Справа № 127/29175/13-а
Суддя: Совгира Д. І.
Дата ухвалення: 2014-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у 1-й інстанції: Кашпрук Г.М.
Суддя-доповідач: Совгира Д. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2014 року
м. Вінниця

Вінницький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді: Совгири Д. І.

суддів: Білоуса О.В. Мельник-Томенко Ж.
М.

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
управління Пенсійного фонду України в
місті Вінниці на постанову Вінницького
міського суду Вінницької області від 27
грудня 2013 року у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_2 до
управління Пенсійного фонду України в
місті Вінниці про перерахунок пенсії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 звернулась до Вінницького
міського суду Вінницької області з
адміністративним позовом до
управління Пенсійного фонду України в
місті Вінниці про перерахунок пенсії.

Вінницький міський суд Вінницької
області постановою від 27 грудня 2013 року
вказаний позов задовольнив. Не
погоджуючись з даною постановою суду,
відповідач подав апеляційну скаргу, в
якій посилаючись на порушення судом
норм матеріального права просить
скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалити нове рішення,
яким в задоволенні позову відмовити.

Сторони не скористалися своїм правом
на участь в судовому засіданні, хоча
про дату, час та місце проведення
судового засідання були повідомлені
належним чином, про що свідчать
повідомлення про вручення сторонам
рекомендованою кореспонденцією
судових повісток та копій ухвал суду.

Згідно ч.4 ст.196 КАС України неприбуття у
судове засідання сторін або інших осіб,
які беруть участь у справі, належним
чином повідомлених про дату, час і
місце апеляційного розгляду, не
перешкоджає судовому розгляду справи.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.197 КАС України
суд апеляційної інстанції може
розглянути справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами, якщо справу може бути
вирішено на основі наявних у ній
доказів, у разі неприбуття жодної з
осіб, які беруть участь у справі, у
судове засідання, хоча вони були
належним чином повідомлені про дату,
час і місце судового засідання.

З врахуванням приписів вищевказаних
статей, розгляд апеляційної скарги
здійснюється судовою колегією в
порядку письмового провадження за
відсутності представників сторін,
неявка яких не перешкоджає перегляду
оскарженого судового акту.

Заслухавши, суддю-доповідача,
пояснення сторін, перевіривши доводи
апеляційної скарги наявними в
матеріалах справи письмовими доказами,
колегія суддів вважає, що апеляційну
скаргу необхідно залишити без
задоволення з наступних підстав.

Як вірно встановлено судом першої
інстанції, наказом № 216 від 10.10.1956 року
ОСОБА_2 була зарахована на посаду члена
Вінницького обласного суду.

В послідуючі роки ОСОБА_2 шість разів
була обрана членом Вінницького
обласного суду.

Наказом № 54 від 06.07.1987 року ОСОБА_2 була
звільнена з займаної посади у зв'язку з
виходом на пенсію.

Відповідно до довідки Апеляційного
суду Вінницької області від 18.10.2013 року
№ 5/327 та трудової книжки, стаж позивача
на посаді судді складає понад 30 років.

29 жовтня 2013 року ОСОБА_2 звернулась до
відповідача із заявою про
переоформлення пенсії за віком на
щомісячне грошове утримання суддів у
відставці згідно закону України "Про
судоустрій та статус суддів" та надала
довідку № 5/327 від 18 жовтня 2013 року про
заробітну плату для обчислення
щомісячного грошового утримання
суддів у відставці.

Рішенням комісії Управління
пенсійного фонду України у м. Вінниці
для розгляду спірних питань, пов'язаних
з призначенням ( перерахунком) та
виплатою пенсії відповідно до чинного
законодавства України про пенсійне
забезпечення від 07.11.2013 року позивачу
відмолено у призначенні щомісячного
довічного грошового утримання судді у
відставці, згідно Закону України «Про
судоустрій і статус суддів». Рішення
комісія обґрунтувала, тим, що позивач
не набула статусу судді, а відповідно, і
права на соціальне забезпечення за цим
Законом, оскільки вийшла на пенсію до
набрання чинності Закону України «Про
судоустрій та статус суддів».

