Справа № 810/1222/14
Суддя: Панченко Н.Д.
Дата ухвалення: 2014-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
25 березня 2014 року 810/1222/14
Суддя Київського окружного
адміністративного суду Панченко Н.Д.,
розглянувши у порядку письмового
провадження у м. Києві адміністративну
справу за позовом Київського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів до Комунального
підприємства «Березанський комбінат
Комунальних підприємств» про
адміністративно-господарських санкцій
Київське обласне відділення
Фонду соціального захисту інвалідів
звернулось до Київського окружного
адміністративного суду з позовом до
Комунального підприємства
«Березанський комбінат Комунальних
підприємств» про стягнення
адміністративно-господарських санкцій
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
відповідачем порушено вимоги Закону
України "Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні" від
21.03.1991 № 875-XII (надалі -Закон України №
875-XII), що полягає у не працевлаштуванні
інвалідів у рахунок нормативу робочих
місць у розмірі чотирьох відсотків від
загальної чисельності працюючих.
За невиконання нормативу щодо
створення робочих місць для
працевлаштування інвалідів до
відповідача було застосовано штраф у
порушення термінів сплати
адміністративно-господарських санкцій
у розмірі 3039,09 грн.
У зв'язку з тим, що дана заборгованість
не сплачена відповідачем у
добровільному порядку позивач
звернувся з даним позовом до суду.
Відповідач позов не визнав,
заперечення надав суду у письмовій
формі та просив суд у задоволенні
позову відмовити. В обґрунтування
заперечень вказав, що на підприємстві
протягом 2012 року працювало 2 інваліди,
що підтверджується відповідними
Разом з цим, при заповненні та подачі
до Київського обласного відділення
Фонду соціального захисту інвалідів
звіту про зайнятість і
працевлаштування інвалідів за 2012 рік
(форма 10-ПІ), головним бухгалтером
підприємства допущена технічна
помилка, а саме у другому рядку звіту
«середньооблікова кількість штатних
працівників, яким відповідно до
чинного законодавства встановлена
інвалідність (осіб)» замість цифри « 2»
Представники сторін у судове
засідання, призначене на 18.03.2014, не
з'явились. Водночас, матеріали справи
містять письмові клопотання про
розгляд справи у порядку письмового
Керуючись положеннями частини
четвертої статті 122 Кодексу
адміністративного судочинства
України, судом прийнято рішення про
розгляд справи у порядку письмового
провадження за наявними у ній
матеріалами та доказами.
Розглянувши подані документи і
матеріали, всебічно і повно з'ясувавши
фактичні обставини на яких ґрунтується
позов, об'єктивно оцінивши докази, які
мають юридичне значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті, суд
дійшов висновку, що позовні вимоги не
підлягають задоволенню з таких
Відповідно до приписів статті 17 Закону
України "Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні" від
21.03.1991 № 875-XII (надалі -Закон України №
875-XII), з метою реалізації творчих і
виробничих здібностей інвалідів та з
урахуванням індивідуальних програм
реабілітації їм забезпечується право
працювати на підприємствах, в
установах, організаціях, а також
займатися підприємницькою та іншою
трудовою діяльністю, яка не заборонена
законом. Право інвалідів на працю, їх
працевлаштування реалізується шляхом
створення спеціальних робочих місць
для працевлаштування інвалідів.
Згідно положень статті 18 Закону
України № 875-XII підприємства, установи,
організації та фізичні особи, які
використовують найману працю,
зобов'язані: виділяти та створювати
робочі місця для працевлаштування
інвалідів, у тому числі спеціальні
робочі місця; створювати для них умови
праці з урахуванням індивідуальних
програм реабілітації і забезпечувати
інші соціально-економічні гарантії,
які передбачені чинним законодавством;
надавати державній службі зайнятості
інформацію, необхідну для організації
працевлаштування інвалідів; звітувати
Фонду соціального захисту інвалідів
про зайнятість та працевлаштування
інвалідів у порядку, встановленому
Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до частини першої статті 19
Закону України № 875-XII для підприємств,
установ, організацій, у тому числі
підприємств, організацій громадських
організацій інвалідів, фізичних осіб,
які використовують найману працю,
установлюється норматив робочих місць
для працевлаштування інвалідів у
розмірі чотирьох відсотків
середньооблікової чисельності штатних
працівників облікового складу за рік, а
якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості
одного робочого місця.
Згідно з частиною третьою статті 19
Закону України № 875-XII, підприємства,
установи, організації, у тому числі
підприємства, організації громадських
організацій інвалідів, фізичні особи,
які використовують найману працю,
самостійно здійснюють
працевлаштування інвалідів у рахунок
нормативів робочих місць виходячи з
вимог статті 18 цього Закону.
