Справа № 872/13171/13
Суддя: Поплавський В.Ю.
Дата ухвалення: 2014-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

13 лютого 2014 рокусправа № 804/7105/13-а
Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Поплавського В.Ю.

суддів:
Сафронової С.В. Чепурнова Д.В.

за участю секретаря судового
засідання: Манцова Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції в
Амур-Нижньодніпровському районі м.
Дніпропетровська ГУ Міндоходів у
Дніпропетровській області

на постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 31
травня 2013 року по справі № 804/7105/13-а за
позовом фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 до Державної податкової
інспекції в Амур-Нижньодніпровському
районі м. Дніпропетровська
Дніпропетровської області Державної
податкової служби про визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення №
від 29.04.2013, -

В С Т А Н О В И В :

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1
звернулася до суду з адміністративним
позовом про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення № від
29.04.2013.

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 31
травня 2013 року позов задоволено.
Визнано протиправним та скасовано
податкове повідомлення-рішення №
від 29.04.2013.

Не погодившись з рішенням суду,
відповідач звернувся з апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати
постанову суду, оскільки вважає, що
вона винесена з порушенням норм
матеріального та процесуального права
та ухвалити нове рішення, яким
відмовити у задоволенні позову.

Перевіривши матеріали справи,
законність і обґрунтованість
оскаржуваного рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та
заявлених позовних вимог, правильність
застосування судом норм матеріального
та процесуального права, колегія
суддів приходить висновку, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідачем прийнято податкове
повідомлення-рішення № від
29.04.2013, яким позивачу збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість у розмірі 11 004,20 грн., у
тому числі за основним платежем 8 803,36
грн., за штрафними санкціями 2 200,84 грн.

Підставою прийняття означеного
податкового повідомлення-рішення є
висновки, зроблені відповідачем в ході
проведеної позапланової
документальної невиїзної перевірки
фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 з
питань взаємовідносин з ТОВ «Шоковіта»
за період з 01.09.12 по 31.10.12, та з ПП
«Транс-Атлантіка Сервіс» за період з
01.07.12 по 31.08.12 (акт перевірки № 001111 від
15.04.2013).

Перевіркою встановлено порушення
вимог п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198
Податкового кодексу України, в
результаті чого завищено податковий
кредит з ПДВ в сумі 8 803,36 грн. по
операціям з
контрагентами-постачальниками:

ТОВ «Шоковіта» на сумі 3 952,58 грн., у т. ч.
за вересень 2012 року в сумі 2 124,99 грн., за
жовтень 2012 року в сумі 1 827,59 грн.;

ПП «Транс-Атлантіка Сервіс» на суму 4
850,78 грн., у т. ч. за липень 2012 року в сумі 2
456,69 грн., за серпень 2012 року в сумі 2 394,09
грн.

До такого висновку податковий орган
дійшов з огляду на наступні обставини.

Як встановлено судом, підтверджено
матеріалами справи, фізична
особа-підприємець ОСОБА_1 придбала у
ТОВ «Шоковіта» вапно комове у
кількості 15 тонн загальною вартістю 12
749,94 грн. в тому числі ПДВ 2 124,99 грн. -
вересні 2012 року, та у кількості 12,9 тонн
загальною віртістю 10 965,58 грн., в тому
числі ПДВ 1 827,60 грн.

На підтвердження фактичного виконання
цієї господарської операції позивачем
надано копію договору найму
транспортного засобу від 02.07.2010р. за № 1,
договору оренди нежитлового
приміщення від 17.04.2012р. за № 23; копії
платіжних доручень від 05.10.2012р. за № 347
(призначення платежу - вапно комове
згідно рахунку-фактури від 03.09.2012р. за №
000147), від 10.10.2012р. за № 350 (призначення
платежу - вапно комове згідно
рахунку-фактури від 09.10.2012р. за № 0000378);
копії рахунків-фактур від від 03.09.2012р.
за № 000147, від 09.10.2012р. за № 0000378; копії
накладних від 03.09.2012р. за № 00045 згідно
рахунку-фактури від 03.09.2012р. за № 000147),
від 09.10.2012р. за № 378 згідно
рахунку-фактури від 09.10.2012р. за № 0000378) ;
копії податкових накладних від 03.09.2012р.,
від 09.10.2012р.

