Справа № 806/35/14
Суддя: Липа Володимир Анатолійович
Дата ухвалення: 2014-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2014 року
Житомир справа № 806/35/14

.
категорія 8.3.3

Житомирський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді Липи В.А.,

за участі секретаря Костарчука О.Ф.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом Дочірнього підприємства
публічного акціонерного товариства
"Вібросепаратор" "ВС-Партнер" до
Житомирської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Житомирській
області про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення від 19.12.2013 року №
,

встановив:

У січні 2014 року Дочірнє підприємство
публічного акціонерного товариства
"Вібросепаратор" "ВС-Партнер"
звернулося до адміністративного суду з
позовом, в якому просило визнати
протиправним та скасувати податкове
повідомлення-рішення Житомирської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Житомирській області від
19 грудня 2013 року № , яким
товариству збільшено суму грошового
зобов'язання за платежем: податок на
додану вартість в сумі 468806,00 грн. (за
основним платежем - 312337,00 грн. та за
штрафними (фінансовими) санкціями - 156169,
00).

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги
позивач зазначив, що Житомирською
об'єднаною державною податковою
інспекцією Головного управління
Міндоходів у Житомирській області було
проведено позапланову документальну
перевірку ДП ПАТ "Вібросепаратор"
"ВС-Партнер" з питання
фінансово-господарських
взаємовідносин з ПП "Г.П.С." та ТОВ "Ірида
Груп" за період з 01.07.2013 року по 31.07.2013
року, результати якої оформлено актом
перевірки від 26.11.2013 року №
3411/22-01/25309141/0100. Під час проведеної
перевірки відповідачем зроблено
висновок про порушення товариством
вимог п.п. 198.1, 198.3, 198.6 статті 198
Податкового кодексу України, в
результаті чого встановлено заниження
податку на додану вартість на загальну
суму 312337,00 грн. Податковий орган дійшов
висновку про податкові порушення
позивачем виключно на підставі акту
ДПІ у Печерському районі Головного
управління Міндоходів м. Києва від
03.10.2013 року № 1439/26-55-22-07/38449102, в якому
зафіксовані правопорушення, допущені
контрагентом позивача - ТОВ "Ірида
Груп", а саме: товариство не знаходиться
за своїм місцем реєстрації, правочини
укладені даним товариством зі своїми
постачальниками мають ознаки
фіктивності, відсутні основні засоби,
виробниче обладнання, транспортне та
торгівельне обладнання, трудові
ресурси та акту ДПІ у м. Чернігові ДПС
від 23.09.2013 року № 116/20/36571143, в якому
зафіксовані правопорушення, допущені
контрагентом позивача - ПП "Г.П.С.", а
саме: підприємство не знаходиться за
своїм місцем реєстрації, правочини
укладені даним товариством зі своїми
постачальниками мають ознаки
фіктивності, відсутні основні засоби,
виробниче обладнання, транспортне та
торгівельне обладнання, трудові
ресурси.

Позивач не погоджується з висновками
податкового органу викладеними в акті
перевірки та прийнятим на його
підставі податковим
повідомленням-рішенням, вважає його
протиправним, безпідставним та
необґрунтованим, а тому просить
скасувати його у повному обсязі.

Представник позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримав та
просив задовольнити в повному обсязі з
підстав викладених у позовній заяві та
письмових доказів долучених до неї.

Представник відповідача в судовому
засіданні позовні вимоги не визнав,
надав письмові заперечення,
посилаючись на які просив відмовити в
задоволенні позовних вимог.

Розглянувши подані позивачем та
відповідачем документи і матеріали,
заслухавши пояснення представників
сторін, з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтується позов,
оцінивши докази, які мають значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд приходить до висновку про
задоволення позовних вимог виходячи з
наступного.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України,
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони: на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Виходячи зі змісту п.1.1 ст. 1 Податкового
кодексу України відносини, що
виникають у сфері справляння податків
і зборів, зокрема, визначення
вичерпного переліку податків та
зборів, що справляються в Україні, та
порядок їх адміністрування, платників
податків та зборів, їх права та
обов'язки, компетенцію контролюючих
органів, повноваження і обов'язки їх
посадових осіб під час здійснення
податкового контролю, а також
відповідальність за порушення
податкового законодавства з 01.01.2011 року
врегульовано Положеннями Податкового
кодексу України.

