Справа № 826/487/14
Суддя: Іщук І.О.
Дата ухвалення: 2014-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11 березня 2014 року 11:03
№ 826/487/14
Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі судді Іщука І.О., при
секретарі судового засідання
Самаренко Х.С, розглянув у відкритому
судовому засіданні адміністративну
справу
за позовомТовариства з обмеженою
відповідальністю «Об'єднаний торговий
дім «Безпека руху»до Державної
податкової інспекції у
Шевченківському районі ГУ Міндоходів у
м. Києвіпро визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень від 13.01.2014 р. №
за участю представників сторін:
від позивача: Яворенко С.М.
(довіреність від 10.12.2013 р. № б/н);
від відповідача: Ціленко В.О.
(довіреність від14.08.2013 р. № 507/9/10.2-39).
На підставі частини третьої статті 160
Кодексу адміністративного судочинства
України в судовому засіданні 11 березня
2014 року проголошено вступну та
резолютивну частини постанови.
Виготовлення постанови у повному
обсязі відкладено, про що повідомлено
осіб, які брали участь у розгляді
справи, з урахуванням вимог частини
другої статті 167 Кодексу
адміністративного судочинства
України. Під час проголошення вступної
та резолютивної частин постанови
сторонам роз'яснено зміст судового
рішення, порядок і строк його
оскарження, а також порядок отримання
повного тексту постанови, визначеного
статтею 167 Кодексу адміністративного
судочинства України.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Об'єднаний торговий
дім «Безпека руху» звернулось до
Окружного адміністративного суду м.
Києва з позовом до Державної
податкової інспекції у
Шевченківському районі ГУ Міндоходів у
м. Києві про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень від 13.01.2014 р. №
, № .

Позовні вимоги мотивовані тим, що
Державною податковою інспекцією у
Шевченківському районі ГУ Міндоходів у
м. Києві на підставі хибних висновків
акту перевірки від 18.12.2013 р. №
2380/26-59-22-01/38062545 щодо порушення позивачем
приписів податкового законодавства
прийнято податкове
повідомлення-рішення від 13.01.2014 р. №
, яким позивачу визначено грошове
зобов'язання з податку на додану
вартість на загальну суму 34 538,00 грн. та
податкове повідомлення-рішення від
13.01.2014 р. № , яким позивачу
визначено грошове зобов'язання з
податку на прибуток на загальну суму 36
264,00 грн.

Представник позивача в судовому
засіданні підтримав позовні вимоги та
просив суд відмовити в їх задоволенні в
повному обсязі. Обґрунтовуючи позовні
вимоги зазначив, що господарська
діяльність позивача має реальний
характер, що підтверджується
відповідними первинними документами.

Представник відповідача в судовому
засіданні заперечив проти заявлених
позовних вимог та просив суд відмовити
в їх задоволенні. Згідно наданих
письмових заперечень, зазначив, що
перевіркою ТОВ «Магреб Україна»
встановлено відсутність реальності
вчинення господарських операцій, а
тому у підприємств-контрагентів,
зокрема у позивача, не було підстав для
податкового обліку господарських
операцій.

Розглянувши подані сторонами
документи, всебічно і повно з'ясувавши
всі фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд,

ВСТАНОВИВ:

Державною податковою інспекцією у
Шевченківському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві
проведено документальну позапланову
невиїзну перевірку Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Об'єднаний торговий дім «Безпека
руху» з питань дотримання вимог
податкового законодавства по
взаємовідносинам з ТОВ «Магреб
Україна» за період з 01.04.2012 р. по 30.04.2012 р.

Перевіркою встановлено порушення ТОВ
«Об'єднаний торговий дім «Безпека
руху»:

1. п.п.138.1.1. п.138.1 ст. 138, п.138.2. ст.138, п 139.1.9
ст.139 Податкового кодексу України, що
призвело до заниження податку на
прибуток на суму 29 011 грн., в т.ч. 2 кв.2012
року на суму 29 011 грн.

