Справа № 361/2907/13-а (2а/361/170/13)
Суддя: Стрелець Т.Г.
Дата ухвалення: 2014-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"20" березня 2014 р. м. Київ
К/800/42385/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

головуючого судді: суддів: Стрелець
Т.Г., Голяшкіна О.В., Зайця В.С.,

розглянувши в письмовому провадженні
касаційну скаргу ОСОБА_4

на постанову Броварського
міськрайонного суду Київської області
від 24 квітня 2013 року

та ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 23 липня 2013
року

у справі №361/2907/13-а

за позовом ОСОБА_4

до Броварського міського
голови Сапожка Ігоря Васильовича

про визнання дій та
бездіяльності протиправними та
зобов'язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИЛА:

В квітні 2013 року ОСОБА_4 звернулась до
Броварського міськрайонного суду
Київської області з позовом до
Броварського міського голови Сапожка
Ігоря Васильовича (далі по тексту
Броварський міський голова), яким
просила визнати протиправними дії
Броварського міського голови по
відмові в розгляді клопотання в
порядку п.6 ст.118 Земельного кодексу
України з підстав відсутності
графічних матеріалів; визнати
протиправною бездіяльність
відповідача по забезпеченню і
організації розгляду Броварською
міською радою клопотання позивача в
порядку п.6 ст.118 Земельного кодексу
України; зобов'язати відповідача
підготувати інформацію про наявність
на території м. Бровари земель та
земельних ділянок комунальної
власності, з яких в якості задоволення
її клопотання від 21 серпня 2012 року мала
бути виділена земельна ділянка;
зобов'язати відповідача подати на
розгляд Броварської міської ради її
клопотання в порядку п.6 ст.118
Земельного кодексу України від 21
серпня 2012 року, разом з інформацією про
наявність чи відсутність на території
м. Бровари земель комунальної
власності, з яких їй має бути виділена
земельна ділянка для передачі їй у
власність, шляхом прийняття
відповідного рішення про надання
дозволу на розробку проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки для передачі у власність або
оформлення права власності на неї, якщо
вона вже відведена.

Постановою Броварського
міськрайонного суду Київської області
від 24 квітня 2013 року у справі №361/2907/13-а,
залишеною без змін ухвалою Київського
апеляційного адміністративного суду
від 23 липня 2013 року у зазначеній справі,
в задоволенні позову відмовлено.

При ухваленні рішень суди першої та
апеляційної інстанцій виходили з
необґрунтованості позивачем своїх
вимог, оскільки питання з визначення
конкретного місцерозташування
земельної ділянки для подальшого
отримання її у безоплатну власність
віднесено земельним законодавством до
обов'язку громадянина, тобто ОСОБА_4
Підстави для задоволення позовних
вимог відсутні.

Не погоджуючись з рішеннями судів
попередніх інстанцій, ОСОБА_4
звернулась до Вищого
адміністративного суду України з
касаційною скаргою, в якій, посилаючись
на порушення судами норм матеріального
права, просить вищезазначені судові
рішення скасувати, ухвалити нову
постанову про задоволення позовних
вимог.

Справу розглянуто в порядку письмового
провадження, встановленого пунктом 1
частини 1 статті 222 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Заслухавши суддю-доповідача,
розглянувши і обговоривши доводи
касаційної скарги, перевіривши
правильність застосування судами норм
матеріального та процесуального права
і наданої ними правової оцінки
обставин у справі, дослідивши
матеріали справи, колегія суддів
дійшла висновку, що касаційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Згідно частини 2 статті 220 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції
переглядає судові рішення судів першої
та апеляційної інстанцій в межах
касаційної скарги.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що ОСОБА_4 27.08.2012 року
звернулася до Броварської міської ради
Київської області із клопотанням, в
порядку п. 6 ст. 118 Земельного кодексу
України, яким просила у порядку
реалізації гарантованого права на
отримання безоплатно у власність
земельної ділянки, визначити без її
погодження та виділити земельну
ділянку орієнтованим розміром до 0,10 га
в межах міста Бровари з цільовим
призначенням для будівництва і
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд;
розглянути дане питання на сесії ради у
встановлений законодавством місячний
термін з прийняттям об'єктивного і
обґрунтованого рішення.

До клопотання ОСОБА_4 додано копію
паспорту, графічні матеріали та копію
договору доручення. У якості
графічного матеріалу з бажаним місцем
розташування земельної ділянки
позивач додала карту міста Бровари.

