Справа № 826/17308/13-а
Суддя: Петрик І.Й.
Дата ухвалення: 2014-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
інстанції: Огурцов О.П.
Суддя-доповідач: Петрик І.Й.
ПОСТАНОВА

Іменем України

19 березня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

Головуючого судді: Петрика
І.Й.Суддів:Ключковича В.Ю., Собківа
Я.М.,При секретарі судового
засідання:Валяєвій Х.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
апеляційною скаргою Товариства з
обмеженою відповідальністю «Акмебуд»
на постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від 27
грудня 2013 року у справі за
адміністративним позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю «Акмебуд»
до Державної податкової інспекції у
Оболонському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві про
скасування податкових
повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Акмебуд» пред'явило
позов до Державної податкової
інспекції у Оболонському районі
Головного управління Міністерства
доходів і зборів України у місті Києві
про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень № від 22.07.2013 та
№від 22.07.2013.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від 27
грудня 2013 року в позові відмовлено.

Не погоджуючись з постановою суду
першої інстанції позивач звернувся з
апеляційною скаргою, в якій просить
скасувати постанову суду першої
інстанції та прийняти нове рішення
яким позовні вимоги задовольнити. В
обґрунтування апеляційної скарги
апелянт вказує, що судом першої
інстанції неповно з'ясовано обставини,
що мають значення для справи, судове
рішення прийнято з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши матеріали справи та доводи
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню, а постанова суду -
скасуванню з ухваленням нового рішення
у справі з таких підстав.

Згідно із п. 3 ч. 1 ст. 198, 202, п. 4 ч. 1ст. 4 КАС
України, за наслідками розгляду
апеляційної скарги на постанову суду
першої інстанції суд апеляційної
інстанції скасовує її та ухвалює нове
рішення, якщо визнає, що судом першої
інстанції порушено норми
матеріального або процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи.

Як вбачається із матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції,
17.06.2013 по 21.06.2013 Державною податковою
інспекцією в Оболонському районі
Головного управління Міндоходів у
місті Києві була проведена позапланова
виїзна перевірка Товариства з
обмеженою відповідальністю «Акмебуд»
з питань достовірності нарахування та
своєчасності сплати податку на
прибуток та податку на додану вартість
по взаємовідносинам з ТОВ
«Промобуд-2007» за період з 01.04.2012 по
30.04.2012 та ТОВ «Арамакс» за період з
01.07.2012 по 31.08.2012 та з 01.11.2012 по 30.11.2012.

Перевіркою, встановлено порушення
пункту 138.1 статті 138, підпункту 139.1.9
пункту 139.1 статті 139 Податкового
кодексу України в результаті чого
занижено податок на прибуток на
загальну суму 253 052,00 грн., пункту 198.6
статті 198, підпунктів 200.1, 200.2 статті 200
Податкового кодексу України в
результаті чого занижено податок на
додану вартість на загальну суму 241 001,00
грн.

За результатами перевірки складено акт
№ 177/22.6/30440935 від 03.07.2013 на підставі якого
прийнято податкові повідомлення -
рішення, якими збільшено суму
грошового зобов'язання № від
22.07.2013 за платежем податок на додану
вартість на загальну суму 361 502,00 грн., у
тому числі за штрафними (фінансовими)
санкціями на 120 501, 00 грн. та № від
22.07.2013 за платежем податок на прибуток
на загальну суму 379 578,00 грн. у тому числі
за штрафними (фінансовими) санкціями на
126 526,00 грн.

Не погоджуючись з вказаними
податковими повідомленнями-рішеннями,
позивач звернувся до суду з даним
адміністративним позовом.

Виходячи з меж заявлених позовних
вимог, системного аналізу положень
чинного законодавства України та
матеріалів справи, беручи до уваги ту
обставину, що обґрунтованість та
законність прийняття податкових
повідомлень-рішень відповідачем суду
доведена, суд першої інстанції дійшов
висновку про відмову в задоволенні
позовних вимог.

Із такою правовою позицією суду першої
інстанції колегія суддів не
погоджується із огляду на наступне.

Згідно з п. 138.2 ст. 138 ПК витрати, які
враховуються для визначення об'єкта
оподаткування, визнаються на підставі
первинних документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

Водночас витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими первинними
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення бухгалтерського обліку та
нарахування податку, не можуть
підлягати включенню до складу витрат
платника податків (пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139
ПК).

