Справа № 238/679/14-а
Суддя: Кацаренко І. О.
Дата ухвалення: 2014-03-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №2а
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 березня 2014 року суддя
Новоазовського районного суду
Донецької області Кацаренко І.О.,
розглянувши у скороченому провадженні
у залі суду в місті Новоазовську
справу за адміністративним позовом
ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду
України в Новоазовському районі
Донецької області про визнання дій
неправомірними, скасування рішень,
зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

Позивач 04 березня 2014 року
звернулася до суду з зазначеним
адміністративним позовом.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її
чоловік ОСОБА_2, суддя у відставці з 31
жовтня 2010 року згідно Закону України
«Про статус суддів», який одержував
щомісячне довічне грошове утримання у
розмірі 80% заробітної плати працюючого
на відповідній посаді судді, без
обмеження граничного розміру
щомісячного довічного грошового
утримання.

Відповідно до ст.37 Закону України
«Про державну службу» непрацездатним
членам сім'ї померлого годувальника,
які були на його утриманні,
призначається пенсія у зв'язку із
втратою годувальника на одного
непрацездатного члена сім'ї у розмірі 70
відсотків суми заробітної плати
померлого годувальника.

Згідно довідки Територіального
управління Державної судової
адміністрації України в Донецькій
області №08-23/31 від 11 січня 2014 року,
суддівська винагорода ОСОБА_2, з якої
мала б бути призначена пенсія,
становить 22776,50 гривень.

Після смерті чоловіка їй, позивачу,
призначена пенсія по втраті
годувальника у розмірі 9490 гривень, що
значно менше 70% суми заробітної плати
померлого годувальника і суперечить
ст.37 Закону України «Про державну
службу».

Рішеннями управління пенсійного фонду
України в Новоазовському районі
Донецької області (далі за текстом -
УПФУ в Новоазовському районі) №4893/03 від
11 грудня 2013 року і №458/03 від 12 лютого 2014
року їй, позивачу, було відмовлено в
перерахунку розміру пенсії за віком на
пенсію по втраті годувальника у
розмірі з урахуванням довідки №08-23/31
від 11 січня 2014 року Територіального
управління Державної судової
адміністрації України в Донецькій
області.

Вона, позивач, вважає, що відмова УПФУ є
безпідставною та прийнята всупереч
діючому законодавству, оскільки
оскаржувані нею рішення і дії
здійснені в порушення вимог діючого
законодавства України без посилання на
певні норми законів і підзаконних
актів України в обґрунтування своїх
дій і прийнятого рішення.

У зв'язку з зазначеним позивач просила
визнати незаконними дії УПФУ в
Новоазовському районі про відмову їй у
перерахунку розміру пенсії за віком на
пенсію по втраті годувальника у
розмірі 70 % від пенсії з розрахунку суми
суддівської винагороди годувальника
ОСОБА_2, вказаної у довідці
Територіального управління Державної
судової адміністрації України в
Донецькій області №08-23/31 від 11 січня 2014
року, без обмеження граничного розміру
пенсії; скасувати рішення УПФУ в
Новоазовському районі від 11 грудня 2013
року і від 12 лютого 2014 року про відмову
їй у здійсненні зазначеного
перерахунку; зобов'язати УПФУ в
Новоазовському районі здійснити їй
перерахунок пенсії за віком на пенсію
за втратою годувальника у розмірі 70%
від пенсії з розрахунку суми
суддівської винагороди годувальника
ОСОБА_2 у розмірі, зазначеному у довідці
Територіального управління Державної
судової адміністрації України в
Донецькій області №08-23/31 від 11 січня 2014
року, без обмеження граничного розміру
пенсії, починаючи з 19 вересня 2013 року з
відповідним нарахуванням і виплатою
грошової заборгованості.

У наданих суду письмових запереченнях
за підписом начальника УПФУ в
Новоазовському районі, наданих
відповідачем 17 березня 2014 року на
виконання ухвали суду від 06 березня 2014
року, відповідач не визнав позовні
вимоги позивача і просив відмовити в їх
задоволенні в повному обсязі,
обгунтовуючи свою позицію у справі
наступним.

Так, зазначено у запереченнях
відповідача, запит позивача від 02
грудня 2013 року не є заявою, поданою в
порядку Закону України «Про звернення
громадян», тому відповіді УПФУ в
Новоазовському районі не є відмовою в
призначенні (перерахунку) пенсії
позивача, а є роз'ясненням щодо
переведення позивачки з пенсії за
віком на пенсію у зв'язку з втратою
годувальника за нормами ч.8 ст.37 закону
України «Про державну службу».