Згідно із ст. 61 Податкового кодексу
України, податковий контроль - система
заходів, що вживаються контролюючими
органами з метою контролю правильності
нарахування, повноти і своєчасності
сплати податків і зборів, а також
дотримання законодавства з питань
проведення розрахункових та касових
операцій, патентування, ліцензування
та іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на
контролюючі органи. Податковий
контроль здійснюється органами,
зазначеними у стаття 41 цього Кодексу, в
межах їх повноважень, встановлених цим
Кодексом.

Відповідно до пп. 41.1.1 п. 41.1 ст. 41
Податкового кодексу України,
контролюючими органами є органи
державної податкової службу - щодо
податків, які справляються до бюджетів
та державних цільових фондів, крім
зазначених у підпункті 41.1.2 цього
пункту, а також стосовно законодавства,
контроль за дотриманням якого
покладається на органи державної
податкової служби.

Статтею 62 Податкового кодексу України
встановлено, що податковий контроль
здійснюється шляхом: ведення обліку
платників податків;
інформаційно-аналітичного
забезпечення діяльності органів
державної податкової служби; перевірок
та звірок відповідно до вимог цього
Кодексу, а також перевірок щодо
дотримання законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на
контролюючі органи, у порядку,
встановленому законами України, що
регулюють відповідну сферу
правовідносин.

Відповідно до п. 75.1 статті 75
Податкового кодексу України, органи
державної податкової служби мають
право проводити камеральні,
документальні (планові або
позапланові; виїзні або невиїзні) та
фактичні перевірки.

Згідно із пп. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75 Податкового
кодексу України, документальною
перевіркою вважається перевірка,
предметом якої є своєчасність,
достовірність, повнота нарахування та
сплати усіх передбачених цим Кодексом
податків та зборів, а також дотримання
валютного та іншого законодавства,
контроль за дотриманням якого
покладено на контролюючі органи,
дотримання роботодавцем законодавства
щодо укладення трудового договору,
оформлення трудових відносин з
працівниками (найманими особами) та яка
проводиться на підставі податкових
декларацій (розрахунків), фінансової,
статистичної та іншої звітності,
регістрів податкового та
бухгалтерського обліку, ведення яких
передбачено законом, первинних
документів, які використовуються в
бухгалтерському та податковому обліку
і пов'язані з нарахуванням і сплатою
податків та зборів, виконанням вимог
іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на органи
державної податкової служби, а також
отриманих в установленому
законодавством порядку органом
державної податкової служби
документів та податкової інформації, у
тому числі за результатами перевірок
інших платників податків.

Документальна позапланова перевірка
не передбачається у плані роботи
органу державної податкової служби і
проводиться за наявності хоча б однієї
з обставин, визначених цим Кодексом.

Документальною виїзною перевіркою
вважається перевірка, яка проводиться
за місцезнаходженням платника
податків чи місцем розташування
об'єкта права власності, стосовно якого
проводиться така перевірка.

Про проведення документальної
позапланової перевірки керівник
органу державної податкової служби
приймає рішення, яке оформлюється
наказом.

Право на проведення документальної
позапланової перевірки платника
податків надається лише у випадку, коли
йому до початку проведення зазначеної
перевірки вручено під розписку копію
наказу про проведення документальної
позапланової перевірки.

У відповідності до п. 81.3 ст. 81
Податкового кодексу України, під час
проведення перевірок посадові
(службові) особи органів державної
служби повинні діяти у межах
повноважень, визначених цим Кодексом.

Дочірнє підприємство публічного
акціонерного товариства
"Вібросепаратор" "ВС-Партнер" як суб'єкт
підприємницької діяльності - юридична
особа зареєстроване виконавчим
комітетом Житомирської міської ради,
що підтверджується свідоцтвом про
державну реєстрацію юридичної особи та
як платник податків перебуває на
податковому обліку в Житомирській
об'єднаній державній податковій
інспекції Головного управління
Міндоходів у Житомирській області .

Відповідно до свідоцтв про реєстрацію
платника податку на додану вартість №
100238352 серія НБ № 036501 від 09.08.2009 року та №
200106706 серія НБ № 441743 від 01.02.2013 року
являється платником податку на додану
вартість.