Виконавчий комітет Броварської
міської ради листом від 18.09.2012 року
№9-7-1378 повідомив позивача, що
відсутність графічних матеріалів
позбавляє можливості міську раду
ідентифікувати об'єкт на відповідність
вимогам Земельного кодексу і тим самим
прийняти обґрунтоване рішення про
надання дозволу на розробку проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки так і про відмову у його
наданні.

Переглядаючи судові рішення судів
першої та апеляційної інстанцій, з
урахуванням доводів касаційної скарги
та заперечень на неї, колегія суддів
Вищого адміністративного суду України
виходить з наступного.

Згідно статті 159 Кодексу
адміністративного судочинства
України, судове рішення повинно бути
законним і обґрунтованим. Законним є
рішення, ухвалене судом відповідно до
норм матеріального права при
дотриманні норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

На виконання частини 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, судами попередніх інстанцій
досліджені обставини справи та лист
Виконавчого комітету Броварської
міської ради від 18.09.2012 року №9-7-1378, їм
надано юридичну оцінку.

Згідно статті 25 Закону України «Про
місцеве самоврядування», сільські,
селищні, міські ради правомочні
розглядати і вирішувати питання,
віднесені Конституцією України, цим та
іншими законами до їх відання.

Згідно з частиною 6 статті 118 Земельного
Кодексу України, громадяни,
зацікавлені в одержанні безоплатно у
власність земельної ділянки із земель
державної або комунальної власності
для ведення особистого селянського
господарства у межах норм безоплатної
приватизації, подають клопотання до
відповідної районної, Київської чи
Севастопольської міської державної
адміністрації за місцезнаходженням
земельної ділянки. У клопотання
зазначається цільове призначення
земельної ділянки та її орієнтовані
розміри. До заяви додаються графічні
матеріали, на яких зазначене бажане
місце розташування земельної ділянки.

Відповідно до частини 7 статті 118
Земельного кодексу України
відповідний орган виконавчої влади або
орган місцевого самоврядування, який
передає земельні ділянки державної чи
комунальної власності у власність
відповідно до повноважень, визначених
статтею 122 цього Кодексу, розглядає
клопотання у місячний строк і дає
дозвіл на розроблення проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки або надає мотивовану відмову у
його наданні. Підставою відмови у
наданні такого дозволу може бути лише
невідповідність місця розташування
об'єкта вимогам законів, прийнятих
відповідно до них нормативно-правових
актів, генеральних планів населених
пунктів та іншої містобудівної
документації, схем землеустрою і
техніко-економічних обґрунтувань
використання та охорони земель
адміністративно-територіальних
одиниць, проектів землеустрою щодо
впорядкування територій населених
пунктів, затверджених у встановленому
законом порядку.

Судова колегія Вищого
адміністративного суду України
погоджується з висновками судів
попередніх інстанцій, що
невизначеність місцерозташування
земельної ділянки позбавляє
відповідача можливості надати
позивачу земельну ділянку в
безоплатному порядку. До повноважень
органу місцевого самоврядування
законодавцем не віднесено визначення
місцерозташування тієї чи іншої
земельної ділянки для її подальшого
отримання в порядку частини 6 статті 118
Земельного Кодексу України.

В обґрунтування касаційної скарги
ОСОБА_4 фактично покладені доводи, які
зводяться до переоцінки доказів у
справі та не свідчать про порушення
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права.

З огляду на вищенаведене, колегія
суддів Вищого адміністративного суду
України вважає, що адміністративними
судами правозастосування відбулось із
дотримання норм діючого законодавства
та з повним, достовірним, неупередженим
та об'єктивним з'ясуванням обставин
справи.

Відповідно статті 224 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Враховуючи викладене, судова колегія
Вищого адміністративного суду України
вважає, що доводи касаційної скарги не
спростовують висновків, викладених в
оскаржуваних судових рішенням, вони
ґрунтуються на вимогах норм
матеріального та процесуального
законодавства, підстав для їх
скасування не вбачається.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 - залишити без
задоволення.

Постанову Броварського міськрайонного
суду Київської області від 24 квітня
2013року та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 23 липня 2013року у справі №361/2907/13-а -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
сторонам і може переглянута Верховним
Судом України з підстав, у строки та у
порядку, передбачені статтями 237, 238, 239-1
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Судді: