Справа № 822/174/14
Суддя: Ватаманюк Р.В.
Дата ухвалення: 2014-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 822/174/14
Головуючий у 1-й інстанції: Михайлов О.О.
Суддя-доповідач: Ватаманюк Р.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2014 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді: Ватаманюка Р.В.

суддів: Мельник-Томенко Ж. М. Сторчака
В. Ю.

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Хмельницької митниці Міністерства
доходів і зборів України на постанову
Хмельницького окружного
адміністративного суду від 30 січня 2014
року у справі за адміністративним
позовом публічного акціонерного
товариства "Славутський комбінат
"Будфарфор" (далі - позивач) до
Хмельницької митниці Міністерства
доходів і зборів України (далі -
відповідач) про визнання протиправними
скасування рішення та картки відмови
та зобов'язання вчинити дії , -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з
адміністративним позовом до
відповідача в якому просив: визнати
протиправними та скасувати картку
відмови у митному оформленні товару
№400040000/2013/00049 від 19 липня 2013 року та
рішення про коригування митної
вартості товарів від 19 липня 2013 року за
№ 400040000/2013/000025/1 (митний пост "Славута"),
правонаступником якої є Хмельницька
митниця Міндоходів; зобов`язати (митний
пост "Славута") здійснити митне
оформлення товару за заявленою
позивачем митною вартістю.

Постанову Хмельницького окружного
адміністративного суду від 30.01.2014 року
позов задоволено: визнано
протиправними та скасовано картку
відмови у митному оформленні товару
№400040000/2013/00049 від 19 липня 2013 року та
рішення про коригування митної
вартості товарів від 19 липня 2013 року за
№ 400040000/2013/000025/1 відповідача (митний
пост "Славута"), правонаступником якої є
Хмельницька митниця Міндоходів;
зобов`язано відповідача (митний пост
"Славута") здійснити митне оформлення
товару за заявленою позивачем митною
вартістю.

Не погоджуючись із рішенням суду
першої інстанції, відповідач подав
апеляційну скаргу, в якій просить суд
скасувати вказане рішення та прийняти
нову постанову, якою повністю
відмовити в задоволені позову.

Сторони в судове засідання не
з'явились, про час та дату слухання
справи повідомленні належним чином.
При цьому позивачем надано заперечення
на апеляційну скаргу та заяву про
розгляд справи в порядку письмового
провадження.

Враховуючи, що в матеріалах справи
достатньо письмових доказів для
правильного вирішення апеляційної
скарги, а особиста участь сторін в
судовому засіданні - не обов'язкова,
колегія суддів у відповідності до п. п.
1, 2 ч. 1 ст. 197 КАС України визнала
можливим проводити апеляційний
розгляд справи в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами.

Перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу необхідно
залишити без задоволення, з таких
підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 195 КАС України, суд
апеляційної інстанції переглядає
судові рішення суду першої інстанції в
межах апеляційної скарги.