Судом встановлено, що в період з 12.11.2013
року по 20.11.2013 року посадовими особами
Житомирської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
Управління Міндоходів у Житомирській
області було проведено позапланову
документальну виїзну перевірку ДП ПАТ
"Вібросепаратор" "ВС-Партнер" з питання
фінансово-господарських
взаємовідносин з ПП "Г.П.С." та ТОВ "Ірида
Груп" за період з 01.07.2013 року по 31.07.2013
року, результати якої викладені в акті
від 26.11.2013 року № 3411/22-01/25309141/0100.

Зазначеним актом зафіксовано
порушення товариством вимог п.п. 198.1,
198.3, 198.6 статті 198 Податкового кодексу
України, в результаті чого встановлено
заниження податку на додану вартість
на загальну суму 312337,00 грн.

Не погоджуючись з висновками акту
перевірки від 26.11.2013 року №
3411/22-01/25309141/0100 позивач скористався
своїм правом та подав письмові
заперечення на акт від 09.12.2013 року № 946,
які були залишенні без задоволення
Житомирською ОДПІ Головного
управління Міндоходів у Житомирській
області листом від 16.12.2013 року №
24852/10/22-01.

Як зазначено податковим органом в акті
перевірки, позивачем до складу
податкового кредиту включено витрати
по отриманих послугах від ТОВ "Ірида
Груп", ПП "Г.П.С.", що мають ознаки
фіктивності, оскільки в останніх
відсутні необхідні умови для ведення
господарської діяльності, відсутні
основні фонди, технічний персонал,
виробничі активи, товариства не
знаходяться за юридичною адресою та
фактичною адресою, не звітуються перед
податковим органом.

За результатами перевірки та на
підставі акту перевірки Житомирською
ОДПІ Головного управління Міндоходів у
Житомирській області було прийнято
податкове повідомлення-рішення від 19
грудня 2013 року № , яким товариству
збільшено суму грошового зобов'язання
за платежем: податок на додану вартість
в сумі 468806,00 грн. (за основним платежем -
312337,00 грн. та за штрафними (фінансовими)
санкціями - 156169, 00).

Перевіряючи зазначене рішення на
відповідність вимогам ч. 3 ст. 2 КАС
України, суд вважає його таким, що не
узгоджуються з правовими положеннями
законів України з наступних підстав.

Судом встановлено, що 01 липня 2013 року
між ДП ПАТ "Вібросепаратор" "ВС-Партнер"
(який виступає як Покупець) та ПП "Г.П.С."
(який виступає як Продавець) було
укладено договір поставки № 01-07/13,
відповідно до умов якого Постачальник
зобов'язується поставити (передати)
товар у власність Покупця для
використання його у господарській
діяльності, а Покупець зобов'язується
прийняти товар та сплатити за нього на
умовах даного договору. Предметом
поставки є: металопрокат в асортименті.

Найменування товару, одиниця виміру
кількості товару, часткове
співвідношення за сортами, видами
визначається сторонами в робочому
порядку і оформляється товарними
(видатковими) накладними, які є
невід'ємною частиною даного договору.

Вартість товару, що поставляється
згідно даного договору складає 734336,00
грн., в т.ч. ПДВ 20% - 122389,33 грн. Вартість
товару включає витрати на
транспортування.

На виконання умов договору ПП "Г.П.С."
було поставлено ДП ПАТ "Вібросепаратор"
"ВС-Партнер" товар та виписано
податкові накладні від 31.07.2013року № 3125
на загальну суму з ПДВ 45733,33 грн., № 3126 на
загальну суму з ПДВ 54900,00 грн., № 3124 на
загальну суму з ПДВ 54880,00 грн., № 3123 на
загальну суму з ПДВ 54880,00 грн., № 3122 на
загальну суму з ПДВ 54880,00 грн., № 3121 на
загальну суму з ПДВ 54880,00 грн., № 3120 на
загальну суму з ПДВ 58361,00 грн., № 3119 на
загальну суму з ПДВ 58359,00 грн., № 3117 на
загальну суму з ПДВ 58359,00 грн., № 3101 на
загальну суму з ПДВ 54880,00 грн., № 3100 на
загальну суму з ПДВ 58359,00 грн. та
видаткові накладні від 31.07.2013 року №
ГП3100 на загальну суму з ПДВ 58359,00 грн., №
ГП3101 на загальну суму з ПДВ 54880,00 грн., №
ГП3118 на загальну суму з ПДВ 58359,00 грн., №
ГП3126 на загальну суму з ПДВ 54900,00 грн., №
ГП3122 на загальну суму з ПДВ 54880,00 грн., №
ГП3125 на загальну суму з ПДВ 54880,00 грн., №
ГП3121 на загальну суму з ПДВ 54880,00 грн., №
ГП3124 на загальну суму з ПДВ 54880,00 грн., №
ГП3120 на загальну суму з ПДВ 58361,00 грн., №
ГП3123 на загальну суму з ПДВ 54880,00 грн., №
ГП3119 на загальну суму з ПДВ 58359,00 грн., №
ГП3117 на загальну суму з ПДВ 58359,00 грн., №
ГП3116 на загальну суму з ПДВ 58359,00 грн.,
копії яких наявні в матеріалах справи.