Вважають, що УПФУ в Новоазовському
районні правомірно надано відповіді на
звернення позивача в порядку Закону
України «Про звернення громадян» та
роз'яснено порядок вчинення таких дій.

УПФУ в Новоазовському районі не
приймалося рішення про відмову в
переведенні з пенсії за віком на пенсію
у зв'язку з втратою годувальника, а
навпаки, заява позивача від 09 вересня
2013 року була задоволена та перерахунок
було проведено.

Щодо розміру призначеної позивачу
пенсії у зв'язку із втратою
годувальника, то ст.2 Законом України
від 08 липня 2011 року №3668-VI «Про заходи
щодо законодавчого забезпечення
реформування пенсійної системи» чітко
визначено, що максимальний розмір
пенсії (крім пенсійних виплат, що
здійснюється з Накопичувального
пенсійного фонду) або щомісячного
довічного грошового утримання (з
урахуванням надбавок, підвищень,
додаткової пенсії, пільгової грошової
допомоги, пенсії за особливі заслуги
перед Україною, індексації та інших
доплат до пенсії, встановлених
законодавством, крім доплати до
надбавок окремим категоріям осіб, які
мають особливі заслуги перед
Батьківщиною), призначених
(перерахованих) відповідно до Закону
України «Про державну службу», не може
перевищувати десяти прожиткових
мінімумів, установлених для осіб, які
втратили працездатність.

Пенсія позивачу у зв'язку з втратою
годувальника була призначена за ч.8 ст.37
Закону України «Про державну службу»,
бо Законом України «Про судоустрій і
статус суддів» не передбачено
призначення виду пенсії у зв'язку із
втратою годувальника, про що ОСОБА_1
було роз'яснено. Отже, пенсія у зв'язку
із втратою годувальника, призначена
ОСОБА_1 відповідно до Закону України
«Про державну службу», не може
перевищувати десяти прожиткових
мінімумів, установлених для осіб, які
втратили працездатність. Положення
ст.37 Закону України «Про державну
службу» Рішенням Конституційного суду
України №3рп/2013 від 03 червня 2013 року не
визнане неконституційним, у зв'язку з
чим відповідач просив суд не
порушувати ці норми законодавства, що
призведе до прийняття постанови з
помилковим посланням на рішення
Конституційного Суду України від 03
червня 2013 року №3рп/2013.

Суд, ознайомившись з позовом і доданими
до нього доказами, дослідивши письмові
заперечення УПФУ в Новоазовському
районі і доданими до заперечення
доказами, встановив наступне.

З копії свідоцтва про шлюб встановлено,
що позивач ОСОБА_1 має третю групу
інвалідності загального захворювання
і є дружиною ОСОБА_2 (а.с.8,9).

З копії свідоцтва про смерть на а.с.7
судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1
помер ОСОБА_2, суддя у відставці,
звільнений за станом здоров'я на
підставі постанови Верховної Ради
України від 07 жовтня 2010 року №2596-У1 та
наказу голови Новоазовського
районного суду Донецької області №56-к
від 29 жовтня 2010 року за заявою про
відставку, де працював з 21 червня 1982
року по 29 жовтня 2010 року на посаді судді
та голови суду. Загальний стаж на
посаді судді складає більше 28 років 04
місяці 08 днів, оскільки його було
обрано народним суддею Калінінського
районного суду місті Горлівки
Донецької області. Зазначені обставини
встановлені постановою Донецького
окружного адміністративного суду від 18
червня 2012 року у справі за позовом
ОСОБА_2 до Територіального управління
Державної судової адміністрації
України в Донецькій області,
управління Пенсійного фонду України у
Новоазовському районі Донецької
області про визнання неправомірними
дій щодо не нарахування
неоподатковуваного довічного
грошового утримання судді у відставці
з 01 січня 2012 року, визнання
протиправною відмову у перерахунку
неоподатковуваного щомісячного
довічного утримання судді у відставці
з 01 січня 2012 року та зобов'язання
здійснити перерахунок та виплату
неоподатковуваного щомісячного
довічного грошового утримання судді у
відставці з 01 січня 2012 року (а.с.26-32).