2. п.198.1, п.198.4, п.198.6, ст. 198 Податкового
кодексу України, в результаті чого
завищено податковий кредит на загальну
суму ПДВ 27 630 грн., в т.ч. за квітень 2012
року на суму ПДВ 27 630 грн., що призвело до
порушення п.200.1, п. 200.2, п. 200.3 ст. 200
Податкового кодексу України, в
результаті чого занижено податку на
додану вартість, що підлягає сплаті до
бюджету на загальну суму 27 630 грн., в т.ч.
за квітень 2012 року на загальну суму 27 630
грн.

За результатами перевірки складено акт
від 18.12.2013 р. № 2380/26-59-22-01/38062545 та
прийнято:

- податкове повідомлення-рішення
від 13.01.2014 р. № , яким позивачу
визначено грошове зобов'язання з
податку на додану вартість на загальну
суму 34 538,00 грн., в тому числі за
основним платежем в розмірі 27 630,00 грн.,
за штрафними (фінансовими) санкціями -
6908,00 грн.;

- податкове повідомлення-рішення
від 13.01.2014 р. № , яким позивачу
визначено грошове зобов'язання з
податку на прибуток приватних
підприємств у розмірі 29 011,00 грн., за
штрафними (фінансовими) санкціями - 7
253,00 грн.

Досліджуючи надані сторонами докази,
аналізуючи наведені міркування та
заперечення, оцінюючи їх в сукупності,
суд бере до уваги наступне.

Підпунктом 14.1.27 п. 14.1 ст. 14 Податкового
кодексу України, визначено, що витрати -
сума будь-яких витрат платника податку
у грошовій, матеріальній або
нематеріальній формах, здійснюваних
для провадження господарської
діяльності платника податку, в
результаті яких відбувається
зменшення економічних вигод у вигляді
вибуття активів або збільшення
зобов'язань, внаслідок чого
відбувається зменшення власного
капіталу (крім змін капіталу за рахунок
його вилучення або розподілу
власником).

Відповідно до п. 138.1 ст. 138 Податкового
кодексу України, витрати, що
враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування, складаються із:

витрат операційної діяльності, які
визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 -
138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10,
пунктом 138.11 цієї статті:

інших витрат, визначених згідно з
пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6
пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї
статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею
141 цього Кодексу;

крім витрат, визначених у пунктах 138.3
цієї статті та у статті 139 цього
Кодексу.

Відповідно до п. 138.2 ст. 138 Податкового
кодексу України, витрати, які
враховуються для визначення об'єкта
оподаткування, визнаються на підставі
первинних документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

У разі якщо платник податку здійснює
виробництво товарів, виконання робіт,
надання послуг з довготривалим (більше
одного року) технологічним циклом
виробництва за умови, що договорами,
укладеними на виробництво таких
товарів, виконання робіт, надання
послуг, не передбачено поетапної їх
здачі, до витрат звітного податкового
періоду включаються витрати, пов'язані
з виробництвом таких товарів,
виконанням робіт, наданням послуг у
цьому періоді.

В силу ж п. 138.8 ст. 138 Податкового кодексу
України собівартість виготовлених та
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг складається з витрат,
прямо пов'язаних з виробництвом таких
товарів, виконанням робіт, наданням
послуг, а саме:

прямих матеріальних витрат;

прямих витрат на оплату праці;

амортизації виробничих основних
засобів та нематеріальних активів,
безпосередньо пов'язаних з
виробництвом товарів, виконанням
робіт, наданням послуг;

загальновиробничі витрати, які
відносяться на собівартість
виготовлених та реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг
відповідно до положень (стандартів)
бухгалтерського обліку;

вартості придбаних послуг, прямо
пов'язаних з виробництвом товарів,
виконанням робіт, наданням послуг;

інших прямих витрат, у тому числі
витрат з придбання електричної енергії
(включаючи реактивну).