На підтвердження поставки товару
позивачем також було надано до
матеріалів справи товарно-транспортні
накладні та подорожні листи.

Також, 03 липня 2013 року між ДП ПАТ
"Вібросепаратор" "ВС-Партнер" (який
виступає як Покупець) та ТОВ "Ірида
Груп" (який виступає як Постачальник)
було укладено договір поставки № 1307/1,
відповідно до умов якого, Постачальник
зобов'язується поставити Покупцю
визначений цим договором товар, а
Покупець зобов'язується прийняти товар
та оплатити його.

Предметом поставки є: елементи
(металоконструкції), комплектуючі та
обладнання до сушарки зерна шахтного
типу ДСП-50, мотор-редуктор,
електродвигуни, комплектуючі в
асортименті.

Найменування, одиниця виміру, груповий
асортимент, сортимент, кількість та
ціна товару, що постачається,
визначається у видаткових накладних.

Вартість товару за договором складає
1139686,00 грн., в т.ч. ПДВ - 189947,67 грн.

На виконання умов договору ТОВ "Ірида
Груп" було поставлено ДП ПАТ
"Вібросепаратор" "ВС-Партнер" товар та
виписано наступні документи: видаткову
накладну № 3100 від 31.07.2013 року на
загальну суму з ПДВ 25666,67 грн.,
рахунок-фактуру № 1307/31-2 від 31.07.2013 року
на загальну суму з ПДВ 30800,00 грн.,
видаткову накладну № 3103 від 31.07.2013 року
на загальну суму з ПДВ 321000,00 грн.,
рахунок-фактуру № 1307/31-4 від 31.07.2013 року
на загальну суму з ПДВ 321000,00 грн.,
товарно-транспортну накладну від 31.07.2013
року, видаткову накладну № 3104 від 31.07.2013
року на загальну суму з ПДВ 230186,00 грн.,
рахунок-фактуру № 1307/31-5 від 31.07.2013 року
на загальну суму з ПДВ 230186,00 грн.,
видаткову накладну № 3101 від 31.07.2013 року
на загальну суму з ПДВ 54900,00 грн.,
рахунок-фактуру № 1307/31-1 на загальну
суму з ПДВ 54900,00 грн., товарно-транспорту
накладну від 02.08.2013 року, видаткову
накладну № 3102 від 31.07.2013 року на
загальну суму з ПДВ 502800,00 грн.,
рахунок-фактуру № 1307/31-3 від 31.07.2013 року
на загальну суму з ПДВ 502800,00 грн.,
товарно-транспортну накладну від 01.08.2013
року, податкову накладну від 31.07.2013 року
№ 3104 на загальну суму з ПДВ 230186,00 грн., №
3103 на загальну суму з ПДВ 321000,00 грн., №
3102 на загальну суму з ПДВ 502800,00 грн., №
3101 на загальну суму з ПДВ 549000,00 грн. № 3100
на загальну суму з ПДВ 30800,00 грн., копії
яких наявні в матеріалах справи.

Відповідно до частин першої, другої
статті 9 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні", підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.
Первинні та зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Статтею 1 даного Закону визначено, що
первинний документ - це документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення.