З копії довідки Територіального
управління Державної судової
адміністрації України в Донецькій
області від 11 січня 2014 року №08-23/31 на
а.с.4 судом встановлено, що ОСОБА_2
працював на посаді судді
Новоазовського районного суду і його
суддівська винагорода, з якої було би
призначеного пенсію згідно Закону
України «Про держану службу» станом на
01 грудня 2013 року на підставі Закону
України «Про судоустрій і статус
суддів» від 08 липня 2010 року №2453-У1 для
перерахунку пенсії становить 22776,60
гривень. Гранична сума заробітної
плати, на яку нараховується збір на
обов'язкове державне пенсійне
страхування, становить 19499,00 гривень.

Судом також встановлено, що 02 грудня 2013
року позивач ОСОБА_1 звернулася до УПФУ
в Новоазовському районі з заявою про
перерахунок пенсії та переведення її
на пенсію по втраті годувальника (а.с.5).

Розпорядженням УПФУ в Новоазовському
районі №130633 від 13 вересня 2013 року
позивачу ОСОБА_1 призначена пенсія по
втраті годувальника - її чоловіка
ОСОБА_2 у розмірі 8940 гривень (а.с.38).

Листами УПФУ в Новоазовському районі
від 11 грудня 2013 року за вих.№4893/03 і від 12
лютого 2014 року №458/03 ОСОБА_1 були надані
відповіді на її звернення та
роз'яснений порядок призначення
пенсії. Заявнику було роз'яснено, що
вона перебуває на обліку в УПФУ в
Новоазовському районі та отримує
пенсію по втраті годувальника як така,
що має третю групу інвалідності. Пенсію
по втраті годувальника ОСОБА_1 було
призначено з 09 вересня 2013 року по 31
жовтня 2013 року (по дату встановлення
інвалідності). Після чергового
переогляду інвалідності довідка МСЕК
була отримана та зареєстрована УПФУ в
Новоазовському районі 25 жовтня 2013 року.
Також заявнику було роз'яснено, що
довідка надійшла після закриття бази
за листопад 2013 року, у зв'язку з чим їй
пенсія буде виплачена у грудні 2013 року
за два місяці, а саме за листопад і
грудень. Пенсія призначена згідно
Закону України «Про державну службу» у
розмірі 70% від заробітку померлого. З 01
грудня 2013 року розмір пенсії ОСОБА_2
складає 9490 грн.. Оскільки довідка
Територіального управління Державної
судової адміністрації в Донецькій
області №08-23/31 від 11 січня 2014 року
передбачає перерахунок пенсії без
обмеження щомісячного довічного
грошового утримання судді у відставці
згідно Закону України «Про статус
суддів». По даній довідці провести
перерахунок пенсії заявника ОСОБА_1,
призначеної згідно Закону України «Про
державну службу», зазначено у
відповіді УПФУ в Новоазовському районі
від 12 лютого 2014 року, немає підстав
(а.с.5-6).

Постановою Донецького окружного
адміністративного суду від 18 червня 2012
року була визнана протиправною відмова
УПФУ в Новоазовському районі Донецької
області щодо не перерахунку ОСОБА_2
неоподаткованого щомісячного
довічного утримання судді у відставці
з 01 січня 2012 року; УПФУ в Новоазовському
районі Донецької області зобов'язано
здійснити ОСОБА_2 перерахунок та
виплату неоподатковуваного
щомісячного довічного грошового
утримання судді у відставці,
відповідно довідки Територіального
управління Державної судової
адміністрації України у Донецькій
області від 16 лютого 2012 року №08-23/318, з 01
січня 2012 року. У задоволенні інших
вимог позивачу ОСОБА_2 відмовлено
(а.с.26-32).

Відповідно до ухвали Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 01 серпня 2012 року вказана постанова
залишена без змін, отже, набула
чинності (а.с.10-15).

Спірним у даній справі є питання
обмеження максимального розміру
пенсії ОСОБА_1 по втраті годувальника -
судді у відставці, який отримував
довічне грошове утримання в розмірі 80%
заробітної плати працюючого на
відповідній посаді судді, без
обмеження граничного розміру
щомісячного довічного грошового
утримання.

Статтею 19 Конституції України
встановлено, що правовий порядок в
Україні ґрунтується на засадах,
відповідно до яких ніхто не може бути
примушений робити те, що не передбачено
законодавством. Органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних та юридичних осіб у
сфері публічно-правових відносин від
порушень з боку у тому числі органів
державної влади. У справах щодо
оскарження рішень суди перевіряють чи
прийняті вони на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Згідно ст. 9 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд при вирішенні
справи керується принципом законності,
відповідно до якого суд вирішує справи
відповідно до Конституції та законів
України, а також міжнародних договорів,
згода на обов'язковість яких надана
Верховною Радою України.