Крім того, відповідно до укладеного між
позивачем (замовник) та ПП
«Транс-Атлантіка Сервіс» (виконавець)
договору від 02.06.2012 № 179 виконавець
приймає на себе зобов'язання надавати
комплекс послуг з технічного
обслуговування та ремонту
транспортних засобів, а замовник -
прийняти та оплатити виконані роботи
на умовах цього договору.

Виконання умов вказаного договору
підтверджено рахунками-фактурами,
накладними, податковими накладними.
Розрахунки між підприємствами
проведено у безготівковій формі.
Станом на 15.04.2013 заборгованість по
взаєморозрахунках з ПП
«Транс-Атлантіка Сервіс» відсутня.

Як зазначено податковим органом,
станом на дату складення акту
позивачем не надано будь-яких
документів, що підтверджують факт
прийому/передачі товарів від ТОВ
«Шоковіта» та ПП «Транс-Атлантіка
Сервіс», крім того відсутні
товарно-транспортні накладні.

Під час перевірки відповідачем
використана інформація, отримана від
податкових органів стосовно
взаємовідносин ТОВ «Шоковіта» з його
контрагентами БПП «СУРА» та ТОВ
«КОМПАНІЯ «ХІМАГРОСЕРВІС», та
взаємовідносин ПП «Транс-Атлантика
Сервіс» контрагентами ТОВ
«Кафепродакш», ТОВ «Хімагросервіс», ПП
«СВ Гермес», ТОВ «Пасіфік», ТОВ «Олімп»,
відповідно до якої факт постановок
товарів по вказаному ланцюгу
відсутній. Вищевказане, як зазначено
податковим органом, свідчить про
відсутність наміру створення правових
наслідків, тобто такі угоди носять
фіктивний характер.

Виходячи з наведених обставин,
податковим органом в акті перевірки
вказано про не встановлення фактичного
придбання товару контрагентами
позивача ТОВ «Шоковіта» та ПП
«Транс-Атлантіка Сервіс» у вказаних
вище постачальників та подальша
реалізація товару покупцю. Податковий
орган дійшов висновку, що угоди
поставки є нікчемними, внаслідок чого
відсутня як база, так і об'єкт
оподаткування.

Відповідно, позивачем безпідставно
віднесено суми податку на додану
вартість у складі ціни придбаного
товару, робіт (послуг) у загальній сумі
8 803,36 грн. в порушення п.п.198.2, 198.3 ст.198
Податкового кодексу України.

Колегія суддів, виходячи з фактичних
обставин справи, норм діючого
законодавства, що регулюють спірні
правовідносини, погоджується з судом
першої інстанції про протиправність
податкового повідомлення-рішення,
зважаючи на наступне.

Матеріалами справи підтверджено, що
позивачем придбавались товари, роботи
(послуги) у вказаних вище контрагентів
у відповідності з укладеними
відповідними договорами поставки та
договорами на виконання робіт.

Всі укладені між позивачем та його
контрагентами договори передбачають
грошову компенсацію, розрахунки за
цими договорами проведено в повному
обсязі, що, як наслідок, виключає їх
класифікацію як безоплатних.

Також встановлено, що факт поставки
товарів, виконання робіт підтверджений
позивачем наданими накладними,
рахунками-фактурами, платіжними
дорученнями, податковими накладними.

Виходячи із змісту поданих позивачем
первинних документів на підтвердження
поставки товару, виконання робіт, ці
документи мають всі законодавчо
передбачені реквізити, відповідають
вимогам Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні», які ставляться до
первинних документів, є такими, що
підтверджують здійснення відповідної
господарської операції.

Ні підставі вказаних первинних
документів сума податку на додану
вартість у складі ціни цих товарів,
робіт на підставі податкових
накладних, виписаних зазначеними
підприємствами, - до складу податкового
кредиту відповідних податкових
періодів.

Отримані товари в установленому
порядку використані ним у власній
господарській діяльності.

При цьому позивач зазначає, що всі
первинні документи, які підтверджують
здійснення господарських операцій з
вказаними контрагентами,
оборотно-сальдові відомості
подавались відповідачу для перевірки.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 Податкового
кодексу України право на віднесення
сум податку до податкового кредиту
виникає, зокрема, у разі здійснення
операцій з придбання або виготовлення
товарів (у тому числі в разі їх ввезення
на митну територію України) та послуг.

Відповідно до п.198.3 ст.198 Податкового
кодексу України податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку.

