст.ст. 69, 70, 71
КАС України.

Відповідно до вимог ст. 1 Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» від 16.07.1999 № 996-ХІV
(у відповідній чинній редакцій),
первинний документ - це документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення.

Господарською операцією є дія або
подія, яка викликає зміни в структурі
активів та зобов'язань, власному
капіталі підприємства.

Тобто, системний аналіз вказаної норми
показує, що лише в разі фактичного
здійснення господарської операції
документ може вважатися первинним та
тим самим підтверджувати реальність
проведення такої господарської
операції. Тому, якщо фактичного
здійснення господарської операції не
було, відповідні документи не можуть
вважатися первинними документами для
цілей ведення податкового обліку,
навіть за наявності всіх формальних
реквізитів таких документів, що
передбачені чинним законодавством. А
для підтвердження даних податкового
обліку можуть братися до уваги лише ті
первинні документи, які складені в разі
фактичного здійснення господарської
операції, яка має спричиняти реальні
зміни майнового стану платника
податків.

Пунктом 138.2 ст. 138 Податкового кодексу
України визначено, що витрати, які
враховуються для визначення об'єкта
оподаткування, визнаються на підставі
первинних документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

При цьому відповідно до пп. 139.1.9 п. 139.1
ст. 139 Податкового кодексу України не
включаються до складу витрат витрати,
не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку.

Водночас відповідно до п. 198.3 ст. 198
Податкового кодексу України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Аналіз вищевикладених норм
податкового законодавства показує, що
необхідною умовою для віднесення
сплачених у ціні товарів (послуг) сум
податку на додану вартість є факт
придбання товарів та послуг із метою їх
використання в господарській
діяльності. Тому, витрати для цілей
визначення об'єкта оподаткування
податком на прибуток, а також
податковий кредит для цілей визначення
об'єкта оподаткування податком на
додану вартість мають бути фактично
здійснені і підтвердженні належним
чином складеними первинними
документами, що відображають
реальність господарської операції, яка
є підставою для формування податкового
обліку платника податків.

Так, 01.08.2012 року між Фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_2 та
Товариством з обмеженою
відповідальністю спільним
українсько-російським підприємством
«Вектор-М» було укладено договір №
0108/А12, відповідно до якого Фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_2 було
придбано автопослуги у ТОВ СУРП
«Вектор-М» (з 28.05.2013 року - ПП «Апплікат»)
на суму 497 614, 92 грн. в т.ч. ПДВ - 82 935, 82 грн.

02.01.2013 року між Фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_2 та Публічним
акціонерним товариством «Запорізький
комбінат будматеріалів» (далі - ПАТ
«Запорізький комбінат будматеріалів»)
було укладено договір поставки № 010113,
відповідно до умов якого Фізична
особа-підприємець ОСОБА_2
зобов'язувався передати у власність
покупцю - ПАТ «Запорізький комбінат
будматеріалів» товар, а покупець в свою
чергу прийняти цей товар та оплатити
його в порядку, визначеному даним
договором. Товар - є камінь вапняковий
технологічний фр. 40-80 мм. Відповідні
специфікації також передбачені до
даного договору.

Реальність проведених господарських
операцій щодо надання послуг за
вищевказаними договорами позивач
підтвердив наданими копіями первинних
документів.

Стаття 204 Цивільного кодексу України
закріплює принцип презумпції
правомірності правочину. Правочин є
правомірним, якщо його недійсність
прямо не встановлена законом або якщо
він невизнаний судом недійсним.

Згідно з ч. 2 ст. 215 Цивільного кодексу
України недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). У цьому разі
визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається.

Статтею 207 Господарського кодексу
України встановлено, що господарське
зобов'язання, що відповідає вимогам
закону, або вчинено з метою, яка
завідомо суперечить інтересам держави
і суспільства, або укладено учасниками
господарських відносин з порушенням
хоча б одним з них господарської
компетенції, може бути на вимогу однієї
із сторін, або відповідного органу
державної влади визнано судом
недійсним повністю або в частині.

Відповідно до презумпції
правомірності правочину всі укладені
між сторонами правочини є чинними, якщо
їх недійсність прямо не встановлена
законом (нікчемні правочини). В усіх
інших випадках питання про недійсність
правочину має бути встановлено судом
на підставі заяви зацікавленої особи
після повного та всебічного розгляду
питання про недійсність такого
правочину. Про недійсність правочини
ухвалюється судове рішення.