Згідно із підпунктами 2.1, 2.4 пункту 2
Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24 травня 1995 року № 88,
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 05 червня 1995 року за №
168/704, первинні документи це письмові
свідоцтва, що фіксують та
підтверджують господарські операції,
включаючи дозволи адміністрації
(власника) на їх проведення. Первинні
документи (на паперових та
машинозчитувальних носіях інформації)
для надання їм юридичної сили і
доказовості повинні мати такі
обов'язкові реквізити, як назву
підприємства, установи, від імені яких
складено документ; назву документа
(форми), код форми; дату і місце
складання; зміст господарської
операції та її вимірники (у
натуральному та вартісному виразі);
посаду, прізвища і підписи осіб,
відповідальних за дозвіл та здійснення
господарської операції і складання
первинного документа.

Отже, будь-які документи (у тому числі
договори, накладні, рахунки тощо) мають
силу первинних документів лише в разі
фактичного здійснення господарської
операції. Якщо ж фактичного здійснення
господарської операції не було,
відповідні документи не можуть
вважатися первинними документами для
цілей ведення податкового обліку
навіть за наявності всіх формальних
реквізитів таких документів, що
передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного для
підтвердження даних податкового
обліку можуть братися до уваги лише ті
первинні документи, які складені в разі
фактичного здійснення господарської
операції.

Згідно із статтею 1 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні", господарською
операцією є дія або подія, яка викликає
зміни в структурі активів та
зобов'язань, власному капіталі
підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою
господарської операції є те, що вона
повинна спричиняти реальні зміни
майнового стану платника податків.

У відповідності із п. 44.1 статті 44
Податкового кодексу України, для цілей
оподаткування платники податків
зобов'язані вести облік доходів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється
формування показників податкової
звітності, митних декларацій на
підставі даних, не підтверджених
документами, що визначені абзацом
першим цього пункту.

Порядок та підстави формування
платником податку податкового кредиту
регламентується приписами ст. 198
Податкового кодексу України, яких
платник податків зобов'язаний
дотримуватися, і за умови порушення
яких, формування податкового кредиту
може бути визнано неправомірним.

Відповідно до п. 14.1.181 ст. 14 Податкового
кодексу України, податковий кредит -
сума, на яку платник податку на додану
вартість має право зменшити податкове
зобов'язання звітного (податкового)
періоду, визначена згідно з розділом V
цього Кодексу.

У відповідності із п. 198.1 статті 198
Податкового кодексу України, право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з: придбання або виготовлення
товарів (у тому числі в разі їх ввезення
на митну територію України) та послуг;
придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності);
отримання послуг, наданих нерезидентом
на митній території України, та в разі
отримання послуг, місцем постачання
яких є митна територія України;
ввезення необоротних активів на митну
територію України за договорами
оперативного або фінансового лізингу.

Згідно із п. 198.2 статті 198 Податкового
кодексу України, датою виникнення
права платника податку на віднесення
сум податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Відповідно до п. 198.3 статті 198
Податкового кодексу України,
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Не відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу (п. 198.6 ст. 198 ПК України).

Згідно із п. 201.1 ст. 201 Податкового
кодекс України, платник податку
зобов'язаний надати покупцю
(отримувачу) на його вимогу підписану
уповноваженою платником особою та
скріплену печаткою (за наявності)
податкову накладну, у якій
зазначаються в окремих рядках такі
обов'язкові реквізити: порядковий
номер податкової накладної; дата
виписування податкової накладної;
повна або скорочена назва, зазначена у
статутних документах юридичної особи
або прізвище, ім'я та по батькові
фізичної особи, зареєстрованої як
платник податку на додану вартість, -
продавця товарів/послуг; податковий
номер платника податку (продавця та
покупця); місцезнаходження юридичної
особи - продавця або податкова адреса
фізичної особи - продавця,
зареєстрованої як платник податку;
повна або скорочена назва, зазначена у
статутних документах юридичної особи
або прізвище, ім'я та по батькові
фізичної особи, зареєстрованої як
платник податку на додану вартість, -
покупця (отримувача) товарів/послуг;
опис (номенклатура) товарів/послуг та
їх кількість, обсяг; ціна постачання
без урахування податку; ставка податку
та відповідна сума податку в цифровому
значенні; загальна сума коштів, що
підлягають сплаті з урахуванням
податку; вид цивільно-правового
договору; код товару згідно з УКТ ЗЕД
(для підакцизних товарів та товарів,
ввезених на митну територію України).