Відповідно до змісту частини п'ятої
статті 19 Закону № 875-XII виконанням
нормативу робочих місць вважається
працевлаштування підприємством,
установою, організацією, у тому числі
підприємством, організацією
громадських організацій інвалідів,
фізичною особою, яка використовує
найману працю, інвалідів, для яких це
місце роботи є основним.
Як встановлено судом, у лютому місяці
2013 року відповідач подав до Київського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів звіт про
зайнятість і працевлаштування
інвалідів за 2012 рік (форма 10-ПІ) у якому
зазначив, що середньооблікова
кількість штатних працівників
облікового складу становить 52 особи,
серед яких штатних працівників, яким
відповідно до чинного законодавства
встановлена інвалідність немає;
кількість інвалідів - штатних
працівників, які повинні працювати на
робочих місцях, створених відповідно
до вимог статті 19 Закону України "Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні" становить 2 особи;
фонд оплати праці штатних працівників
складає 1303700,00 грн., середньорічна
заробітна плата штатного працівника
адміністративно-господарський санкцій
за не виконання нормативу робочих
місць для працевлаштування інвалідів
Таким чином, розрахунок нормативу
робочих місць по працевлаштуванню
інвалідів, які повинні працювати на
робочих місцях, створених відповідно
до вимог статті 19 Закону України "Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні", здійснено
відповідачем у розмірі чотирьох
відсотків середньооблікової
чисельності штатних працівників
облікового складу за рік, як то
передбачено положеннями чинного
Щодо правильності розрахунку
зазначеного показника, що становить
дві особи, не заперечував і позивач.
Як вбачається з матеріалів справи, з
метою виконання нормативу по
працевлаштуванню інвалідів на
підприємстві у 2012 році, відповідачем
було працевлаштовано двох інвалідів, а
саме, ОСОБА_1, на посаді начальника КП
«Березанський комбінат комунальних
підприємств», який відповідно до
посвідчення НОМЕР_1 (а.с.35) є інвалідом
ІІ групи І категорії та ОСОБА_2, на
посаді юрисконсульта, який відповідно
до посвідчення НОМЕР_2 (а.с.36) є
працевлаштування вказаних осіб,
відповідачем надані книги реєстрації
кадрових наказів, відповідні накази на
прийняття на роботу (а.с.21-34), журнал
обліку трудових книжок та відомості
про нарахування заробітної плати за 2012
З огляду на зазначене суд дійшов
висновку, що відповідачем доведено
належними доказами працевлаштування у
2012 році інвалідів відповідно до
нормативу робочих місць у розмірі
чотирьох відсотків від загальної
чисельності працюючих та факт
допущення у звіті помилки.
Крім цього, суд звертає увагу, що Закон
України № 875-XII передбачає застосування
адміністративно-господарських санкцій
у разі не працевлаштування
підприємствами, установами,
організаціями, у тому числі
підприємствами, організацій
громадських організацій інвалідів,
фізичними особами, які використовують
найману працю інвалідів у рахунок
нормативу робочих місць, а не за
помилки допущенні у звіті про
зайнятість і працевлаштування
інвалідів (форма 10-ПІ).
Також, законодавством не передбачено
подання уточнюючого чи нового звіту
про зайнятість і працевлаштування
інвалідів (форма 10-ПІ) у разі допущення
при його заповненні помилок.
В силу положень частини першої статті 69
Кодексу адміністративного судочинства
України доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи.
Відповідно до положень частини першої
статті 71 Кодексу адміністративного
судочинства України кожна сторона
повинна довести ті обставини, на яких
ґрунтується її вимоги та заперечення,
крім випадків, встановлених статтею 72
Всупереч наведеним вимогам, позивачем
не доведено належними та допустимими
доказами невиконання або неналежного
виконання відповідачем приписів
Закону України № 875-XII.
З огляду на зазначене та зважаючи на
всі наведені обставини в їх сукупності,
суд дійшов висновку, що позовні вимоги
позивача є необґрунтованими та такими,
що не підлягають задоволенню.
Відповідно до частини першої статті 94
Кодексу адміністративного судочинства
України, якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійсненні нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідно місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
Приписами статті 97 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що грошовий розмір
судових витрат, які повинні бути
компенсовані, суд визначає за
клопотанням однієї зі сторін. Проте,
клопотання з цього приводу суду не
заявлялись, а відтак, судові витрати
розподілу не підлягають.
Керуючись статями 69, 71, 94, 97, 158-163, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд
У задоволенні адміністративного
Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо скаргу не було подано в
установлені строки. У разі подання
апеляційної скарги постанова, якщо її
не скасовано, набирає законної сили
після повернення апеляційної скарги,
відмови у відкритті апеляційного
провадження або набрання законної сили
рішенням за наслідками апеляційного
провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду
подається до Київського апеляційного
адміністративного суду через
Київський окружний адміністративний
суд протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Суддя
Панченко Н.Д.

Дата виготовлення і підписання повного
тексту постанови 25 березня 2014 року.