Відповідно до пп. 139.1.1 п. 139. 1 ст. 139
Податкового кодексу України витратами,
що не враховуються при визначенні
оподатковуваного прибутку є витрати,
не пов'язані з провадженням
господарської діяльності, а саме
витрати на:

організацію та проведення прийомів,
презентацій, свят, розваг та
відпочинку, придбання та
розповсюдження подарунків (крім
благодійних внесків та пожертвувань
неприбутковим організаціям,
визначених статтею 157 цього Кодексу, та
витрат, пов'язаних із провадженням
рекламної діяльності, які регулюються
нормами підпункту 140.1.5 пункту 140.1
статті 140 цього Кодексу).

Відповідно до пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139
Податкового кодексу України витрати,
не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку не
враховуються при визначенні
оподаткованого прибутку.

Відповідно до підпункту 14.1.181 пункту 14.1
статті 14 Податкового кодексу України
податковий кредит - сума, на яку платник
податку на додану вартість має право
зменшити податкове зобов'язання
звітного (податкового) періоду,
визначена згідно з розділом V цього
Кодексу.

Згідно з пунктом 198.2 статті 198
Податкового кодексу України датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Відповідно до п. 198.3 ст. 198 Податкового
кодексу України, податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Отже, наведені правові норми
дозволяють платнику податку формувати
податковий кредит у зв'язку з реальним
придбанням товарів (робіт, послуг) та на
підставі відповідних розрахункових,
платіжних та інших документів,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачена правилами ведення
податкового обліку.

Виходячи із системного аналізу
вищенаведених правових норм для цілей
оподаткування платники податків
зобов'язані вести облік доходів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством.

Згідно з пунктом 198.6 статті 198
Податкового кодексу України не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу.

Відповідно до п. 201.1 ст. 201 Податкового
кодексу України платник податку
зобов'язаний надати покупцю
(отримувачу) на його вимогу підписану
уповноваженою платником особою та
скріплену печаткою (за наявності)
податкову накладну, складену за
вибором покупця (отримувача) в один з
таких способів:

а) у паперовому вигляді;

б) в електронній формі з дотриманням
умови щодо реєстрації у порядку,
визначеному законодавством,
електронного підпису уповноваженої
платником особи та умови реєстрації
податкової накладної у Єдиному реєстрі
податкових накладних. У такому разі
складання податкової накладної у
паперовому вигляді не є обов'язковим.

У податковій накладній зазначаються в
окремих рядках такі обов'язкові
реквізити:

а) порядковий номер податкової
накладної;

б) дата виписування податкової
накладної;

в) повна або скорочена назва, зазначена
у статутних документах юридичної особи
або прізвище, ім'я та по батькові
фізичної особи, зареєстрованої як
платник податку на додану вартість, -
продавця товарів/послуг;

г) податковий номер платника податку
(продавця та покупця);

ґ) місцезнаходження юридичної особи -
продавця або податкова адреса фізичної
особи - продавця, зареєстрованої як
платник податку;

д) повна або скорочена назва, зазначена
у статутних документах юридичної особи
або прізвище, ім'я та по батькові
фізичної особи, зареєстрованої як
платник податку на додану вартість, -
покупця (отримувача) товарів/послуг;

е) опис (номенклатура) товарів/послуг та
їх кількість, обсяг;

є) ціна постачання без урахування
податку;

ж) ставка податку та відповідна сума
податку в цифровому значенні;

з) загальна сума коштів, що підлягають
сплаті з урахуванням податку;

и) вид цивільно-правового договору;

і) код товару згідно з УКТ ЗЕД (для
підакцизних товарів та товарів,
ввезених на митну територію України);

ї) номер та дата митної декларації, за
якою було здійснено митне оформлення
товару, ввезеного на митну територію
України.

Відповідно до п. 201.6 ст. 201 Податкового
кодексу України, податкова накладна є
податковим документом і одночасно
відображається у податкових
зобов'язаннях і реєстрі виданих
податкових накладних продавця та
реєстрі отриманих податкових
накладних покупця.

