Справа № 815/1780/14
Суддя: Токмілова Л. М.
Дата ухвалення: 2014-03-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/1780/14
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 березня 2014 року

Одеський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді - Токмілової Л.М.,

при секретарі - Музика А.О.,

за участю:

представника позивача - Тарасенко С.Л.

представника відповідача - Артемчук
П.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Одесі
адміністративну справу за позовом
Територіальної громади міста Одеси в
особі члена територіальної громади
Тарасенко Сергія Леонідовича до
Одеської міської ради в особі
виконуючого обов'язки Одеського
міського голови Бриндак Олега
Борисовича про скасування рішення та
зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

До суду надійшов адміністративний
позов Територіальної громади міста
Одеси в особі члена територіальної
громади Тарасенко Сергія Леонідовича
до Одеської міської ради в особі
виконуючого обов'язки Одеського
міського голови Бриндак Олега
Борисовича про скасування рішення, яке
надає дозвіл на проведення мітингу 23
березня 2014 року о 12:00 годині біля
Вічного вогню щодо підтримки
російськомовного населення та з
вимогою зобов'язати Одеську міську
раду прийняти рішення про заборону
проведення мітингу 23 березня 2014 року о
12:00 годині біля Вічного вогню щодо
підтримки російськомовного населення.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначає, що у зв'язку із складною
політичною ситуацією, що склалася в
Україні та заради недопущення проявів
сепаратизму на вулицях міста Одеса та
збереження конституційного ладу в
країні, територіальна громада Одеси,
керуючись нормами ст.39 Конституції
України, а саме: обмеження щодо
реалізації права проведення мітингів
та мирних зборів може встановлюватися
судом відповідно до закону і лише в
інтересах національної безпеки та
громадського порядку - з метою
запобігання заворушенням чим, для
охорони здоров'я населення або захисту
прав і свобод інших на основі норм ст.17
Конституції України, яка проголошує те,
що суверенітету і територіальної
цілісності України, забезпечення її
економічної та інформаційної безпеки є
найважливішими функціями держави,
справою всього Українського народу.

Представник територіальної громади
міста просив позов задовольнити
позовні вимоги в частині зобов'язання
Одеську міську раду прийняти рішення
про заборону проведення мітингу 23
березня 2014 року о 12:00 годині біля
Вічного вогню щодо підтримки
російськомовного населення,
посилаючись на обставини викладені в
адміністративногму позові (а.с.4-5).

Представник відповідача заперечував
проти позову в повному обсязі,
посилаючись на обставини викладені в
запереченнях на позов та зазначив, що
рішення Одеської міської ради, яке
надає дозвіл на проведення мітингу 23
березня 2014 року о 12:00 годині біля
Вічного вогню щодо підтримки
російськомовного населення на сесії
Одеської міської ради не приймалось та
ніхто із заявами про проведення даного
мітингу до Одеської міської ради не
звертався.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, свідків, а також обставини,
якими обґрунтовуються вимоги та
заперечення, суд вважає, що
адміністративний позов територіальної
громади м. Одеси не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 11 Європейської
Конвенції з прав людини, кожен має
право на свободу мирних зібрань і
свободу об'єднання з іншими особами,
включаючи право створювати профспілки
та вступати до них для захисту своїх
інтересів. Здійснення цих прав не
підлягає жодним обмеженням, за
винятком тих, що встановлені законом і
є необхідними в демократичному
суспільстві в інтересах національної
або громадської безпеки, для
запобігання заворушенням чи злочинам,
для охорони здоров'я чи моралі або для
захисту прав і свобод інших осіб. Ця
стаття не перешкоджає запровадженню
законних обмежень на здійснення цих
прав особами, що входять до складу
збройних сил, поліції чи
адміністративних органів держави.

Згідно ч.2 ст.10-1 Конвенції "Про захист
прав людини та основоположних свобод",
здійснення свободи вираження поглядів,
оскільки воно пов'язане з обов'язками і
відповідальністю, може підлягати таким
формальностям, умовам, обмеженням або
санкціям, що встановлені законом в
інтересах національної безпеки,
територіальної цілісності або
громадської безпеки, для охорони
порядку або запобігання злочинам, для
охорони здоров'я або моралі, для
захисту репутації або прав інших осіб,
для запобігання розголошенню
конфіденційної інформації або для
підтримання авторитету і
безсторонності суду і є необхідним у
демократичному суспільстві.