Крім того, у відповідності до підпункту
4.1.4 пункту 4.1 статті 4 Податкового
кодексу України встановлено
презумпцію правомірності рішень
платника податку, яка полягає в тому, що
в разі якщо норма закону чи іншого
нормативно-правового акта, виданого на
підставі закону, або якщо норми різних
законів чи різних нормативно-правових
актів припускають неоднозначне
(множинне) трактування прав та
обов'язків платників податків,
застосуванню підлягає закон, який
трактується на користь платника
податку.

Зазначена норма поширюється також і на
кваліфікацію господарських операцій з
метою формування платником податків
витрат для визначення об'єкта
оподаткування податком на прибуток
та/або податкового кредиту з податку на
додану вартість. За змістом указаної
норми відповідні витрати і податковий
кредит вважаються сформованими
платником податків правомірно, однак
контролюючий орган не позбавлений
можливості довести в установленому
порядку факт невідповідності
задекларованих наслідків
господарської операції платника
податків у податковому обліку
фактичним обставинам.

При цьому з урахуванням норм статей 61
та 44 Податковою кодексу України саме на
контролюючі органи покладається
обов'язок контролювати правильність
формування даних податкового обліку
платників податків, у тому числі щодо
правильності складення та
достовірності первинних документів.

Умовою для визнання недійсним
правочину, який суперечить інтересам
держави та суспільства, є встановлення
умислу в діях осіб, що уклали такий
правочин. При цьому носіями
протиправного умислу юридичних
осіб-сторін такого правочину є
посадові особи цих юридичних осіб.
Зокрема, слід установити персоналії
посадових осіб, у яких виник умисел на
вчинення протиправного правочину,
зміст їх умислу, обставини, за яких
такий умисел виник, тощо.

Натомість, в акті перевірки відповідач
зазначив, що Фізична особа-підприємець
ОСОБА_2 є вигодонабувачем на суму ПДВ - 82
935, 82 грн., а тому вбачає нереальності
проведення господарських операцій між
Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 та
контрагентом ТОВ СУРП «Вектор-М» (з
28.05.2013 року - ПП «Апплікат»), які не
підтверджуються стосовно врахування
реального часу здійснення операцій,
місцезнаходження майна, наявності
трудових ресурсів, які економічно
необхідні для виконання постачання ТМЦ
або здійснення діяльності.

Однак, це дійсності не відповідає та
підтверджується матеріалами справи, на
чому суд неодноразово наголошував.

Крім того, суд зазначає, що не є
підставою для відмови у праві на
податковий кредит та бюджетне
відшкодування з податку на додану
вартість порушення податкової
дисципліни контрагентами платника
податків. Також не є підставою для
визнання нереальними господарських
операцій, проведених контрагентом з
платником податків в разі припинення
такого контрагента після проведення
господарської операції або анулювання
його податкового статусу. Адже
зазначені обставини ніяким чином не
позбавляють платника податків права на
віднесення сплачених ним сум податку
на додану вартість до податкового
кредиту, тим більше, що Фізична
особа-підприємець ОСОБА_2 виконало всі
передбачені законом умови для цього та
має відповідне документальне
підтвердження розміру свого
податкового кредиту.

Відповідно до ст.ст. 46 - 49 Податкового
кодексу України ведення податкового
обліку покладено на кожного окремого
платника податку. При цьому такий
платник несе самостійну
відповідальність за порушення правил
ведення податкового обліку. Зазначена
відповідальність стосується кожного
окремого платника податку і не може
автоматично поширюватися на третіх
осіб. У тому числі на його контрагентів.

Отже, такі посилання відповідача в акті
перевірки є протиправними та такими, що
викривлюють дійсні обставини, що
склались.

Європейський Суд з прав людини у своєму
рішення від 22.01.2009 року («Булвес «АД
проти Болгарії») зазначив, що платник
податку не повинен нести наслідків
невиконання постачальником його
зобов'язань зі сплати податку і в
результаті сплачувати податок на
додану вартість другий раз. На думку
Європейського Суду такі вимоги стали
надмірним тягарем для платника
податку, що порушило справедливий
баланс, який повинен підтримуватися
між вимогами суспільного інтересу та
вимогами захисту права власності.
Право на податковий кредит є
«власністю» у розумінні статті 1
Протоколу № 1, яке повинно розглядатися
як таке, що виникло у момент повного
виконання нею своїх зобов'язань щодо
податкової звітності з податку на
додану вартість. Визнання права на
нарахування податкового кредиту було
поставлено в залежність від виконання
обов'язків постачальником, в той час
коли це не залежало від волі одержувача
поставки - застосування відповідних
положень Закону «Про податок на додану
вартість» стало не передбаченим і
самовільним. Платник податку не має
абсолютно ніяких повноважень
відслідковувати, контролювати і
забезпечувати виконання
постачальником його обов'язків із
складення та подання декларації з
податку на додану вартість, а також
обов'язку зі сплати з податку на додану
вартість (п. 43, п. 69 зазначеного вище
рішення Європейського Суду).