Відповідно до п. 201.10 ст. 201 Податкового
кодексу України податкова накладна
видається платником податку, який
здійснює операції з постачання
товарів/послуг, на вимогу покупця та є
підставою для нарахування сум податку,
що відносяться до податкового кредиту.

При здійсненні операцій з постачання
товарів/послуг платник податку -
продавець товарів/послуг зобов'язаний
надати покупцю податкову накладну та
зареєструвати її в Єдиному реєстрі
податкових накладних.

Згідно п. 5 «Порядку заповнення
податкової накладної» затверджено
Наказом Міністерства фінансів України
від 01.11.2011 N 1379, зареєстровано в
Міністерстві юстиції України 22
листопада 2011 р. за N 1333/20071, сплачена
(нарахована) сума податку на додану
вартість у податковій накладній
повинна відповідати сумі податкових
зобов'язань з постачання
товарів/послуг продавця у реєстрі
виданих та отриманих податкових
накладних.

Виходячи з вищенаведеного,
відображенню в бухгалтерському обліку
та податковій звітності підлягає лише
та господарська операція, яка фактично
відбулась, при наявності первинного
документу, що підтверджує таку
господарську операцію.

Згідно з абзацом 11 статті 1 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні»
первинний документ - документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини першої статті 9
Закону України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні» підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення.

Відповідно до абзацу другого пункту 2.1
Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995 №88 та зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за
номером 168/704, господарські операції - це
факти підприємницької та іншої
діяльності, що впливають на стан майна,
капіталу, зобов'язань і фінансових
результатів.

Аналіз вказаних норм свідчить про те,
що будь-які документи (у тому числі
договори, накладні, рахунки тощо) мають
силу первинних документів лише в разі
фактичного здійснення господарської
операції. Якщо ж фактичне здійснення
господарської операції відсутнє,
відповідні документи не можуть
вважатися первинними документами для
цілей ведення податкового обліку
навіть за наявності всіх формальних
реквізитів таких документів, що
передбачені законодавством.

Визначальною ознакою господарської
операції є те, що вона повинна
спричиняти реальні зміни майнового
стану платника податків.

З урахуванням викладеного для
підтвердження даних податкового
обліку можуть братися до уваги лише ті
первинні документи, які складені в разі
фактичного здійснення господарської
операції. Зазначена позиція суду
узгоджується із позицією Вищого
адміністративного суду України,
викладеної у листі останнього від
02.06.2011 №742/11/13-11.

Матеріалами справи встановлено, що ТОВ
«Об'єднаний торговий дім «Безпека
руху» зареєстровано Шевченківською
районною у м. Києві державною
адміністрацією. Основними видами
діяльності, згідно довідки з Єдиного
державного реєстру підприємств та
організацій України, є оптова торгівля
іншими машинами й устаткуванням.
Підприємство перебуває на обліку в ДПІ
Шевченківського району м. Києва та має
статус платника податку на додану
вартість.

ТОВ «Об'єднаний торговий дім «Безпека
руху» мало фінансово - господарські
взаємовідносини з ТОВ «Магреб Україна»
за період з 01.04.2012 р. по 30.04.2012 р.

Між ТОВ «Магреб Україна» (Продавець) та
ТОВ «Об'єднаний торговий дім «Безпека
руху» (Покупець) укладено договір № 2304/2
від 23.04.2012 р., відповідно до умов якого,
Продавець зобов'язується передати у
власність Покупця, а Покупець
зобов'язується прийняти та оплатити
товар, а саме: колодку гальмівну тип
«С». Кількість товару зазначається в
видаткових накладних.

Податкові зобов'язання відображено в
податковій накладній, виписаної ТОВ
«Магреб Україна» від 25.04.2012 р. № 33.

Про передачу товару свідчить видаткова
накладна № 49 від 25.04.2012 р.

Рух коштів підтверджується
банківськими виписками: від 22.05.2012 р.,
від 01.06.2012 р. ПАТ «Альфа-Банк» у м. Києві,
а також журналом - ордером і відомістю
по рахунку 361 розрахунки з вітчизняними
покупцями за 25.04.2012 р. - 25.04.2012 р.