Згідно ст. 64 Конституції України,
конституційні права і свободи людини і
громадянина не можуть бути обмежені,
крім випадків, передбачених
Конституцією України.

Право громадян збиратися мирно, без
зброї, і проводити збори, мітинги,
походи і демонстрації, про проведення
яких завчасно сповіщаються органи
виконавчої влади чи органи місцевого
самоврядування, гарантується ст. 39
Конституції України. Проведення
вказаних акцій не повинно порушувати
громадський порядок, права і свободи
інших людей, створювати небезпеку
заворушень чи злочинів, загрожувати
здоров'ю населення. Обмеження щодо
реалізації цього права може
встановлюватися судом відповідно до
закону і лише в інтересах національної
безпеки та громадського порядку - з
метою запобігання заворушенням чи
злочинам, для охорони здоров'я
населення або захисту прав і свобод
інших людей.

Згідно Рішення Конституційного Суду
України № 4-рп/2001 від 19.04.2001 року щодо
офіційного тлумачення положення ч. 1 ст.
39 Конституції України, про завчасне
сповіщення органів виконавчої влади чи
органів місцевого самоврядування про
проведення зборів, мітингів, походів і
демонстрацій, право громадян збиратися
мирно, без зброї і проводити збори,
мітинги, походи і демонстрації,
закріплене в статті 39 Конституції
України, є їх невідчужуваним і
непорушним правом, гарантованим
основним Законом України. Це право є
однією з конституційних гарантій права
громадянина на свободу свого
світогляду і віросповідання, думки і
слова, на вільне вираження своїх
поглядів і переконань, на використання
і поширення інформації усно, письмово
або в інший спосіб - на свій вибір, права
на вільний розвиток своєї особистості
тощо. При здійсненні цих прав і свобод
не повинно бути посягань на права і
свободи, честь і гідність інших людей.

Відповідно до вказаного Рішення,
проводити збори, мітинги, походи і
демонстрації громадяни можуть за умови
обов'язкового завчасного сповіщення
про це органів виконавчої влади чи
органів місцевого самоврядування. Таке
сповіщення має здійснюватись
громадянами через організаторів
масових зібрань. Завчасне сповіщення
відповідних органів про проведення тих
чи інших масових зібрань - це строк від
дня такого сповіщення до дати
проведення масового зібрання.

Тривалість строків завчасного
сповіщення має бути у розумних межах і
не повинна обмежувати передбаченого
статтею 39 Конституції України права
громадян на проведення зборів,
мітингів, походів і демонстрацій. Такі
строки мають слугувати гарантією
реалізації цього права громадян.
Упродовж цього строку зазначені органи
мають здійснити і ряд підготовчих
заходів, зокрема, для забезпечення
безперешкодного проведення
громадянами зборів, мітингу, походу чи
демонстрації, підтримання
громадського порядку, охорони прав і
свобод інших людей. У разі необхідності
органи виконавчої влади чи місцевого
самоврядування можуть погоджувати з
організаторами масових зібрань дату,
час, місце, маршрут, умови, тривалість
їх проведення тощо. Строк завчасного
сповіщення має бути достатнім і для
того, щоб органи виконавчої влади чи
органи місцевого самоврядування могли
визначитися, наскільки проведення
таких зібрань відповідає закону, та в
разі потреби, згідно з частиною другою
статті 39 Конституції України,
звернутися до суду для вирішення
спірних питань.

Як встановлено судом та зазначалось
представником відповідача до Одеської
міської ради ніхто із повідомленнями
про проведення даного мітингу не
звертався, відповідних рішень про
надання дозволу на проведення мітингу
не виносилось.

Що стосується вимоги щодо зобов'язання
негайно прийняти Одеську міську раду
рішення про заборону проведення
мітингу, слід зазначити, що відповідно
до ст. 26 Закону України «Про місцеве
самоврядування в Україні» виключно на
пленарних засіданнях сільської,
селищної, міської ради вирішуються
такі питання:

1) затвердження регламенту ради;

2) утворення і ліквідація постійних та
інших комісій ради, затвердження та
зміна їх складу, обрання голів комісій;

3) утворення виконавчого комітету ради,
визначення його чисельності,
затвердження персонального складу;
внесення змін до складу виконавчого
комітету та його розпуск;

4) обрання на посаду та звільнення з
посади секретаря ради у порядку,
передбаченому цим Законом;