У відповідності до ст.71 КАС України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову, в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову

Згідно з ст. 22 Конституції України
конституційні права і свободи
гарантуються і не можуть бути
скасовані при прийнятті нових законів
або внесені змін до чинних законів не
допускається звуження змісту та обсягу
існуючих прав і свобод. Скасування
конституційних прав і свобод - це їх
офіційна (юридична або фактична)
ліквідація. Звуження змісту та обсягу
прав і свобод є їх обмеженням. У
традиційному розумінні діяльності
визначальними поняття змісту прав
людини є умови і засоби, які становлять
можливості людини, необхідні для
задоволення потреб її існування та
розвитку. Обсяг прав людини - це їх
сутнісна властивість, виражена
кількісними показниками можливостей
людини, які відображені відповідними
правами, що не є однорідними і
загальними. Загальновизнаним є
правило, згідно з яким сутність змісту
основного права в жодному разі не може
бути порушена.

Статтею 46 Конституції України
передбачено, що громадяни мають право
на соціальний захист, що включає право
на забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них
обставин, а також у старості та в інших
випадках, передбачених законом.

Правовий статус суддів та гарантії їх
незалежності визначені Конституцією
України та Законом №2453, що відповідає
частині першій статті 126 Основного
Закону України, згідно з якою
незалежність і недоторканність суддів
гарантуються Конституцією і законами
України.

Реалізуючи свої повноваження
визначати в законах України додаткові
до конституційних гарантії
незалежності суддів, Верховна Рада
України в Законі № 2453 установила, що
суддя у своїй діяльності щодо
здійснення правосуддя є незалежним від
будь-якого незаконного впливу, тиску
або втручання, і така незалежність
судді забезпечується, зокрема, його
належним матеріальним та соціальним
забезпеченням. Органи державної влади,
органи місцевого самоврядування, їх
посадові та службові особи, а також
фізичні і юридичні особи та їх
об'єднання зобов'язані поважати
незалежність судді і не посягати на неї
(частина п'ята); при прийнятті нових
законів або внесенні змін до чинних
законів не допускається звуження
змісту та обсягу визначених
Конституцією України гарантій
незалежності судді (частина шоста).

Визначені Конституцією та законами
України гарантії незалежності суддів є
невід'ємним елементом їх статусу,
поширюються на всіх суддів України та є
необхідною умовою здійснення
правосуддя неупередженим,
безстороннім і справедливим судом.
Такими гарантіями є надання їм за
рахунок держави матеріального
забезпечення (суддівська винагорода,
пенсія, щомісячне довічне грошове
утримання тощо) та надання їм у
майбутньому статусу судді у відставці.
Право судді у відставці на пенсійне або
щомісячне довічне грошове утримання є
гарантією належного здійснення
правосуддя і незалежності працюючих
суддів та дає підстави висувати до
суддів високі вимоги, зберігати довіру
до їх компетентності і
неупередженості. Щомісячне довічне
грошове утримання судді спрямоване на
забезпечення гідного його статусу
життєвого рівня, оскільки суддя
обмежений у праві заробляти додаткові
матеріальні блага, зокрема обіймати
будь-які інші оплачувані посади,
виконувати іншу оплачувану роботу.
Конституційний принцип незалежності
суддів означає, в тому числі,
конституційно обумовлений імператив
охорони матеріального забезпечення
суддів від його скасування чи зниження
досягнутого рівня без відповідної
компенсації як гарантію недопущення
впливу або втручання у здійснення
правосуддя.

Таким чином, конституційний статус
судді передбачає достатнє матеріальне
забезпечення судді як під час
здійснення ним своїх повноважень
(суддівська винагорода), так і в
майбутньому у зв'язку з досягненням
пенсійного віку (пенсія) чи внаслідок
припинення повноважень і набуття
статусу судді у відставці (щомісячне
довічне грошове утримання). Статус
судді та його елементи, зокрема
матеріальне забезпечення судді після
припинення його повноважень, є не
особистим привілеєм, а засобом
забезпечення незалежності працюючих
суддів і надається для гарантування
верховенства права та в інтересах осіб,
які звертаються до суду та очікують
неупередженого правосуддя.

Отже, положення статті 47 Закону України
№2453 узгоджуються з вимогами
міжнародних актів щодо незалежності
суддів і спрямовані на забезпечення
стабільності досягнутого рівня
гарантій незалежності суддів, які є
необхідною умовою здійснення
правосуддя, а також гарантією поваги до
гідності людини‚ її прав та
основоположних свобод.