Судом першої інстанції вірно
встановлено, що 22 травня 2013 року між
позивачем (покупець) та компанією "DEFTRANS"
(Польща) (продавець) було укладено
контракт на поставку № І 13/20, предметом
якого була поставка меблів для ванних
кімнат з ДСП, ламінованих (надалі -
товар). На виконання Контракту на
адресу позивача у липні 2013 року було
направлено товар відповідно до
рахунку-фактури (інвойсу) від 16.07.2013
року №FE/0000019/2013. З метою митного
оформлення товару, передбаченого
рахунком-фактурою, позивачем була
заповнена та подана відповідачу митна
декларація від 19.07.2013 року
№400040000/2013/003722, в якій товар був
задекларований у митний режим "імпорт".
Ціна товару визначена на рівні 6554,52
євро, а митна вартість - 7205,93 євро.
Відповідно до картки відмови
№400040000/2013/00049 позивач одночасно з
митною декларацією подав до митного
оформлення наступні документи: картку
обліку особи, яка здійснює операції з
товарами №400/2012/0000306 від 29.11.2012 року;
міжнародну автомобільну накладну (CMR)
б/н від 16.07.2013 року; документ, що
підтверджує вартість перевезення
товару №1078-13І1353 від 16.07.2013 року;
прейскурант (прайс-лист) виробника
товару б/н від 22.05.2013 року;
рахунок-фактуру (інвойс) №FE/0000019/2013 від
16.07.2013 року; пакувальний лист №РО 2 від
16.07.2013 року; доповнення до
зовнішньоекономічного договору
(контракту) специфікація №5 від 25.06.2013
року; зовнішньоекономічний договір
(контракт) купівлі-продажу № І 13/20 від
22.05.2013 року; договір (контракт) про
перевезення №1116 від 28.12.2012 року;
договір (контракт) про перевезення №1128
від 25.12.2012 року; довідка про проведення
декларування валютних цінностей,
доходів та майна, що належать резиденту
України і знаходяться за її межами №24
від 09.04.2013 року; інформацію про
позитивні результати здійснення
фітосанітарного контролю товару №2730
від 16.07.2013 року; інформацію про
позитивні результати здійснення
радіологічного контролю товару №2730
від 16.07.2013 року; резервну позицію №915
від 26.07.2001 року; сертифікат про
походження товару загальної форми PL/MF/AG
0227331 від 16.07.2013 року; заяву-калькуляцію
б/н від 03.06.2013 року; копію митної
декларації країни відправлення
№13PL394020E0033931 від 16.07.2013 року;
інформаційний код результатів митного
огляду (переогляду) товарів,
транспортних засобів, ручної поклажі
та багажу №1/1-0-0-0/1/00/1/1/1 від 19.07.2013 року.
Митним органом 19 липня 2013 року було
прийнято рішення №400040000/2013/000025/1 про
коригування митної вартості товарів.
Внаслідок чого митну вартість товару
було збільшено з 7205,93 євро до 12483,90 євро.
19 липня 2013 року позивачу було також
виставлено картку відмови у митному
оформленні товарів №400040000/2013/00049 з
підстав неподання документів, що
підтверджують складові митної
вартості товару.

Також встановлено, що підставою
прийняття оскаржуваних рішень
слугував висновок митного органу про
недостатність поданих позивачем
документів для підтвердження
складових митної вартості товару.

Приймаючи оскаржуване рішення суд
першої інстанції виходив з того, що
митним органом не надано належного
обґрунтування причин неврахування
документів наданих позивачем для
встановлення митної вартості товару та
необхідності надання додаткових
документів для підтвердження
заявленої митної вартості, а також
безпідставною відмову у митному
оформленні товарів за заявленою
декларантом митною вартістю та
коригування митним органом митної
вартості товару із застосуванням
резервного методу визначення вартості.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції, з
таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 49 МК України
митною вартістю товарів, які
переміщуються через митний кордон
України, є вартість товарів, що
використовується для митних цілей, яка
базується на ціні, що фактично сплачена
або підлягає сплаті за ці товари.

Частиною 1 ст. 51 МК України визначено, що
митна вартість товарів, що
переміщуються через митний кордон
України, визначається декларантом
відповідно до норм цього Кодексу.

За змістом ч. 2 ст. 52 МК України
декларант або уповноважена ним особа,
які заявляють митну вартість товару,
зобов'язані: 1) заявляти митну вартість,
визначену ними самостійно, у тому числі
за результатами консультацій з митним
органом; 2) подавати митному органу
достовірні відомості про визначення
митної вартості, які повинні
базуватися на об'єктивних,
документально підтверджених даних, що
піддаються обчисленню; 3) нести всі
додаткові витрати, пов'язані з
коригуванням митної вартості або
наданням митному органу додаткової
інформації.

Пунктом 1 ч. 3 ст. 52 МК України
передбачено, що декларант або
уповноважена ним особа, які заявляють
митну вартість товару, мають право
надавати митному органу (за наявності)
додаткові відомості у разі потреби
уточнення інформації.

Відповідно до ч. 1 ст. 53 МК України, у
випадках, передбачених цим Кодексом,
одночасно з митною декларацією
декларант подає митному органу
документи, що підтверджують заявлену
митну вартість товарів і обраний метод
її визначення. Відповідно до переліку
даних документів, наведеного в частині
другій даної статті, такими
документами є: декларація митної
вартості, що подається у випадках,
визначених у частинах п'ятій і шостій
статті 52 цього Кодексу, та документи, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості, на підставі
яких проводився розрахунок митної
вартості; зовнішньоекономічний
договір (контракт) або документ, який
його замінює, та додатки до нього у разі
їх наявності; рахунок-фактура (інвойс)
або рахунок-проформа (якщо товар не є
об'єктом купівлі-продажу); якщо рахунок
сплачено, - банківські платіжні
документи, що стосуються оцінюваного
товару; за наявності - інші платіжні
та/або бухгалтерські документи, що
підтверджують вартість товару та
містять реквізити, необхідні для
ідентифікації ввезеного товару;
транспортні (перевізні) документи, якщо
за умовами поставки витрати на
транспортування не включені у вартість
товару, а також документи, що містять
відомості про вартість перевезення
оцінюваних товарів; копія імпортної
ліцензії, якщо імпорт товару підлягає
ліцензуванню; якщо здійснювалося
страхування, - страхові документи, а
також документи, що містять відомості
про вартість страхування.