5) затвердження за пропозицією
сільського, селищного, міського голови
структури виконавчих органів ради,
загальної чисельності апарату ради та
її виконавчих органів відповідно до
типових штатів, затверджених Кабінетом
Міністрів України, витрат на їх
утримання;

6) утворення за поданням сільського,
селищного, міського голови інших
виконавчих органів ради;

7) затвердження плану роботи ради та
заслуховування звіту про його
виконання з урахуванням вимог статті 32
Закону України "Про засади державної
регуляторної політики у сфері
господарської діяльності";

8) заснування засобів масової
інформації відповідної ради,
призначення і звільнення їх
керівників;

9) заслуховування звіту сільського,
селищного, міського голови про
діяльність виконавчих органів ради, у
тому числі щорічного звіту про
здійснення державної регуляторної
політики виконавчими органами
відповідної ради;

10) прийняття рішення про недовіру
сільському, селищному, міському голові;

11) заслуховування звітів постійних
комісій, керівників виконавчих органів
ради та посадових осіб, яких вона
призначає або затверджує;

12) заслуховування повідомлень
депутатів про роботу в раді, виконання
ними доручень ради;

13) розгляд запитів депутатів, прийняття
рішень по запитах;

14) прийняття рішень щодо дострокового
припинення повноважень депутата ради в
порядку, встановленому законом;

15) скасування актів виконавчих органів
ради, які не відповідають Конституції
чи законам України, іншим актам
законодавства, рішенням відповідної
ради, прийнятим у межах її повноважень;

16) прийняття рішення щодо дострокового
припинення повноважень сільського,
селищного, міського голови у випадках,
передбачених цим Законом;

17) визначення відповідно до закону
кількісного складу ради;

18) прийняття рішення про проведення
місцевого референдуму;

19) прийняття відповідно до
законодавства рішень щодо організації
проведення референдумів та виборів
органів державної влади, місцевого
самоврядування та сільського,
селищного, міського голови;

20) прийняття рішень про наділення
органів самоорганізації населення
окремими власними повноваженнями
органів місцевого самоврядування, а
також про передачу коштів,
матеріально-технічних та інших
ресурсів, необхідних для їх здійснення;

21) прийняття рішень про об'єднання в
асоціації або вступ до асоціацій, інших
форм добровільних об'єднань органів
місцевого самоврядування та про вихід
з них;

22) затвердження програм
соціально-економічного та культурного
розвитку відповідних
адміністративно-територіальних
одиниць, цільових програм з інших
питань місцевого самоврядування;

23) затвердження місцевого бюджету,
внесення змін до нього; затвердження
звіту про виконання відповідного
бюджету;

24) встановлення місцевих податків і
зборів відповідно до Податкового
кодексу України;

25) утворення цільових фондів,
затвердження положень про ці фонди;

26) прийняття рішень щодо здійснення
місцевих запозичень;

27) прийняття рішень щодо передачі
коштів з відповідного місцевого
бюджету;

28) прийняття рішень щодо надання
відповідно до чинного законодавства
пільг по місцевих податках і зборах, а
також земельному податку;

29) встановлення для підприємств,
установ та організацій, що належать до
комунальної власності відповідних
територіальних громад, розміру частки
прибутку, яка підлягає зарахуванню до
місцевого бюджету;

30) прийняття рішень щодо відчуження
відповідно до закону комунального
майна; затвердження місцевих програм
приватизації, а також переліку об'єктів
комунальної власності, які не
підлягають приватизації; визначення
доцільності, порядку та умов
приватизації об'єктів права
комунальної власності; вирішення
питань про придбання в установленому
законом порядку приватизованого майна,
про включення до об'єктів комунальної
власності майна, відчуженого у процесі
приватизації, договір купівлі-продажу
якого в установленому порядку
розірвано або визнано недійсним, про
надання у концесію об'єктів права
комунальної власності, про створення,
ліквідацію, реорганізацію та
перепрофілювання підприємств, установ
та організацій комунальної власності
відповідної територіальної громади.