Податкова накладна виписується у двох
примірниках у день виникнення
податкових зобов'язань продавця.
Оригінал податкової накладної
видається покупцю, копія залишається у
продавця товарів/послуг.

У відповідності із п. 201.6 ст. 201
Податкового кодексу України, податкова
накладна є податковим документом і
одночасно відображається у податкових
зобов'язаннях і реєстрі виданих
податкових накладних продавця та
реєстрі отриманих податкових
накладних покупця.

Пунктом 201.7 статті 201 Податкового
кодексу України встановлено, що
податкова накладна виписується на
кожне повне або часткове постачання
товарів/послуг, а також на суму коштів,
що надійшли на поточний рахунок як
попередня оплата (аванс).

Право на нарахування податку та
складання податкових накладних
надається виключно особам,
зареєстрованим як платники податку в
порядку, передбаченому статтею 183 цього
Кодексу (п. 201.8 ст. 201 ПК України).

Згідно із п. 201.10 ст. 201 Податкового
кодексу України, податкова накладна
видається платником податку, який
здійснює операції з постачання
товарів/послуг, на вимогу покупця та є
підставою для нарахування сум податку,
що відносяться до податкового кредиту.

Судом встановлено, що позивачем було
виконано всі зобов'язання, які
покладено Цивільним кодексом України
за договорами укладеними з його
контрагентом - ТОВ "Ірида Груп" та ПП
"Г.П.С.", а саме: прийнято поставлений
товар, сплачено продавцям грошові
кошти за товар, про що свідчать
вищеперелічені первинні документи.
Даний факт не зміг спростувати
представник податкового органу під час
судового розгляду адміністративної
справи.

Надані позивачем документи оформленні
відповідно до вимог чинного
законодавства, мають всі необхідні
реквізити та дають підстави для
висновку про сплату ДП ПАТ
"Вібросепаратор" "ВС-Партнер" сум
податку на додану вартість в ціні
придбання товарів у ТОВ "Ірида Груп" та
ПП "Г.П.С.", які видали позивачу
податкові накладні.

Що стосується посилань Житомирської
ОДПІ Головного управління Міндоходів у
Житомирській області на акт перевірки
ДПІ у Печерському районі Головного
управління Міндоходів м. Києва від
03.10.2013 року № 1439/26-55-22-07/38449102 та акт ДПІ у
м. Чернігові ДПС від 23.09.2013 року №
116/20/36571143, в яких зазначено, що
фінансово-господарська діяльність ТОВ
"Ірида Груп" та ПП "Г.П.С." здійснюється
поза межами правового поля, що у свою
чергу свідчить про не набуття належним
чином цивільної дієздатності останніх,
фінансово-господарські
взаємовідносини між ТОВ "Ірида Груп", ПП
"Г.П.С." та їх контрагентами є фіктивними
правочинами, та такими, що вчинено без
наміру створення правових наслідків,
які обумовлюються правочинами; за
результатами проведених заходів не
встановлено реальність здійснення
фінансово-господарської діяльності
ТОВ "Ірида Груп", ПП "Г.П.С." зі своїми
контрагентами, слід зазначити.

Суд не погоджується з твердженнями
відповідача та оцінює їх критично,
оскільки будь-яких обґрунтованих та
логічних пояснень з приводу
взаємозв'язку господарських операцій,
що викликають сумніви податкового
органу щодо їх реальності із
господарськими операціями, які було
досліджено у ході перевірки
контрагентів позивача щодо тотожності
предмету господарських відносин у
вказаних підприємств та їх зв'язку із
виконанням зобов'язань перед позивачем
податковим органом не наведено.

Суд зауважує, що оцінюватися при
дослідженні факту здійснення
господарської операції повинні
відносини безпосередньо між
учасниками тієї операції, на підставі
якої сформовано дані податкового
обліку.

Не є обов'язковою передумовою для
визначення контролюючими органами
грошових зобов'язань визнання
недійсними (у тому числі нікчемними)
правочинів, які укладалися за ланцюгом
між попередніми посередниками, через
ланцюг яких декларувався рух товарів
чи послуг, нібито придбаних останнім у
такому ланцюгу платником податку. При
цьому відносини між учасниками
попередніх ланцюгів постачань товарів
та послуг не мають безпосереднього
впливу на дослідження факту реальності
господарської операції, вчиненої між
останнім у ланцюгу постачань платником
податків та його безпосереднім
контрагентом.

