Справа № 607/16757/13-а
Суддя: Гінда О.М.
Дата ухвалення: 2014-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2014 р.
№
876/13188/13 Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді:
Гінди О.М.

суддів:
Качмара В.Я., Ніколіна В.В.

розглянувши у порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу Управління Пенсійного фонду
України в м. Тернополі на постанову
Тернопільського міськрайонного суду
Тернопільської області від 2 жовтня 2013
року у справі за адміністративним
позовом ОСОБА_1 до Управління
Пенсійного фонду України в м. Тернополі
про визнання дій протиправними та
зобов'язання здійснити перерахунок і
виплату щомісячного довічного
грошового утримання судді у відставці,
-

встановив:

13 вересня 2013 року ОСОБА_1 звернулася в
суд із адміністративним позовом до
УПФУ в м. Тернополі, в якому просила
визнати протиправними дії управління
Пенсійного фонду України в м.
Тернополі, щодо відмови їй у здійсненні
перерахунку з 07.08.2013 року щомісячного
довічного грошового утримання судді у
відставці, у зв'язку зі зміною
суддівської винагороди працюючого
судді на відповідній посаді, визнати
протиправним та скасувати рішення УПФУ
в м. Тернополі від 06.09.2013 року №18497/09,
щодо відмови у перерахунку щомісячного
довічного грошового утримання судді у
відставці та зобов'язати УПФУ в м.
Тернополі здійснити перерахунок і
виплату їй щомісячного довічного
грошового утримання судді у відставці,
виходячи з розміру суддівської
винагороди працюючого судді на
відповідній посаді з 07 серпня 2013 року у
розмірі 90% суддівської винагороди, без
обмеження граничного розміру
щомісячного грошового довічного
утримання, з урахуванням фактично
виплачених сум.

В обґрунтування позовних вимог позивач
посилався на те, що постановою
Верховної Ради України № 2198-VI від 13
травня 2010 року, у зв'язку з поданням
заяви про відставку у відповідності до
п. 9 ч. 5 ст.126 Конституції України та
наказу № 22 по апеляційному суді
Тернопільської області від 31 травня 2010
року, вона звільнена з посади судді
цього суду. Розпорядженням начальника
УПФУ в м. Тернополі їй призначено
щомісячне довічне грошове утримання
судді у відставці в розмірі 90% від
заробітної плати при виході у
відставку. В зв'язку з тим, що з 01.01.2013
року збільшилася винагорода
працюючого судді на відповідній
посаді, що підтверджується довідкою
апеляційного суду Тернопільської
області від 13 серпня 2013 року № 216/13, 07
серпня 2013 року вона звернулася із
заявою до УПФУ в м. Тернополі про
проведення перерахунку щомісячного
довічного грошового утримання. Однак,
06.09.2013 року їй відмовлено у проведенні
перерахунку, з посиланням на те, що
право на перерахунок законодавчо
врегульовано лише для суддів
Конституційного Суду України.

Постановою Тернопільського
міськрайонного суду Тернопільської
області від 02.10.2013 року позов
задоволено. Визнано протиправними дії
та скасовано рішення УПФУ в м.
Тернополі від 06.09.2013 року №18497/09, щодо
відмови у перерахунку ОСОБА_1
щомісячного довічного грошового
утримання судді у відставці.
Зобов'язано УПФУ в м. Тернополі
здійснити перерахунок та виплату
ОСОБА_1 щомісячного довічного
грошового утримання судді у відставці,
виходячи з розміру суддівської
винагороди працюючого судді на
відповідній посаді з 07 серпня 2013 року у
розмірі 90% суддівської винагороди, без
обмеження граничного розміру
щомісячного довічного грошового
утримання, з урахуванням фактично
виплачених сум. Вказану постанову
допущено до негайного виконання у в
межах суми платежу за один місяць.

Із постановою суду першої інстанції не
погодився відповідач та оскаржив її в
апеляційному порядку. Вважає, що така
прийнята з порушенням норм права, що
призвело до неправильного вирішення
справи, а тому просить її скасувати та
прийняти нову постанову, якою
відмовити у задоволенні позову.