Дане рішення на переконання позивача є
неправомірним, постановленим в
порушення вимог Закону «Про судоустрій
і статус суддів», та таким, що порушує
її права на пенсійне забезпечення
судді у відставці. У зв'язку з цим
виникла необхідність звернення до суду
з відповідною позовною заявою.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що
управлінням Пенсійного фонду України у
м. Вінниці призначено позивачу пенсію
за віком на загальних підставах в
порушення вимог Конституції України та
Закону України "Про судоустрій і статус
суддів", колегія суддів погоджується з
таким висновком суду першої інстанції,
зважаючи на наступне.

Відповідно до статті 138 Закону України
«Про судоустрій і статус суддів»
судді, який вийшов у відставку, при
досягненні пенсійного віку
виплачується пенсія на умовах,
передбачених ст. 37 Закону України «Про
державну службу», або за його вибором,
щомісячне грошове утримання.

Згідно з ч. 3 ст. 138 Закону України «Про
судоустрій і статус суддів» щомісячне
довічне грошове утримання
виплачується судді у розмірі 80%
грошового утримання судді, який працює
на відповідній посаді.

За кожний повний рік роботи на посаді
судді понад 20 років розмір щомісячного
грошового утримання збільшується на 2%
заробітку але не більше ніж 90 %
заробітної плати судді, без обмеження
граничного розміру щомісячного
довічного грошового утримання.

Законом України «Про судоустрій і
статус суддів» право на пенсію або
довічне грошове утримання суддів в
відставці передбачено на умовах:

- досягненням пенсійного віку і
вислугою років на посаді судді;

- перебуванням на адміністративній
посаді в суді.

Відповідно до ст. 51 Закону України «Про
судоустрій і статус суддів»,суддею є
громадянин України, який відповідно до
Конституції України та цього Закону
призначений чи обраний суддею, займає
штатну суддівську посаду в одному з
судів України і здійснює правосуддя на
професійній основі.

Судді в Україні мають єдиний статус
незалежно від місця суду в системі
судів загальної юрисдикції чи
адміністративної посади, яку суддя
обіймає в суді.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті
131 Закону України «Про судоустрій і
статус суддів» до стажу роботи на
посаді судді зараховується робота на
посаді судді у судах та арбітрів у
державному і відомчому арбітражах
колишнього СРСР та республік, що
входили до його складу.

Відтак, стаж роботи позивача на посаді
судді більше 30 років дає її право на
забезпечення судді відповідно до
Закону України «Про судоустрій і
статус суддів».

Конституційний Суд України
неодноразово розглядав проблему,
пов'язану з реалізацією права на
соціальний захист, неприпустимістю
обмеження конституційного права
громадян на достатній життєвий рівень,
і сформулював правову позицію, згідно з
якою Конституція та Закони України
виокремлюють певні категорії громадян
України, що потребують додаткових
гарантій соціального захисту з боку
держави. До них, зокрема, належать
громадяни, яким пенсія призначається
за спеціальними законами. У рішеннях
Конституційного Суду України
підкреслюється, що пільги, компенсації,
гарантії є видом соціальної допомоги і
необхідною складовою конституційного
права на достатній життєвий рівень,
тому звуження змісту та обсягу цього
права шляхом прийняття нових законів
або внесення змін до чинних законів за
статтею 22 Конституції України не
допускається (рішення Конституційного
Суду України від 6 липня 1999 року N 8-рп/99 (
V008р710-99 ), від 20 березня 2002 року N 5-рп/2002 (
V005р710-02 ), від 17 березня. 2004 року N 7-рп/2О04 (
V007р710-04 ), від 1 грудня 2004 року N 20-рп/2004 (
V020р710-04 ).