Згідно з пп. «а» п. 198.1 ст. 198 ПК право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає зокрема у разі
здійснення операцій з придбання
товарів та послуг.

При цьому згідно з п. 198.6 ст. 198 ПК не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними або оформлені з порушенням
вимог чи не підтверджені митними
деклараціями (іншими подібними
документами згідно з п. 201.11 ст. 201 цього
Кодексу).

Пунктом 201.1 ст. 201 ПК визначено, що
платник податку зобов'язаний надати
покупцю (отримувачу) на його вимогу
підписану уповноваженою платником
особою та скріплену печаткою (за
наявності) податкову накладну, яка, як
встановлено п. 201.10 цієї ж статті є
підставою для нарахування сум податку,
що відносяться до податкового кредиту.

Згідно із частини другої ст. 3 Закону
України від 16.07.1999 №996-XIV «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» бухгалтерський
облік є обов'язковим видом обліку, який
ведеться підприємством та на даних
якого ґрунтується, зокрема, податкова
звітність.

Частиною першою ст. 9 цього Закону
встановлено, що підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо безпосередньо
після її закінчення. Частиною 2
визначено перелік обов'язкових
реквізитів первинних документів: назву
документа (форми); дату і місце
складання; назву підприємства, від
імені якого складено документ; зміст та
обсяг господарської операції, одиницю
виміру господарської операції; посади
осіб, відповідальних за здійснення
господарської операції і правильність
її оформлення; особистий підпис або
інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Отже, формування валових витрат та
податкового кредиту з ПДВ обумовлено
придбанням товарів, робіт (послуг) з
метою їх використання в межах
господарської діяльності та
реалізується за наявності в платника
належно оформлених підтверджуючих
проведення господарських операцій
первинних документів і податкових
накладних.

Як вбачається із матеріалів справи, ТОВ
«Промобуд-2007» здійснює будівельну
діяльність на підставі ліцензії серії
АВ № 596502 від 11.10.2011 року, що у
відповідності до ліцензійних умов
встановлює наявність на підприємстві
організаційних, кваліфікаційних,
технологічних та спеціальних вимог для
провадження господарської діяльності
у будівництві, пов'язаної зі створенням
об'єктів архітектури.

Відповідно до договорів підряду № 02/04-Х
від 02.04.2012 та №18/04-Х від 18.04.2012 між
позивачем та ТОВ «Промобуд-2007», їх
предметом є виконання
будівельно-монтажних робіт в Комплексі
будівель та споруд що розташований за
адресою м. Херсон, вул. Залаегерсег 18.

Розділом 2 зазначених договорів
передбачено, що характер, обсяги та
вартість робіт, що виконуються
Підрядником за договорами,
визначається договірними цінами і
актами виконаних робіт.

Розділом 3 «Права та обов'язки сторін.
Умови виконання Робіт» договорів №
02/04-Х від 02.04.2012 та №18/04-Х від 18.04.2012,
передбачено, що Замовник зобов'язаний
передати Підряднику по акту
підготовлені для виконання робіт місця
(будмайданчик).

Щодо акту про передачу для виконання
робіт місця (майданчику), то між
сторонами договорів підряду № 02/04-Х від
02.04.2012 року та № 18/04-Х від 18.04.2012 року
була досягнута домовленість про
початок робіт без укладання такого
акту. Крім того, вказаний документ не є
первинним у розумінні Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» та не вимагався
жодною із сторін договорів.

Розрахунок здійснюється з Підрядником
відповідно до договорів підряду шляхом
перерахування коштів на розрахункових
рахунок згідно актів виконаних робіт.

На підтвердження реальності
фінансово-господарських
взаємовідносин з ТОВ «Промобуд-2007»
позивачем надано суду копії договорів
підряду № 02/04-Х від 02.04.2012 та №18/04-Х від
18.04.2012 які є аналогічні за своїм
змістом, актів на ремонтно-будівельні
роботи, довідки про вартість
будівельних робіт, актів прийняття
виконаних будівельних робіт та
податкових накладних.