Апеляційні вимоги обґрунтовані тим, що
суд першої інстанції неправильно
застосував положення ст. 138 Закону
України «Про судоустрій і статус
судів», оскільки ця норма передбачає
можливість проведення перерахунку
щомісячного довічного грошового
утримання тільки суддям
Конституційного Суду України, яким
позивач не являється.

Особи, які беруть участь у справі в
судове засідання не прибули, хоча
належним чином повідомлені про його
дату, час та місце, що підтверджується
наявними у матеріалах справи
повідомленнями про вручення повісток,
а тому у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС
України їх неприбуття не перешкоджає
розгляду справи.

Враховуючи те, що цю справу може бути
вирішено на основі наявних у ній
доказів, а усі особи, які беруть участь
у справі в судове засідання не прибули,
на підставі положень п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС
України, суд апеляційної інстанції
дійшов висновку про можливість
розгляду цієї справи в порядку
письмового провадження.

Суд апеляційної інстанції, заслухав
доповідь судді-доповідача, перевірив
матеріали справи та обговорив підстави
і межі апеляційних вимог, вважає, що
апеляційна скарга задоволеною бути не
може.

Судом встановлено та підтверджено
матеріалами справи, що Постановою
Верховної Ради України № 2198-VI від 13
травня 2010 року, у зв'язку з поданням
заяви про відставку, у відповідності до
п. 9 ч. 5 ст. 126 Конституції України та
наказу № 22 по апеляційному суді
Тернопільської області від 31 травня 2010
року, ОСОБА_1 звільнена з посади судді
цього суду.

Розпорядженням начальника Управління
Пенсійного фонду України в м. Тернополі
позивачу призначено щомісячне довічне
грошове утримання судді у відставці в
розмірі 90% від заробітної плати при
виході у відставку.

У зв'язку з тим, що з 01.01.2013 року
збільшилася винагорода працюючого
судді на відповідній посаді, що
підтверджується довідкою апеляційного
суду Тернопільської області від 13
серпня 2013 року № 216/13, 07 серпня 2013 року
ОСОБА_1 звернулася із заявою до УПФУ в м.
Тернополі про проведення перерахунку
щомісячного довічного грошового
утримання.

06 вересня 2013 року позивачу відмовлено у
проведенні перерахунку з посиланням на
те, що право на перерахунок законодавчо
врегульовано лише для суддів
Конституційного Суду України (ч. 4 ст. 138
Закону України «Про судоустрій та
статус суддів»).

Суд першої інстанції дійшов висновку,
що позов належить задовольнити
частково, оскільки відповідно до
положень ст. 138 Закону України «Про
судоустрій і статус суддів» розмір
щомісячного довічного грошового
утриманні суддів у відставці залежить
від розміру грошового утримання
діючого судді, а тому, у разі зміни
останнього, перший підлягає
перерахунку.

З такими висновками суду першої
інстанції погоджується і суд
апеляційної інстанції, з огляду на
таке.

Відповідно до п. 14 ч. 1 ст. 92 Конституції
України статус суддів визначається
включно законами України. Конституція
і закони України повинні гарантувати
незалежність та недоторканість суддів
(ч. 1 ст. 126 Конституції України). Згідно
ст. 138 Закону України «Про судоустрій та
статус суддів» пенсія або щомісячне
довічне утримання судді є складовою
статусу судді у відставці.

Відповідно до ст. 43 Закону України «Про
статус суддів» (чинного на час
призначення позивачу щомісячного
довічного грошового утримання) судді у
відставці, який має стаж роботи на
посаді судді не менше 20 років,
виплачується за його вибором пенсія
або звільнене від сплати податку
щомісячне довічне грошове утримання в
розмірі 80 відсотків заробітної плати
працюючого на відповідній посаді
судді. За кожний повний рік роботи
понад 20 років на посаді судді розмір
щомісячного довічного грошового
утримання збільшується на два відсотки
заробітку, але не більше ніж до 90
відсотків заробітку судді.

Із матеріалів справи встановлено, що
позивач ще під час дії положень Закону
України «Про статус суддів» пішов у
відставку та маючи необхідний стаж
роботи на посаді судді, обрав виплату
довічного грошового утримання судді у
відставці, яке він отримує в УПФУ в м.
Тернополі.