Про подальшу реалізацію товару
свідчить договір поставки № б/н від
19.04.2012 р., укладений між Одеською
залізницею (Замовник) та ТОВ
«Об'єднаний торговий дім «Безпека
руху» (Постачальник), зареєстрованого
за № НХ -12-199 ню.

Класифікація переданого товару
визначена в специфікації № 1 до
договору № НХ -12-199 ню від 19.04.2012 р.

Про отримання товару свідчить
довіреність на отримання матеріальних
цінностей серія ААА № 152542 від 25.04.2012 р.

Про передачу товару свідчить видаткова
накладна № РН-0000002 від 25.04.2012 р., акт
прийому передачі товару від 25.04.2012 р.

Про відображення господарської
операції у податковому обліку свідчить
податкова накладна від 25.04.2012 р. № 2.

Натомість висновки податкового органу
щодо відсутності реальності
господарських операцій позивача та ТОВ
«Магреб Україна» зроблені з огляду на
акт ДПІ у Шевченківському районі ГУ
Міндоходів у м. Києві від 21.06.2013 р.
№164/2240/36282249 «Про неможливість
проведення зустрічної звірки суб'єкта
господарювання ТОВ «Магреб Україна» з
питань взаємовідносин з платниками
податків за період з 01.03.2012 р. по 31.08.2012
р.», яким зроблено висновок щодо
наявності ознак «фіктивності» та
відсутності факту реального
здійснення господарської діяльності, з
урахуванням пояснень директора ТОВ
«Магреб Україна» ОСОБА_3, яка пояснила,
що не має жодного відношення до ведення
фінансово-господарської діяльності
ТОВ «Магреб Україна», чим займається
підприємство їй не відомо, документи
фінансово-господарського характеру не
підписувала. Перевіркою встановлено
відсутність об'єктів оподаткування по
операціях з придбання товарів (послуг)
у підприємств - постачальників та по
операціях з продажу цих товарів
підприємствам-покупцям за період 01.03.2012
р. по 31.08.2012 р.

Проте, суд не приймає до уваги
зазначені висновки, оскільки акт
зустрічної звірки не є належним
доказом, який свідчить про порушення
податкової дисципліни контрагентом
позивача, а тому не може бути належним
доказом у справі. Крім того,
відповідачем не надано суду
документально підтверджених доказів
проведення зустрічної звірки ТОВ
«Магреб Україна» та доказів, які б
свідчили про порушення кримінальної
справи та винесення вироку, який
підтверджує вину посадової особи
підприємства.

Отже, проаналізувавши первинну
документацію позивача, суд дійшов
висновку, що вона складена у
відповідності до вимог Податкового
кодексу України, Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» та інших
нормативно-правових актів.

Відповідно до визначення частини
першої статті 3 Господарського кодексу
України під господарською діяльністю у
цьому Кодексі розуміється діяльність
суб'єктів господарювання у сфері
суспільного виробництва, спрямована на
виготовлення та реалізацію продукції,
виконання робіт чи надання послуг
вартісного характеру, що мають цінову
визначеність.

Підпункт 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 Податкового
кодексу України визначає господарську
діяльність як - діяльність особи, що
пов'язана з виробництвом
(виготовленням) та/або реалізацією
товарів, виконанням робіт, наданням
послуг, спрямована на отримання доходу
і проводиться такою особою самостійно
та/або через свої відокремлені
підрозділи, а також через будь-яку іншу
особу, що діє на користь першої особи,
зокрема за договорами комісії,
доручення та агентськими договорами;

З урахуванням наведеного суд приходить
до висновку, що операції позивача з ТОВ
«Магреб Україна» здійснені в межах
господарської діяльності, є реальними,
відповідають дійсному економічному
змісту та підтверджуються необхідними
документами, що є свідченням
добросовісності позивача при
здійсненні вказаних операцій.