Крім того, будь-яка неправомірна
діяльність контрагентів (наприклад, їх
"фіктивність", відносини з іншими
контрагентами) не впливають на
результати діяльності позивача і не
можуть бути підставою для притягнення
до відповідальності платника податку,
оскільки згідно статті 61 Конституції
України, юридична відповідальність
особи має індивідуальний характер.

Проте, відповідачем право позивача на
формування податкового кредиту
поставлено в залежність від
добросовісності його контрагентів, що
суперечить приписам податкового
законодавства. Так, якщо такі
контрагенти не виконали своїх
зобов'язань по належному формуванню
первинних документів для
підтвердження показників податкового
обліку, то це може тягнути
відповідальність та негативні
наслідки саме щодо цієї особи. На
переконання суду, своїми рішеннями
відповідачем встановлено для позивача
додаткові обмеження, що не відповідає
повноваженням податкового органу,
передбаченим Податковим кодексом
України та суперечить вимогам статті 19
Конституції України.

Неприпустимість притягнення до
відповідальності одного суб'єкта
господарювання за неправомірні дії
іншого підтверджується практикою
Європейського Суду з прав людини.
Європейський Суд з прав людини чітко
визначає правило індивідуальної
відповідальності платника податків.
Тобто, добросовісний платник податків
не має зазнавати негативних наслідків
через порушення законодавства його
контрагентом. Більш того, у разі
наявності у державних органів
інформації про зловживання в системі
оподаткування конкретною компанією,
вони повинні застосовувати відповідні
заходи саме до цього суб'єкта, а не
розповсюджувати негативні наслідки на
інших осіб при відсутності зловживання
з їх боку (Рішення Європейського суду з
прав людини від 09.01.2007 у справі
"Інтерсплав проти України").

Що стосується посилань відповідача,
викладених в акті перевірки щодо не
знаходження за місцем реєстрації ТОВ
"Ірида Груп" та ПП "Г.П.С.", суд їх до уваги
не приймає та зазначає наступне.

Пунктом 45.2 статті 45 Податкового
кодексу України визначено, що
податковою адресою юридичної особи
(відокремленого підрозділу юридичної
особи) є місцезнаходження такої
юридичної особи, відомості про що
містяться у Єдиному державному реєстрі
підприємств та організацій України.

Відповідно до статті 93 Цивільного
кодексу України, місцезнаходженням
юридичної особи є фактичне місце
ведення діяльності чи розташування
офісу, з якого проводиться щоденне
керування діяльністю юридичної особи
(переважно знаходиться керівництво) та
здійснення управління і обліку.

Згідно із ч. 5 статті 17 Закону України
"Про державну реєстрацію юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців",
відомості про відсутність юридичної
особи за її місцезнаходженням повинні
міститися в Єдиному державному реєстрі
юридичних осіб та фізичних осіб -
підприємців.

Положенням частини першої статті 18
Закону України "Про державну
реєстрацію юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців" передбачено, що якщо
відомості, які підлягають внесенню до
Єдиного державного реєстру, були
внесені до нього, то такі відомості
вважаються достовірними і можуть бути
використані в спорі з третьою особою,
доки до них не внесено відповідних
змін.

Відтак, ураховуючи положення статей 69,
70 Кодексу адміністративного
судочинства України, належними та
допустимими доказами при встановленні
факту відсутності керівних органів -
юридичної особи за її
місцезнаходженням є саме відомості,
які містяться в Єдиному державному
реєстрі.

Суду було надано виписки з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців відповідно
до яких, контрагенти позивача
знаходяться в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців, а записів, щодо зміни
місцезнаходження, виключення з
державного реєстру не внесено.

Відтак, факт наявності інформації в
автоматизованих базах даних та
службових документах податкового
органу про відсутність платників
податків за юридичними адресами не
може бути підставою для виключення сум
ПДВ з податкового кредиту, якщо така
адреса відповідає даним Єдиного
державного реєстру юридичних та
фізичних осіб - підприємців, а також за
умови вірно заповнених всіх інших
реквізитів.

Щодо доводів контролюючого органу про
відсутність матеріально-технічних
ресурсів у контрагентів позивача як на
підставу неможливості фактичного
здійснення вказаних операцій, то вони
не підтверджені жодними доказами, а
зводяться лише до констатації вказаних
фактів у актах перевірок.