Після втрати чинності згаданим
Законом, на підставі Закону України від
07.07.2010 року № 2453 «Про судоустрій і
статус суддів» (далі - Закон № 2453),
аналогічні положення були передбачені
ч. 3 ст. 138 Закону № 2453, згідно з якими
щомісячне довічне грошове утримання
виплачується судді у розмірі 80
відсотків грошового утримання судді,
який працює на відповідній посаді. За
кожний повний рік роботи на посаді
судді понад 20 років розмір щомісячного
довічного грошового утримання
збільшується на два відсотки
заробітку, але не більше ніж 90
відсотків заробітної плати судді, без
обмеження граничного розміру
щомісячного довічного грошового
утримання.

З 01.10.2011 року положення наведеної
частини ст. 138 Закону № 2453 викладені в
новій редакції, відповідно до якої
щомісячне довічне грошове утримання
виплачується судді у розмірі 80
відсотків грошового утримання судді з
якого було сплачено єдиний внесок на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, а до 1 січня 2011
року - страхові внески на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування, який працює на
відповідній посаді.

З аналізу наведених вище положень
можна дійти висновку, що розмір
щомісячного довічного грошового
утримання судді у відставці залежить
від розміру грошового утримання
працюючого на відповідній посаді
судді.

Як зазначив Конституційний Суд України
у рішенні від 14 грудня 2011 року № 18-рп 2011,
щомісячне грошове утримання суддів є
самостійною гарантією незалежності
суддів та складовою його правового
статусу. Правова природа щомісячного
довічного грошового утримання судді у
відставці та щомісячного грошового
утримання працюючого судді є
однаковою, а самі ці поняття -
однорідними та взаємопов'язаними.
Щомісячне грошове утримання судді у
відставці є належним утриманням цього
судді після припинення виконання ним
своїх професійних обов'язків та
особливою формою його соціального
забезпечення.

Оскільки, як положеннями ст. 43 Закону
України «Про статус суддів», так і
положеннями Закону України «Про
судоустрій і статус суддів» розмір
щомісячного грошового утримання судді
у відставці встановлений у
відсотковому співвідношенні від
грошового утримання працюючого на
відповідній посаді судді, то розмір
щомісячного довічного грошового
утримання судді у відставці має
збільшуватись у разі збільшення
розміру заробітної плати відповідного
працюючого судді.

З 01.01.2012 року набули чинності положення
статті 129 Закону України «Про
судоустрій та статус суддів», які
передбачають розміри посадових
окладів суддів, згідно яких посадовий
оклад судді місцевого суду
встановлюється у розмірі 15 мінімальних
заробітних плат, визначених законом, що
запроваджується поетапно, зокрема, з 1
січня 2012 року у розмірі 8 мінімальних
заробітних плат, а з 1 січня 2013 року - 10
мінімальних заробітних плат. Посадові
оклади інших суддів установлюються
пропорційно до посадового окладу судді
місцевого суду з коефіцієнтом, зокрема,
судді апеляційного суду - 1,1.

Частиною 2 цієї ж статті визначено, що
суддівська винагорода складається з
посадового окладу та доплат за: 1)
вислугу років; 2) перебування на
адміністративній посаді в суді; 3)
науковий ступінь; 4) роботу, яка
передбачає доступ до державної
таємниці.

Статтею 8 Закону України «Про Державний
бюджет України на 2013 рік» установлено у
2013 році мінімальну заробітну плату у
місячному розмірі: з 1 січня - 1147
гривень, з 1 грудня - 1218 гривень.

Як правильно встановлено судом першої
інстанції, позивач до виходу у
відставку працювала на посаді голови
апеляційного суду Тернопільської
області, згідно розрахунку стажу від
01.06.2010 року, виданого апеляційним судом
Тернопільській області, який дає право
на відставку та отримання щомісячного
довічного грошового утримання судді у
відставці, стаж роботи складає 41 рік 1
місяць 29 днів.

Згідно довідки апеляційного суду
Тернопільській області від 13 серпня 2013
року № 216/13, станом на 01.08.2013 року
заробітна плата голови апеляційного
суду становить 25234 гривень.