Для окремих категорій осіб передбачено
особливий порядок пенсійного
забезпечення з урахуванням їх
правового статусу, професійних
обов'язків, підвищених вимог до
дисципліни, обмежень та інших
особливостей, пов'язаних з ризиком для
життя та здоров'я, що й зумовило
встановлення додаткових гарантій
соціального забезпечення таких осіб.
Обмеження цих гарантій не відповідає
статтям 3, 22, 48 Конституції України.

З урахуванням перелічених правових
норм суд приходить до висновку, що
пенсія по втраті годувальника - судді у
відставці - нерозривно пов'язана зі
статусом померлого годувальника.

Згідно статті 2 Закону України «Про
заходи щодо законодавчого
забезпечення реформування пенсійної
системи» максимальний розмір пенсії
(крім пенсійних виплат, що здійснюються
з Накопичувального пенсійного фонду)
або щомісячного довічного грошового
утримання (з урахуванням надбавок,
підвищень, додаткової пенсії, цільової
грошової допомоги, пенсії за особливі
заслуги перед Україною, індексації та
інших доплат до пенсії, встановлених
законодавством, крім доплати до
надбавок окремим категоріям осіб, які
мають особливі заслуги перед
Батьківщиною), призначених
(перерахованих) відповідно до Законів
України "Про державну службу", «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», «Про пенсійне
забезпечення», «Про судоустрій і
статус суддів», не може перевищувати
десяти прожиткових мінімумів,
установлених для осіб, які втратили
працездатність.

Положення статті 2 в частині поширення
її дії на Закон України "Про судоустрій
і статус суддів" від 07 липня 2010 року
N2453-VI визнано такими, що не відповідають
Конституції України (є
неконституційними), згідно з Рішенням
Конституційного Суду України від 03
червня 2013 року N3-рп/2013.

Застосування до спірних правовідносин
вимог Закону України №3668 «Про заходи
щодо законодавчого забезпечення
реформування пенсійної системи» в
частині обмеження максимального
розміру пенсії, призначеної по втраті
годувальника - судді у відставці у
відповідності до вимог Закону України
«Про державну службу» є обмеженням
встановлених Конституцією України
гарантій незалежності судді та
матеріального забезпечення
непрацездатних членів сім'ї померлого
годувальника, у зв'язку з чим суд
приходить до висновку про задоволення
позовних вимог позивача в частині
визнання дій неправомірними і
зобов'язання вчинити певні дії.

Щодо позовної вимоги про скасування
рішень УПФУ в Новоазовському районі
Донецької області від 11 грудня 2013 року
№4893/03 і від 12 лютого 2014 року №458/03, суд
вважає, що відповіді Управління
Пенсійного Фонду України на звернення
позивача не є рішенням суб'єкта владних
повноважень в розумінні вимог Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування», отже
позовні вимоги в цій частині
задоволенню не підлягають.

Керуючись Конституцією України,
Законами України «Про державну
службу», «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»,
ст.ст.2,9,69-72,159-163,183-2 Кодексу
адміністративного судочинства
України,

П О С Т А Н О В И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до
управління Пенсійного Фонду України в
Новоазовському районі Донецької
області про визнання дій
неправомірними, скасування рішень,
зобов'язання вчинити певні дії
задовольнити частково.

Визнати незаконною відмову управління
Пенсійного Фонду України в
Новоазовському районі Донецької
області щодо перерахунку пенсії ОСОБА_1
по втраті годувальника у розмірі 70%
суми заробітної плати померлого
годувальника з урахуванням довідки
Територіального управління Державної
судової адміністрації України в
Донецькій області № 08-23/31 від 11 січня 2014
року без обмеження граничного розміру
пенсії.

Зобов'язати управління Пенсійного
Фонду України в Новоазовському районі
Донецької області здійснити з 01 грудня
2013 року перерахунок пенсії ОСОБА_1 по
втраті годувальника у розмірі 70% суми
заробітної плати померлого
годувальника з урахуванням довідки
Територіального управління Державної
судової адміністрації України в
Донецькій області №08-23/31 від 11 січня 2014
року без обмеження граничного розміру
пенсії.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Постанова суду виготовлена 21 березня
2014 року.

Постанова за результатами
скороченого провадження може бути
оскаржена сторонами до Донецького
апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на
постанову суду першої інстанції
подається протягом десяти днів з дня її
проголошення. Строк для подання
апеляційної скарги стороною або іншою
особою, яка брала участь у справі,
обчисляються з моменту отримання копії
постанови.

Суддя