Зі змісту наданого ТОВ «Промобуд-2007»
листа від 29.10.2013 року вбачається, що
зазначена господарська діяльність
відображена в регістрах
бухгалтерського обліку, обсяги
виконаних робіт відображені в актах
приймання виконаних будівельних робіт
за червень 2012 року, а також в довідці
вартості виконаних будівельних робіт
за червень 2012 року.

Що стосується ТОВ «Арамакс» колегія
суддів зазначає, що вказане
підприємство здійснює будівельну
діяльність на підставі ліцензії АВ №
556552 дійсна до 21.10.2015 року, що у
відповідності до ліцензійних умов
встановлює наявність на підприємстві
організаційних, кваліфікаційних,
технологічних та спеціальних вимог для
провадження господарської діяльності
у будівництві, пов'язаної зі створенням
об'єктів архітектури.

Відповідно до договору підряду № 18/03
від 18.03.2011 між позивач та ТОВ «Арамакс»
його предметом є виконання підрядником
будівельних робіт на об'єктах, які
визначаються згідно специфікацій і
кошторисної документації відповідно
Договору.

Пунктом 1.2 даного договору зазначено,
що договірна ціна, загальна сума
договору визначається згідно
специфікацій та кошторисної
документації, які є невід'ємною
частиною даного договору.

Згідно пункту 5 договору підряду № 18/03
від 18.03.2011 роботи приймаються за актом
прийняття-передачі виконаних робіт.
Замовник зобов'язаний на протязі 3-х
днів з моменту пред'явлення
Підрядником перевірити та підписати
акт за формою № 2.

На підтвердження реальності
правовідносин з ТОВ «Арамакс»
позивачем було надано суду копію
договору підряду № 18/03 від 18.03.2011,
специфікації, додаткової угоди до
договору підряду, акт на
ремонтно-будівельні роботи, акта
звірки взаєморозрахунків та податкові
накладні.

Колегія суддів не погоджується із
висновком суду першої інстанції про те,
що з актів на ремонтно-будівельні
роботи до договору 18/03 неможливо
встановити, що роботи зазначені в них
виконувались на підставі договору 18/03,
неможливо встановити хто саме і коли їх
підписав та осіб, які виконували
роботи, оскільки наявні в матеріалах
справи акти на ремонтно-будівельні
роботи містять посилання на договір №
18/03 від 18.03.2011 року, в них зазначені
сторони, проставлені підписи та наявна
дата їх підписання.

Крім того, позивачем на підтвердження
факту реальності господарських
операцій з контрагентами надано суду
належним чином завірені копії
кошторисної документації і
специфікації до договору підряду 18/03
від 18.03.2011 року

На підтвердження здійснення оплати за
послуги які, позивачем було отримано
від контрагентів ТОВ «Промобуд-2007» та
ТОВ «Арамакс» суду надано виписки
банку по рахунках.

Щодо посилання податкового органу на
відсутність реального характеру
зазначеного правочину через
неспроможність контрагенту його
виконання у зв'язку з відсутністю
належних ресурсів, колегія суддів
зазначає, що відповідачем не доведено
кількість працівників контрагентів та
конкретно визначених ресурсів в тому
числі і складських приміщень, які
повинні були бути у контрагента для
виконання передбачених вказаним
договором операцій, а тому такі
посилання податкового органу є
необґрунтованими.

Також, відповідачем не надано судового
рішення, яке б набрало законної сили,
прийнятого в порядку ст. 551
Господарського кодексу України щодо
встановлення підробної реєстрації
контрагентів, втрачених документів або
реєстрацію на осіб, які не мали наміру
провадити фінансово-господарську
діяльність або реалізовувати
повноваження, а також не наданого
судового рішення в порядку ст. 234
Цивільного кодексу України щодо
фіктивності правочинів між позивачем
та його контрагентами.

Отже, на підтвердження виконання
вказаних правочинів (договорів)
надавались первинні бухгалтерські
документи, які повністю відповідають
вимогам, встановлених до первинних
документів, які пред'являються п. 2 ст. 9
Закону України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні» та п. 2 Положення про
документальне - забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995 № 88. Вимоги правочинів
(договорів) виконані в повному обсязі,
сторони претензій не мають, що
відповідачем в судовому засіданні не
заперечувалось.