Згідно із ч. 3 ст. 53 МК України у разі
якщо документи, зазначені у частині
другій цієї статті, містять
розбіжності, наявні ознаки підробки
або не містять всіх відомостей, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості товарів, чи
відомостей щодо ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за ці
товари, декларант або уповноважена ним
особа на письмову вимогу митного
органу зобов'язані протягом 10
календарних днів надати (за наявності)
такі додаткові документи: договір
(угоду, контракт) із третіми особами,
пов'язаний з договором (угодою,
контрактом) про поставку товарів, митна
вартість яких визначається; рахунки
про здійснення платежів третім особам
на користь продавця, якщо такі платежі
здійснюються за умовами, визначеними
договором (угодою, контрактом); рахунки
про сплату комісійних, посередницьких
послуг, пов'язаних із виконанням умов
договору (угоди, контракту); виписку з
бухгалтерської документації;
ліцензійний чи авторський договір
покупця, що стосується оцінюваних
товарів та є умовою продажу оцінюваних
товарів; каталоги, специфікації,
прейскуранти (прайс-листи) виробника
товару; копію митної декларації країни
відправлення; висновки про якісні та
вартісні характеристики товарів,
підготовлені спеціалізованими
експертними організаціями, та/або
інформація біржових організацій про
вартість товару або сировини.

Аналіз даної норми дає змогу
виокремити наступні обставини, за
наявності яких митний орган має право
зобов'язати декларанта подати
додаткові документи для підтвердження
митної вартості: наявність
розбіжностей між окремими документами;
наявність ознак підробки певних
документів; відсутність достатніх
відомостей, що підтверджують числові
значення складових митної вартості
товарів, чи відомостей щодо ціни, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті за ці товари.

Суд першої інстанції вірно звернув
увагу, що висновок митного органу щодо
наявності даних обставин повинен бути
обґрунтованими та підтверджений
відповідними доказами. Так,
встановивши відсутність достатніх
відомостей, що підтверджують
задекларовану митну вартість товарів
митний орган повинен вказати, які саме
складові митної вартості товарів є
непідтвердженими, чому з поданих
декларантом документів неможливо
встановити дані складові та які
документи необхідні для підтвердження
того чи іншого показника.

Відповідачем до суду першої та
апеляційної інстанції не надано
пояснень та відповідних документів які
б свідчили про те, що документи подані
позивачем для визначення митної
вартості товару згідно із переліком
визначеним частиною 2 статті 53 Митного
кодексу України містять розбіжності,
наявні ознаки підробки або не містять
всіх відомостей, що підтверджують
числові значення складових митної
вартості товарів, чи відомостей щодо
ціни, що була фактично сплачена або
підлягає сплаті за ці товари. Крім того,
витребувавши перелік додаткових
документів, митний орган не зазначив,
які саме обставини ці документи
повинні підтвердити, не надано доказів
того, що документи, подані позивачем
для митного оформлення товару, є
недостатніми чи такими, що у своїй
сукупності викликають сумнів у
достовірності наданої інформації.

В той же час, суд також зазначає, що не
завжди ненадання на вимогу митного
органу зазначених ним документів надає
право митному органу визначити митну
вартість товару за іншим методом.
Визначення митним органом як
обов'язкових для надання додаткових
документів, залежить також від
можливості їх надання декларантом.
Тобто, законодавство не пов'язує
право митного органу в результаті
неподання певних документів, визначати
митну вартість товару за іншим методом,
а не за ціною придбаного товару.

Аналогічна правова позиція викладена
Верховним Судом України у постановах
від 07.02.2011р. (справа № 21-76а 10), від 14.11.2011р.
(справа № 21-213а11), від 06.02.2012р. (справа №
21-418а11), від 03.07.2012р. (справа № 21-197а12).

Частиною 10 статті 58 МК України
визначено перелік складових митної
вартості. Але зазначено, що ці складові
(додаткові витрати) повинні додаватись
до ціни товару для визначення митної
вартості лише в тому випадку, коли вони
не були включені до ціни товару.