Поряд з цим, суд апеляційної інстанції
зазначає, що згідно частини п'ятої
статті 138 Закону України «Про
судоустрій і статус суддів» (в редакції
Закону України від 08.07.2011 р. № 3668-VI)
максимальний розмір щомісячного
довічного грошового утримання суддів у
відставці (з урахуванням надбавок,
підвищень, додаткової пенсії, цільової
грошової допомоги, пенсії за особливі
заслуги перед Україною, індексації та
інших доплат до пенсії, встановлених
законодавством, крім доплати до
надбавок окремим категоріям осіб, які
мають особливі заслуги перед
Батьківщиною) не може перевищувати
десяти прожиткових мінімумів,
установлених для осіб, які втратили
працездатність (частина п'ята статті 138
Закону).

Проте, положення частини третьої
статті 138 Закону України «Про
судоустрій і статус суддів» в редакції
Закону України від 08 липня 2011 року N 3668-VI
визнано такими, що не відповідають
Конституції України (є
неконституційними), згідно з Рішенням
Конституційного Суду України від 03
червня 2013 року N 3-рп/2013.

У цьому рішенні вказано такий порядок
його виконання: ч. 3 ст. 138 Закону № 2453 у
редакції Закону № 3668, яка суперечить
Конституції України, не підлягає
застосуванню як така, що втратила
чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України цього
Рішення. Натомість підлягає
застосуванню ч. 3 ст.138 Закону № 2453 в
редакції до змін, внесених Законом №
3668, а саме: «Щомісячне довічне грошове
утримання виплачується судді у розмірі
80% грошового утримання судді, який
працює на відповідній посаді. За кожний
повний рік роботи на посаді судді понад
20 років розмір щомісячного довічного
грошового утримання збільшується на
два відсотки заробітку, але не більше
ніж 90% заробітної плати судді, без
обмеження граничного розміру
щомісячного довічного грошового
утримання»; абзац другий пункту
другого розділу II «Прикінцеві та
перехідні положення» Закону України
«Про заходи щодо законодавчого
забезпечення реформування пенсійної
системи» від 18 липня 2011 року №3668-VI, зі
змісту якого вбачається, що виплата
суддям пенсії (щомісячного довічного
грошового утримання) здійснюється без
індексації, без застосування положень
другої, третьої ст. 42 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» від 09 липня 2003
року №1058-IV та без проведення інших
перерахунків, передбачених
законодавством.

Відповідно до статті 152 Конституції
України закони та інші правові акти за
рішенням Конституційного Суду України
визнаються неконституційними повністю
чи в окремій частині, якщо вони не
відповідають Конституції України або
якщо була порушена встановлена
Конституцією України процедура їх
розгляду, ухвалення або набрання ними
чинності.

Закони, інші правові акти або їх окремі
положення, що визнані
неконституційними, втрачають чинність
з дня ухвалення Конституційним Судом
України рішення про їх
неконституційність.

Предметом цього спору є перерахунок
щомісячного довічного грошового
утримання судді з 07.08.2013 року, а отже
позивач має право на нарахування
грошового довічного утримання судді у
відставці, виходячи з розміру
суддівської винагороди працюючого
судді на відповідній посаді у розмірі
90% суддівської винагороди.

Таким чином, суд першої інстанції
дійшов правильного висновку, що
позовні вимоги позивача є
обґрунтованими, а тому підлягають до
задоволення. Доводи апеляційної скарги
не спростовують правильних висновків
суду першої інстанції, а тому така
задоволеною бути не може.

З огляду на викладене, суд першої
інстанції обґрунтовано задовольнив
позовні вимоги, правильно і повно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
а тому підстави для його скасування
відсутні.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206, 212, 254
КАС України, суд -

ухвалив:

апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в м. Тернополі
- залишити без задоволення, а постанову
Тернопільського міськрайонного суду
Тернопільської області від 2 жовтня 2013
року у справі № 607/16757/13-а - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі.

На ухвалу протягом двадцяти днів з
моменту набрання нею законної сили
може бути подана касаційна скарга
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий:
О.М. Гінда

Судді:
В.Я. Качмар

В.В. Ніколін