Суд вважає, що дана інформація не може
бути беззаперечним доказом
відсутності на підприємствах основних
фондів та трудових ресурсів, оскільки
підтвердженням наявності або
відсутності у підприємства основних
фондів (власних, орендованих) та
трудових ресурсів є не документами
податкового обліку, а відповідними
документами бухгалтерського обліку.

Відповідачем таких документів в ході
перевірки не досліджено та не
проаналізовано, які ресурси потрібні
були б підприємствам для поставки
товару, що була здійснена позивачу його
контрагентами.

Таким чином, виходячи з меж заявлених
позовних вимог, системного аналізу
положень чинного законодавства
України, матеріалів справи та з
урахуванням того, що у справі було
встановлено реальне здійснення
господарських операцій та їх зв'язок з
господарською діяльністю позивача,
наявність належним чином оформлених
первинних документів, податкових
накладних, виданих зареєстрованим
платником податку на додану вартість,
суд дійшов висновку про протиправність
донарахування позивачеві сум податку
на додану вартість, а також
застосування штрафних (фінансових)
санкцій спірним податковими
повідомленням-рішенням.

Крім того слід зазначити, що на час
здійснення господарських операцій
контрагенти позивача - ТОВ "Ірида Груп",
ПП "Г.П.С." були зареєстровані як
платники податку на додану вартість, що
також підтверджується матеріалами
справи.

Суд зазначає, що зміст спірних
договорів не суперечить актам
цивільного законодавства. Судом не
встановлено фактів, які свідчили б про
те, що зміст договорів не відповідає
дійсним намірам сторін і, що ці наміри
спрямовані на ухилення від сплати
податків за фінансово-господарськими
результатами виконання зазначених
договорів. Вказаних доказів у
відповідності до вимог ст. 71 КАС
України не надано на вимогу суду і
відповідачем.

Враховуючи, що обставини справи, які
відповідно до законодавства повинні
бути підтверджені певними конкретними
засобами доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування, суд прийшов до висновку,
що в позовній заяві наведені обставини,
які підтверджуються достатніми
доказами, які свідчать про
обґрунтованість позовних вимог
Дочірнього підприємства публічного
акціонерного товариства
"Вібросепаратор" "ВС-Партнер" до
Житомирської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
Управління Міндоходів у Житомирській
області про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення від 19 грудня 2013
року № , яким товариству
збільшено суму грошового зобов'язання
за платежем: податок на додану вартість
в сумі 468806,00 грн. (за основним платежем -
312337,00 грн. та за штрафними (фінансовими)
санкціями - 156169, 00).

Статтею 124 Конституції України
передбачено, що юрисдикція судів
поширюється на всі правовідносини, що
виникають у державі, водночас частиною
2 статті 19 Конституції України
визначено, що органи державної влади
(до яких належать органи державної
податкової служби) та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Відповідно до ст. 69 Кодексу
адміністративного судочинства
України, доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів. Частиною другою цитованої
статті серед іншого встановлюється, що
докази суду надають сторони, які беруть
участь у справі.

Частиною 1 статті 11 Кодексу
адміністративного судочинства України
визначено, що розгляд і вирішення справ
в адміністративних судах здійснюється
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості, а частиною 1 статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України зазначено, що кожна сторона
повинна довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідач не довів суду правомірності
прийнятого ним податкового
повідомлення-рішення.

Таким чином, суд, перевіривши матеріали
справи, оцінивши надані докази, дійшов
висновку, що позовні вимоги
обґрунтовані, підтверджені доказами
наявними в матеріалах справи, та
підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 69-70, 86, 158-163, 167, 186, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд,

постановив:

Позовні вимоги задовольнити.

Скасувати податкове
повідомлення-рішення Житомирської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Житомирській області від
19.12.2013 року № .

Постанова набирає законної сили у
строк та у порядку, що визначені
статтею 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, і може бути
оскаржена до Житомирського
апеляційного адміністративного суду
через суд першої інстанції у порядку,
визначеному статтею 186 Кодексу
адміністративного судочинства
України, шляхом подачі апеляційної
скарги протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Суддя
В.А. Липа

Повний текст постанови виготовлено: 24
лютого 2014 р.