Пунктом 198.6 статті 198 Податкового
кодексу України встановлено, що до
податкового кредиту не відносяться
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними або оформлені з порушенням
вимог чи не підтверджені митними
деклараціями (іншими подібними
документами згідно з пунктом 201.11
статті 201 цього Кодексу).

Згідно п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу
України податкова накладна видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту.

При здійсненні операцій з постачання
товарів/послуг платник податку -
продавець товарів/послуг зобов'язаний
надати покупцю податкову накладну
після реєстрації в Єдиному реєстрі
податкових накладних.

Як вбачається з матеріалів справи,
податкові накладні, на підставі яких
позивачем суми податку на додану
вартість включені до складу
податкового кредиту, складені
переліченими вище підприємствами у
відповідності до вимог ст. 201
Податкового кодексу України.

На дату здійснення та відображення у
бухгалтерському та податковому обліку
господарських операцій безпосередні
контрагенти позивача були
зареєстровані уповноваженими органами
як суб'єкти господарювання, у
встановленому порядку цивільної
дієздатності не позбавлені, перебували
на обліку в податковому органі як
платники податку на додану вартість.

Законодавчо встановлені вимоги,
необхідні для чинності правочину (ст.203
ЦК України), позивачем та його
контрагентами дотримані. Також
господарські зобов'язання з поставки
товарів, виконання робіт не містять
ознак фіктивності (вчинених без наміру
створення правових наслідків, які
обумовлювалися відповідними
правочинами). Крім того, відповідно до
ст.234 Цивільного кодексу України
фіктивний правочин визнається судом
недійсним.

Відповідачем вказана норма
законодавства не врахована, належні
докази на підтвердження викладених в
акті перевірки доводів щодо
відсутності фактичного здійснення
господарських операцій з поставки
товарів, виконання робіт відповідачем
не зазначені, суду не подані. Жодний
документ, який в установленому порядку
встановлював би відповідні факти та
був обов'язковим для застосування на
всій території України, в матеріалах
справи відсутній.

Дії позивача та його контрагентів,
вчинені на виконання відповідних
договорів, направленні саме на
створення наслідків, які обумовлені
правовою природою договорів такого
виду.

Також укладені позивачем договори не
містять умов та ознак, які б свідчили
про їх суперечність інтересам держави
та суспільства або порушували
публічний порядок.

Виявлені відповідачем обставини щодо
контрагентів, в тому числі по ланцюгу
постачання, ґрунтуються лише на
відомостях, отриманих від податкових
органів. При цьому жодний документ,
який в установленому порядку
встановлював би відповідні факти щодо
порушення норм податкового
законодавства контрагентами позивача
та був обов'язковим для застосування на
всій території України, відповідачем
не наведений, в матеріалах справи
відсутній.

Крім того, зазначені відповідачем
обставини щодо контрагентів позивача
не є законодавчо встановленими
підставами для позбавлення позивача
права на податковий кредит та
формування валових витрат з операцій
отримання товарів, робіт.

Судом встановлено, що позивачем як
отримувачем товару, робіт виконані всі
законодавчо передбачені умови для
віднесення сум податку на додану
вартість - до складу податкового
кредиту у відповідних (податкових)
періодах.

Отже у відповідача відсутні правові
підстави для зменшення податкового
кредиту з податку на додану вартість.

Виходячи з наведених вище норм, колегія
суддів вважає позовні вимоги
обґрунтованими, оскаржуване податкові
повідомлення-рішення підлягає
визнанню протиправним та скасуванню.

Передбачених статтею 202 Кодексу
адміністративного судочинства України
підстав для скасування постанови суду
першої інстанції та ухвалення нового
судового рішення не вбачається, у
зв'язку з чим колегія суддів вважає за
необхідне апеляційну скаргу залишити
без задоволення, а постанову суду
першої інстанції без змін.

Керуючись п.1 ч.1 ст.198, ст. 200 КАС України,
суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції в
Амур-Нижньодніпровському районі м.
Дніпропетровська ГУ Міндоходів у
Дніпропетровській області - залишити
без задоволення.

Постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 31
травня 2013 року - залишити без змін.

Ухвала Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена до
Вищого Адміністративного суду України
протягом двадцяти днів з дня
виготовлення повного тексту.

Повний текст виготовлено 21 лютого 2014
року.

Головуючий:
В.Ю. Поплавський

Суддя:
С.В. Сафронова

Суддя:
Д.В. Чепурнов