Також встановлено, що митним органом
витребовувалися у позивача, відповідно
до п. 33 Рішення про коригування митної
вартості товарів від 19.07.2013 року
№400040000/2013/000025/1 наступні документи:
виписка з бухгалтерської документації,
копія митної декларації країни
відправлення - яка містить інформацію
про вартісні характеристики товарів,
підготовлені спеціалізованими
експертними організаціями, та/або
інформацію біржових організацій про
вартість товарів або сировини. То суд
першої інстанції вірно вказав на
недоцільність подання висновків
експертних установ про вартісні
характеристики товару, оскільки
вартість конкретного товару визначена
інвойсом. Також неможливим є подання
інформації біржових організацій про
вартість меблів для ванних кімнат,
оскільки даний товар за міжнародними
торговими звичаями не є біржовим. Крім
того, відповідно до картки відмови та
митної декларації прейскуранти,
прайс-листи виробника та експортні
декларації країни відправника були
надані разом з митною декларацією.

Окрім того, митним органом не було
вказано, які саме складові митної
вартості є не підтвердженими та які
саме документи необхідно подати для
підтвердження конкретної складової.

Методом визначення митної вартості
товарів за ціною договору (контракту)
щодо товарів, які імпортуються, не
застосовується, якщо використані
декларантом або уповноваженою ним
особою відомості не підтверджені
документально або не визначені
кількісно і достовірні та/або відсутня
хоча б одна із складових митної
вартості, яка є обов'язковою при її
обчисленні (ч.2 ст. 58 МК України).

Частиною 1 ст. 57 МК України, передбачено,
що митна вартості товарів, які
ввозяться в Україну відповідно до
митного режиму імпорту, здійснюється
за такими методами: 1) основний - за
ціною договору (контракту) щодо
товарів, які імпортуються (вартість
операції); 2) другорядні: а) за ціною
договору щодо ідентичних товарів; за
ціною договору щодо подібних
(аналогічних) товарів; на основі
віднімання вартості; на основі
додавання вартості (обчислена
вартість); резервний. Частиною 2, 3 ст. 57
МК України передбачено, що основним
методом визначення митної вартості
товарів, які ввозяться на митну
територію України відповідно до
митного режиму імпорту, є перший метод -
за ціною договору (вартість операції).
Кожний наступний метод застосовується
лише у разі, якщо митна вартість
товарів не може бути визначена шляхом
застосування попереднього методу
відповідно до норм цього Кодексу.

У разі неможливості визначення митної
вартості товарів згідно з положеннями
статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для
її визначення може братися або ціна, за
якою ідентичні або подібні (аналогічні)
товари були продані в Україні не
пов'язаному із продавцем покупцю
відповідно до статті 62 цього Кодексу,
або вартість товарів, обчислена
відповідно до статті 63 цього Кодексу.
Методи на основі віднімання та
додавання вартості (обчислена
вартість) можуть застосовуватися у
будь-якій послідовності на прохання
декларанта або уповноваженої ним
особи. У разі якщо неможливо
застосувати жоден із зазначених
методів, митна вартість визначається
за резервним методом відповідно до
вимог, встановлених статтею 64 цього
Кодексу.

Відповідачем до суду першої та
апеляційної інстанції не надано
доказів необхідності ігнорування
основного методу визначення митної
вартості товарів, а також інших таких
методів крім резервного.

Як вже встановлено, позивач відповідно
до ст. 58 МК України застосував перший
метод визначення митної вартості (за
ціною договору (контракту) щодо
товарів, які імпортуються (вартість
операції).

Частиною 4 ст. 58 МК України передбачено,
що митною вартістю товарів, які
ввозяться на митну територію України
відповідно до митного режиму імпорту, є
ціна, що була фактично сплачена або
підлягає сплаті за товари, якщо вони
продаються на експорт в Україну,
скоригована в разі потреби з
урахуванням положень частини десятої
цієї статті.

Відповідно до ч. 1 ст. 55 МК України
рішення про коригування заявленої
митної вартості товарів, які ввозяться
на митну територію України з
поміщенням у митний режим імпорту,
приймається митним органом у письмовій
формі під час здійснення контролю
правильності визначення митної
вартості цих товарів як до, так і після
їх випуску, якщо митним органом у
випадках, передбачених частиною шостою
статті 54 цього Кодексу, виявлено, що
заявлено неповні та/або недостовірні
відомості про митну вартість товарів, у
тому числі невірно визначено митну
вартість товарів.