Суд також враховує вимоги статті 18
Закону України «Про державну
реєстрацію юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців», яка встановлює: якщо
відомості, які підлягають внесенню до
Єдиного державного реєстру, були
внесені до нього, то такі відомості
вважаються достовірними і можуть бути
використані в спорі з третьою особою,
доки до них не внесено відповідних
змін; якщо відомості, які підлягають
внесенню до Єдиного державного
реєстру, є недостовірними і були
внесені до нього, то третя особа може
посилатися на них у спорі як на
достовірні. Третя особа не може
посилатися на них у спорі у разі, якщо
вона знала або могла знати про те, що
такі відомості є недостовірними; якщо
відомості, які підлягають внесенню до
Єдиного державного реєстру, не були до
нього внесені, вони не можуть бути
використані в спорі з третьою особою,
крім випадків, коли третя особа знала
або могла знати ці відомості.

Так, на момент здійснення спірних
господарських операцій ТОВ «Магреб
Україна» було зареєстроване як
юридична особа в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців та було зареєстровано
як платник податку на додану вартість.

Крім того, суд звертає увагу, що
відповідач у акті перевірки не ставить
під сумнів належне оформлення
первинних документів позивача.

Висновки про сумнівність
господарських операцій між позивачем
та ТОВ «Магреб Україна» податковим
органом були зроблені не у зв'язку
відсутністю чи неправильним
складанням первинних документів або
неналежним їх відображенням у
бухгалтерському чи податковому обліку,
а лише на підставі акту від 21.06.2013 р.
№164/2240/36282249 «Про неможливість
проведення зустрічної звірки суб'єкта
господарювання ТОВ «Магреб Україна» з
питань взаємовідносин з платниками
податків за період з 01.03.2012 р. по 31.08.2012
р.», яким встановлено відсутність
об'єктів оподаткування у ТОВ «Магреб
Україна».

При цьому, в акті перевірки від 18.12.2013 р.
№ 2380/26-59-22-01/38062545 відповідачем не
наведено жодного доказу того, що
укладені між позивачем і ТОВ Магреб
Україна» угоди суперечать актам
цивільного законодавства чи свідчать
про намір сторін ухилитися від
оподаткування доходів, отриманих
внаслідок виконання цих угод або
приховування дійсного об'єкту
оподаткування, зменшення бази
оподаткування, створення штучних
підстав для незаконного відшкодування
сум сплачених податків за рахунок
коштів бюджету тощо.

Викладене свідчить, що позивач,
придбані у ТОВ «Магреб Україна» товари,
використав у подальших
оподатковуваних операціях в межах
своєї основної господарської
діяльності.

Судом встановлено, що податковий
кредит був сформований позивачем на
підставі належним чином оформлених
податкових накладних, отриманих від
ТОВ «Магреб Україна», що не
заперечується податковим органом,
сторони під час підписання податкових
накладних мали статус платників
податку на додану вартість.

При цьому, з огляду на принцип
персональної відповідальності
платника податку право на податковий
кредит не може ставитись у пряму
залежність від додержання податкової
дисципліни третіми особами. Відповідно
до статті 61 Конституції України
юридична відповідальність особи має
індивідуальний характер.
Законодавством України не передбачена
відповідальність юридичної особи за
зобов'язаннями іншої юридичної особи, в
тому числі за податковими
зобов'язаннями.

Таким чином, недотримання контрагентом
позивача податкової дисципліни є
підставою для застосування правових
наслідків саме щодо цього контрагента,
оскільки порушення платником вимог
податкового законодавства тягне
застосування заходів відповідальності
саме до такого платника та не може
негативно впливати на податковий облік
інших осіб (зокрема, його контрагентів)
за відсутності факту причетності
останніх до таких правопорушень та за
наявності факту здійснення
господарської операції.

Аналогічна правова позиція була
висловлена також Вищим
адміністративним судом України,
зокрема, в ухвалах суду від 23.02.2012 №
К/9991/40332/11, від 23.04.2012 №К/9991/26905/12.