Колегія суддів не бере до уваги
твердження відповідача про те, що
підтвердженням нікчемності укладених
позивачем договорів є матеріали
отримані від ДПІ у Ленінському районі
м. Дніпропетровська та ДПІ у
Шевченківському районі м. Києва, а саме
акти перевірки №148/221/31198011 від 21 січня
2013 року та № 1857/22-90/35676870, оскільки,
первинні фінансово-господарські
документи, складені за наслідками
взаємовідносин вказаних суб'єктів
господарювання з ТОВ «Акмебуд»,
відповідачем не досліджувались.

Згідно з ч. 2 ст. 72 КАС України,
обставини, встановлені судовим
рішенням в адміністративній, цивільній
або господарській справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини,

Відповідно до постанови
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 28 травня 2013
року у справі 804/5445/13-а, визнано
протиправними дії ДПІ у Ленінському
районі м. Дніпропетровська: 1) щодо
проведення позапланової перевірки ТОВ
«Арамакс», в результаті якої складено
акт №148/221/31198011 від 21 січня 2013 року «Про
неможливість проведення
документальної позапланової виїзної
перевірки ТОВ «Арамакс» щодо
документального підтвердження
господарських взаємовідносин із
платника податків, їх реальності та
повноти відображення в обліку за
вересень-грудень 2011 року та лютий
листопад 2012 року; 2) щодо висновків в
акті перевірки про відсутність факту
реального здійснення операцій за
вересень-грудень 2011 року та
лютий-листопад 2012 року.

Отже згаданий акт перевірки не може
бути підтвердженням відсутності
реального характеру здійснення
господарських операцій між суб'єктами
господарювання.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідачем не спростовано доводів
позивача та доказів, наявних у
матеріалах справи, які доводять
товарність та реальність
господарських операцій між позивачем
та контрагентами.

Таким чином, колегія суддів приходить
до висновку, що операції позивача з ТОВ
«Промобуд-2007» та ТОВ «Арамакс»
здійснені в межах господарської
діяльності, є реальними, відповідають
дійсному економічному змісту та
підтверджуються необхідними
документами, що є свідченням
добросовісності позивача при
здійсненні вказаних операцій.

Як вбачається із матеріалів справи, на
момент здійснення правовідносин із ТОВ
«Промобуд-2007» та ТОВ «Арамакс», позивач
та контрагенти були у відповідності до
вимог чинного законодавства
зареєстровані платниками податку на
додану вартість, установчі документи
ТОВ «Промобуд-2007» та ТОВ «Арамакс» не
були визнані в судовому порядку
недійсними, відсутній вирок суду щодо
посадових осіб ТОВ «Промобуд-2007» та ТОВ
«Арамакс», правовідносини відбувалися
на підставі договору, виконання якого
та сплата коштів за яким
підтверджується відповідними актами
здачі-прийому виконаних робіт,
довідками щодо наданих послуг та
виписками з банку по особових рахунках,
згідно до чого ТОВ «Промобуд-2007» та ТОВ
«Арамакс» на адресу позивача були
виписані податкові накладні, сума ПДВ
за якими була включена позивачем до
податкового кредиту за відповідний
період.

У зв'язку з вищевикладеним, колегія
суддів дійшла висновку про те, що судом
першої інстанції при ухваленні
постанови було порушено норми
матеріального та процесуального права,
а висновок суду першої інстанції про
те, що позовні вимоги не підлягають
задоволенню є помилковим.

Доводи апеляційної скарги
спростовують висновки суду першої
інстанції, тому вбачаються підстави
для скасування постанови суду першої
інстанції та ухвалення нової постанови
про задоволення позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 41, 94, 160, 196, 198, 202, 205, 207, 254, 267
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю «Акмебуд»
на постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від 27
грудня 2013 року задовольнити.

Постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 27 грудня 2013 року
скасувати та ухвалити нову постанову,
якою позовні вимоги Товариства з
обмеженою відповідальністю «Акмебуд»
задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати
податкові повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у м.
Києві від 22.07.2013 року № та №
.

Постанова набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена протягом двадцяти днів з дня
складання в повному обсязі шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України в
порядку ст. 212 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя:
Петрик І.Й.

Судді:
Ключкович В.Ю.

Собків Я.М.

Головуючий суддя

Петрик І.Й.

Судді:

Ключкович В.Ю.

Собків Я.М.