Згідно пенсійного посвідчення НОМЕР_1
виданого 1.12.1987 року Замостянським
районним відділом соціального
забезпечення м. Вінниці пенсія
позивачу була призначена за вислугу
років судді і розмір пенсії був
спеціальний 170 руб.

Таким чином, комісія при вирішенні
заяви про переоформлення пенсії за
віком на щомісячне довічне грошове
утримання, не звернула уваги на
обставини призначення позивачу пенсії
згідно вимог ст. ст. 51, 131 Закону України
«Про судоустрій і статус суддів».

Однією з гарантій забезпечення
незалежності суддів, закріплених у
статті 126 Конституції України, є
надання їм за рахунок держави
матеріального і соціального захисту
(заробітна плата, пенсія, щомісячне
довічне грошове утримання, тощо),
надання їм у майбутньому статусу судді
у відставці, право якого на пенсійне та
щомісячне довічне грошове утримання є
гарантією незалежності працюючих
суддів.

Правові засади організації судової
влади, загальний порядок забезпечення
діяльності судів та інші питання
судоустрою і статусу судді,
врегульовані Законом України "Про
судоустрій і статус суддів" від 07 липня
2010 року.

Призначення та нарахування
щомісячного довічного грошового
утримання, призначене судді у
відставці, проводиться згідно вимог
частини 3 статті 138 Закону України "Про
судоустрій і статус суддів".

Рішення Конституційного суду України,
що стосуються правових понять
інституту судді у відставці,
закріплюють поняття щомісячного
довічного грошового утримання,
принципів незалежності судців, також
конституційним судом вказано про
неможливість відміни та звуження
змісту та об'єму статусу суддів; про
неможливість звуження досягнутого
рівня незалежності суддів; про
неможливість диспропорції у
матеріальному забезпеченні судів та
суддів різних рівнів; про неможливість
суттєвої диспропорції у грошовому
забезпеченні працюючих суддів та
суддів у відставці; про неможливість
відміни принципу, як перегляд
щомісячного довічного грошового
утримання у разі зміни заробітної
плати працюючим суддям, виходячи з її
нового розміру.

Досліджуючи правове поняття "щомісячне
довічне грошове утримання судді",
Конституційний суд України у
мотивувальній частині рішення від 14
грудня 2011 року № 18-рп/2011, вказав, що це
утримання є самостійною гарантією
незалежності судді та складовою його
правового статусу, а правова природа
щомісячного довічного грошового
утримання судді у відставці та
щомісячне грошове утримання діючого
судді однакова, а самі ці поняття
однорідні та взаємопов'язані,
ідентичні, відрізняються лише за
способом фінансування: судді у
відставці сплачує Пенсійний фонд
України за рахунок Державного бюджету,
діючому судді виключно з Державного
бюджету України. Зазначено про
неможливість звуження змісту та об'єму
гарантій незалежності суддів, а
відповідно, матеріального та
соціального забезпечення.

Колегія суддів вважає висновки суду
першої інстанції обґрунтованими,
постанова місцевого суду ухвалена з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, зміні або
скасуванню не підлягає, а апеляційну
скаргу необхідно залишити без
задоволення.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову - без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті рішення суду з одних лише
формальних підстав.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206,
212, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в місті
Вінниці, - залишити без задоволення, а
постанову Вінницького міського суду
Вінницької області від 27 грудня 2013
року, - без змін.

Відповідно до ч. 10 ст. 183-2 КАС України у
разі оскарження в апеляційному порядку
постанови, прийнятої у скороченому
провадженні, судове рішення
апеляційної інстанції є остаточним та
оскарженню не підлягає.

Ухвала суду складена в повному обсязі
24 березня 2014 року.

Головуючий суддя
Совгира Д. І.

Судді
Білоус О.В.

Мельник-Томенко Ж. М.