Отже, враховуючи вищенаведене та
перевіривши всі фактичні обставини
справи, суд не знаходить порушень
чинного законодавства щодо оформлення
первинних документів у фінансово -
господарських взаємовідносинах між
позивачем та ТОВ «Магреб Україна», а
тому вважає, що формування ТОВ
«Об'єднаний торговий дім «Безпека
руху» податкового кредиту з податку на
додану вартість та валових витрат є
правомірним, а дії Державної
податкової інспекції у
Шевченківському районі ГУ Міндоходів у
м. Києві щодо нарахування позивачу сум
з податку на додану вартість, податку
на прибуток - протиправними.

Частиною третьою статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що у справах щодо
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Відповідно до п. 123.1 ст. 123 Податкового
кодексу України визначено, у разі, якщо
контролюючий орган самостійно
визначає суму податкового
зобов'язання, зменшення суми
бюджетного відшкодування та/або
від'ємного значення суми податку на
додану вартість платника податків на
підставах, визначених підпунктами 54.3.1,
54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54
цього Кодексу сплачує штрафні санкції.

Оскільки, суд визнав неправомірним
нарахування позивачу сум з податку на
додану вартість та валових витрат, то
нарахування штрафних санкцій є також
неправомірним.

Згідно з частиною першою статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

За таких обставин, відповідачем не
надано суду належних та допустимих
доказів, що оскаржувані податкові
повідомлення-рішення від 13.01.2014 р. №
, № прийнято обґрунтовано,
тобто з урахуванням всіх обставин
справи, у межах повноважень та у спосіб,
що передбачені Конституцією та
законами України, а тому позовні вимоги
ТОВ «Об'єднаний торговий дім «Безпека
руху» про визнання протиправними та
скасування податкових повідомлень -
рішень від 13.01.2014 р. № , №
підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 69-71, 94, 160-163, 167, 254 КАС
України, Окружний адміністративний суд
м. Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Позов Товариства з обмеженою
відповідальністю «Об'єднаний торговий
дім «Безпека руху» задовольнити
повністю.2.Визнати протиправними та
скасувати податкові
повідомлення-рішення Державної
податкової інспекції у
Шевченківському районі ГУ Міндоходів у
м. Києві від 13.01.2014 р. № , № .

3. Присудити на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Об'єднаний торговий дім «Безпека
руху» (провулок Киянівський, буд. 7- А, м.
Київ, 04053, ) понесені
судові витрати в сумі 183 (сто вісімдесят
три) гривні 00 копійок, за рахунок
асигнувань Державної податкової
інспекції у Шевченківському районі ГУ
Міндоходів у м. Києві (вул.
Баггавутівська, 26, м. Київ, 04050, ).

4. Зобов'язати Головне управління
Державної казначейської служби
України у м. Києві стягнути решту суми
судового збору у розмірі 1 644 (одна
тисяча шістсот сорок чотири) грн. 00 коп.
на розрахунковий рахунок №4007,
отримувач платежу УДКСУ у Печерському
районі м. Києва, код 38004897, МФО 820019, банк
одержувача ГУ ДКСУ у місті Києві, код
класифікації доходів бюджету 22030001,
призначення платежу «судовий збір за
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Об'єднаний торговий
дім «Безпека руху», Окружний
адміністративний суд м. Києва, із
Державного бюджету України шляхом їх
безспірного списання із рахунків
Державної податкової інспекції у
Шевченківському районі ГУ Міндоходів у
м. Києві (вул. Баггавутівська, 26, м. Київ,
04050, ).

Постанова відповідно до ч. 1 ст. 254
Кодексу адміністративного судочинства
України набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, встановленого цим Кодексом.

Постанова може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції протягом десяти
днів з дня її проголошення особою, яка
оскаржує постанову, за правилами,
встановленими ст. ст. 185-187 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Суддя
І.О. Іщук

Повний текст постанови виготовлено
17.03.2014 р.