Реорганізація або ліквідація діючих
комунальних дошкільних навчальних
закладів, а також дошкільних
навчальних закладів, створених
колишніми сільськогосподарськими
колективними та державними
господарствами, допускається лише за
згодою територіальної громади
(загальних зборів) села, селища, міста
або на підставі результатів місцевого
референдуму;

31) прийняття рішень про передачу іншим
органам окремих повноважень щодо
управління майном, яке належить до
комунальної власності відповідної
територіальної громади, визначення меж
цих повноважень та умов їх здійснення;

32) створення у разі необхідності
органів і служб для забезпечення
здійснення з іншими суб'єктами
комунальної власності спільних
проектів або спільного фінансування
(утримання) комунальних підприємств,
установ та організацій, визначення
повноважень цих органів (служб);

33) вирішення відповідно до
законодавства питань про створення
підприємствами комунальної власності
спільних підприємств, у тому числі з
іноземними інвестиціями;

34) вирішення відповідно до закону
питань регулювання земельних відносин;

35) затвердження ставок земельного
податку відповідно до Податкового
кодексу України;

36) вирішення відповідно до закону
питань про надання дозволу на
спеціальне використання природних
ресурсів місцевого значення, а також
про скасування такого дозволу;

37) прийняття рішень про організацію
територій і об'єктів
природно-заповідного фонду місцевого
значення та інших територій, що
підлягають особливій охороні; внесення
пропозицій до відповідних державних
органів щодо оголошення природних та
інших об'єктів, що мають екологічну,
історичну, культурну або наукову
цінність, пам'ятками природи, історії
або культури, які охороняються законом;

38) надання відповідно до законодавства
згоди на розміщення на території села,
селища, міста нових об'єктів, у тому
числі місць чи об'єктів для розміщення
відходів, сфера екологічного впливу
діяльності яких згідно з діючими
нормативами включає відповідну
територію;

39-1) створення відповідно до закону за
рахунок коштів місцевого бюджету
установ з надання безоплатної
первинної правової допомоги,
призначення і звільнення керівників
цих установ, залучення в установленому
законом порядку фізичних чи юридичних
осіб приватного права до надання
безоплатної первинної правової
допомоги;

40) заслуховування інформації
прокурорів та керівників органів
внутрішніх справ про стан законності,
боротьби із злочинністю, охорони
громадського порядку та результати
діяльності на відповідній території;

41) прийняття рішень з питань
адміністративно-територіального
устрою в межах і порядку, визначених
цим та іншими законами;

42) затвердження в установленому
порядку місцевих містобудівних
програм, генеральних планів забудови
відповідних населених пунктів, іншої
містобудівної документації;

43) затвердження договорів, укладених
сільським, селищним, міським головою
від імені ради, з питань, віднесених до
її виключної компетенції;

44) встановлення відповідно до
законодавства правил з питань
благоустрою території населеного
пункту, забезпечення в ньому чистоти і
порядку, торгівлі на ринках, додержання
тиші в громадських місцях, за порушення
яких передбачено адміністративну
відповідальність;

45) прийняття у межах, визначених
законом, рішень з питань боротьби зі
стихійним лихом, епідеміями,
епізоотіями, за порушення яких
передбачено адміністративну
відповідальність;

45-1) визначення територій, на яких
можуть проводитися потенційно
небезпечні заходи в умовах присутності
цивільного населення за участю
особового складу Збройних Сил України,
інших військових формувань та
правоохоронних органів з
використанням озброєння і військової
техніки;

46) прийняття рішень, пов'язаних із
створенням спеціальних вільних та
інших зон, змінами в статусі цих зон,
внесення до відповідних органів
пропозицій з цих питань; надання згоди
на створення таких зон за ініціативою
Президента України або Кабінету
Міністрів України;

47) прийняття рішення про дострокове
припинення повноважень органів
територіальної самоорганізації
населення у випадках, передбачених цим
Законом;

48) затвердження статуту територіальної
громади;

49) затвердження відповідно до закону
Положення про зміст, опис та порядок
використання символіки територіальної
громади;

50) прийняття рішень щодо виконання
положень статей 7, 11, 12, 20, 24 Закону
України "Про засади державної мовної
політики";

51) надання згоди на передачу об'єктів з
державної у комунальну власність та
прийняття рішень про передачу об'єктів
з комунальної у державну власність, а
також щодо придбання об'єктів
державної власності;

52) створення відповідно до
законодавства комунальної
аварійно-рятувальної служби;

53) затвердження відповідно до закону
Положення про помічника-консультанта
депутата ради та опису посвідчення
помічника-консультанта депутата ради.

54) вирішення питань у сфері поводження
з небезпечними відходами відповідно до
законодавства;

55) визначення на конкурсних засадах
юридичних осіб, які здійснюють у межах
певної території збирання та
перевезення побутових відходів
спеціально обладнаними для цього
транспортними засобами;

56) затвердження порядку переміщення на
штрафні майданчики транспортних
засобів, припаркованих не у спеціально
відведених місцях для паркування
транспортних засобів.