З матеріалів справи слідує, що
підставою для винесення спірного
рішення про коригування митної
вартості слугували висновки митного
органу щодо рівня митної вартості
задекларованого товару, які були
продані на експорт в Україну, зокрема
МД №400040000/2013/0037 від 19.06.2013 року та МД
№400040000/2013/003979 від 20.06.2013 року.

За наведених обставин відповідач
застосував другорядний метод
визначення вартості товару , а саме:
резервний, однак наявність у митного
органу інформації щодо митної вартості
ідентичних, подібних (аналогічних)
товарів не може бути підставою для
коригування митної вартості товару за
умови обґрунтованого застосування
декларантом основного методу
визначення митної вартості.

В силу п. 2 ч. 6 ст. 54 МК України митний
орган може відмовити у митному
оформленні товарів за заявленою
декларантом або уповноваженою ним
особою митною вартістю виключно за
наявності обґрунтованих підстав
вважати, що заявлено неповні та/або
недостовірні відомості про митну
вартість товарів, у тому числі невірно
визначено митну вартість товарів,
зокрема, у разі неподання декларантом
або уповноваженою ним особою
документів згідно з переліком та
відповідно до умов, зазначених у
частинах другій - четвертій статті 53
цього Кодексу, або відсутності у цих
документах всіх відомостей, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості товарів, чи
відомостей щодо ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за ці
товари.

Позивач для митного оформлення
імпортованого товару надав
відповідачу документи, передбачені ч. 2
ст. 53 МК України. Подані документи чітко
ідентифікують товар та містять
об'єктивні і достовірні дані, що
піддаються обчисленню, які чітко
підтверджують ціну товару, що підлягає
сплаті позивачем на користь продавця,
тобто підтверджують митну вартість
товару за ціною договору згідно
вимогам ч.ч. 4, 5 ст. 58 МК України.

Щодо посилань відповідача на
навантаження товару на транспорт
поставки, то суд першої інстанції вірно
вказав, що Розділом 4 контракту сторони
визначили, що навантаження товару
здійснюється силами та за рахунок
подавця, тобто дані платежі не входять
до митної вартості товару, а тому не
потребують підтвердження для
розмитнення. Дана обставина
підтверджується довідкою №1078-131 від
16.07.2013 року про
транспортно-експедиторські витрати
при перевезенні вантажу автомобільним
транспортом, в якій зазначено, що
навантаження здійснено за рахунок
вантажовідправника та те, що
страхування вантажу не здійснювалося.

Безпідставне посилання відповідача на
необґрунтоване зобов'язання
відповідача здійснити митне
оформлення товару за заявленою
позивачем митною вартістю, по-скільки з
метою повного захисту порушених прав
позивача ч. 2 ст. 162 КАС України
визначено, що у разі задоволення
адміністративного позову суд може
прийняти постанову про: визнання
протиправними рішення суб'єкта владних
повноважень чи окремих його положень,
дій чи бездіяльності і про скасування
або визнання нечинним рішення чи
окремих його положень, про поворот
виконання цього рішення чи окремих
його положень із зазначенням способу
його здійснення; зобов'язання
відповідача вчинити певні дії.

Оскільки подані позивачем документи
для митного оформлення товару дають
змогу встановити митну вартість
товару, а митним органом не надано
належного обґрунтування причин їх
неврахування для встановлення митної
вартості товару та необхідності
надання додаткових документів для
підтвердження заявленої митної
вартості, то суд першої інстанції
дійшов вірного висновку про
безпідставність відмови у митному
оформленні товарів та коригуванні
митної вартості товару із
застосуванням резервного методу
визначення вартості.

З огляду на викладене, колегія суддів
вважає, що судом першої інстанції
правильно застосовані норми
матеріального та процесуального права,
а доводи апеляційної скарги не
спростовують висновку суду першої
інстанції.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200 КАС України,
суд апеляційної інстанції залишає
скаргу без задоволення , а постанову
суду - без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті рішення суду з одних лише
формальних підстав.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206,
212, 254 КАС України, суд -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Хмельницької
митниці Міністерства доходів і зборів
України залишити без задоволення, а
постанову Хмельницького окружного
адміністративного суду від 30 січня 2014
року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили в
порядку та в строки, передбачені ст. ст.
212, 254 КАС України.

Головуючий
Ватаманюк Р.В.

Судді
Мельник-Томенко Ж. М.

Сторчак В. Ю.