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про
виконання рішень та застосування
практики Європейського Суду з прав
людини» практика Європейського Суду з
прав людини є джерелом права та
свідчить про те, що якщо державні
органи мають інформацію про
зловживання в системі оподаткування
конкретною компанією, вони повинні
застосовувати відповідні заходи саме
до цього суб'єкту, а не розповсюджувати
негативні наслідки на інших осіб при
відсутності зловживання з їх боку
(рішення Європейського Суду від 09.01.2007р.
у справі «Інтерсплав проти України»).

Положеннями пп. 14.1.181 п. 14.1 ст.1
Податкового кодексу України визначено,
що податковий кредит - це сума, на яку
платник податку на додану вартість має
право зменшити податкове зобов'язання
звітного (податкового) періоду,
визначена згідно з розділом V ПК
України.

У відповідності до положень ст. 198
Податкового кодексу України,
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
Податкового Кодексу, та складається з
сум податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
Податкового Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку. Право на нарахування
податкового кредиту виникає незалежно
від того, чи такі товари/послуги та
основні фонди почали
використовуватися в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку протягом
звітного податкового періоду, а також
від того, чи здійснював платник податку
оподатковувані операції протягом
такого звітного податкового періоду.

Не відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними або оформлені з порушенням
вимог чи не підтверджені митними
деклараціями (іншими подібними
документами згідно з п. 201.11 ст. 201
Податкового кодексу України).

Також як вже зазначалось, право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з:

а) придбання або виготовлення
товарів (у тому числі в разі їх ввезення
на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво,
спорудження, створення) необоротних
активів, у тому числі при їх ввезенні на
митну територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням

таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих
нерезидентом на митній території
України, та в разі отримання послуг,
місцем постачання яких є митна
територія України;

г) ввезення необоротних активів на
митну територію України за договорами
оперативного або фінансового лізингу.

Отже, у позивача були всі передбачені
нормами чинного законодавства
підстави для належного формування
податкового кредиту та віднесення
відповідних сум податку на додану
вартість до складу такого податкового
кредиту за результатами проведених
господарських операцій із
контрагентами.

Згідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у справах
щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України;

2) з використанням повноваження з метою,
з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням
усіх обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності
перед законом, запобігаючи всім формам
дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія);

9) з урахуванням права особи на участь у
процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Частина 1 ст. 71 КАС України встановлює,
що кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, а ч. 2 ст. 71 КАС
України визначає, що в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дій чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Згідно положень ст. 86 КАС України суд
оцінює докази, які є у справі, за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні.

Ніякі докази не мають для суду наперед
встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

З урахуванням всього вищезазначеного,
суд приходить до висновку про те, що
позовні вимоги Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 є
обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню у повному
обсязі.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що даний адміністративний позов
підлягає задоволенню повністю.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 10, 12, 60, 86, 160, 161, 163 КАС України, суд,
-

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 до
Дніпродзержинської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Дніпропетровській області про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення від
20.09.2013 року № 3 - задовольнити
повністю.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Дніпродзержинської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Дніпропетровській області № від
20.09.2013 року, яким збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість в загальному розмірі 124
404, 00 грн., з яких 82 936, 00 грн. - основний
платіж, 41 468,00 грн. - штрафні (фінансові)
санкції (штрафи).

Постанова суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги.

Постанова суду може бути оскаржена до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду шляхом подачі
апеляційної скарги через
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд протягом десяти
днів з дня її проголошення. У разі
відкладення виготовлення постанови в
повному обсязі, а також прийняття
постанови у письмовому провадженні
апеляційна скарга подається протягом
десяти днів з дня отримання копії
постанови. Якщо суб'єкт владних
повноважень у випадках та порядку,
передбачених частиною четвертою
статті 167 цього Кодексу, було
повідомлено про можливість отримання
копії постанови суду безпосередньо в
суді, то десятиденний строк на
апеляційне оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови.

Суддя
А.Ю. Рищенко