2. Виключно на пленарних засіданнях
міських рад (міст з районним поділом),
крім питань, зазначених у частині
першій цієї статті, вирішуються такі
питання:

1) визначення обсягу і меж повноважень,
які здійснюють районні у містах (у разі
їх створення) ради та їх виконавчі
органи в інтересах територіальних
громад районів у містах;

2) встановлення нормативів
централізації коштів від земельного
податку на спеціальних бюджетних
рахунках районів міста.

Відповідно до вищевказаного
законодавства суд зазначає, що до
компетенції Одеської міської ради не
відноситься прийняття на пленарних
засіданнях рішень стосовно заборони
проведення мітингів, це виключно
компетенція суду.

Суд критично відноситься до пояснень
свідків, оскільки містили загальний
характер та основані на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 Кодексу
адміністративного судочинства
України, органи виконавчої влади,
органи місцевого самоврядування
негайно після одержання повідомлення
про проведення зборів, мітингів,
походів, демонстрацій тощо мають право
звернутися до окружного
адміністративного суду за своїм
місцезнаходженням із позовною заявою
про заборону таких заходів чи про інше
обмеження права на мирні зібрання (щодо
місця чи часу їх проведення тощо).

Завданням суду у таких справах є
перевірка обґрунтованості
застосування обмеження у реалізації
конституційного права громадян на
мирні зібрання за зверненням
відповідного суб'єкта владних
повноважень, а в разі обґрунтованості -
обрання того способу обмеження цього
права, який був би адекватним
(найменшим) за встановлених небезпеки
чи загроз і забезпечував досягнення
мети такого обмеження - запобігання
заворушенням чи злочинам, охорона
здоров'я населення або захист прав і
свобод інших людей.

Частиною 5 статті 182 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що суд задовольняє
вимоги позивача в інтересах
національної безпеки та громадського
порядку в разі, якщо визнає, що
проведення зборів, мітингів, походів,
демонстрацій чи інших зібрань може
створити реальну небезпеку заворушень
чи злочинів, загрозу здоров'ю населення
або правам і свободам інших людей. В
даному випадку суд пов'язує інтереси
національної безпеки та громадського
порядку зі створенням умов, які
виключатимуть порушення прав, свобод
та законних інтересів громадян, які
проживають у житлових будинках,
прилеглих до місць, в яких відповідач
здійснює проведення мирного заходу зі
скупченням значної кількості людей, з
використанням звукопідсилюючої
апаратури та враховує положення
Конвенції з прав людини, інші правові
джерела, які потрібно брати до уваги
при розгляді справ даної категорії,
зокрема і стандарти ООН: принципи
ефективного запобігання свавільних
дій, які можуть створити небезпеку
значному колу осіб; принципи
розсудливого обмеження проявів
екстремізму та насилля, тощо.

На даний час до суду не надходило
позовів від відповідача про обмеження
реалізації права на мирні зібрання
стосовно даного спору. А тому суд
приходить висновку, що позовні вимоги
щодо зобов'язання Одеської міської
ради прийняти рішення про заборону
проведення мітингу 23 березня 2014 року о
12:00 годині біля Вічного вогню не
підлягають задоволенню, оскільки
Одеська міська рада відповідно до
чинного законодавства не може прийняти
такого рішення.

Будь-яких доказів того, що 23.03.2014 року о
12 годині біля Вічного вогню планується
проведення мітингу щодо «захисту
російськомовного населення в Україні»
позивач суду не надав та взагалі таких
фактів не навів. Посилання позивача, на
встановлення фактів неодноразових
сутичок та прояву сепаратизму є хибним,
оскільки такі обставини не чим не
підтверджені та суд не бере до уваги,
оскільки ці обставини не є підставою
для заборони проведення заходів.

В свою чергу, представник відповідача
зазначив, що після надходження позову
на адресу Одеської міської ради з
інформацією про проведення мітингів,
Одеської міською радою вжито заходів,
а саме на адресу правоохоронних
органів направлено інформацію про
забезпечення громадського порядку,
охорону прав і свобод членів Одеської
територіальної громади, у тому числі й
учасників акцій.

Частиною 5 ст.182 КАС України
передбачено, що суд задовольняє позов
про обмеження щодо реалізації права на
мирні зібрання в інтересах
національної безпеки лише у випадку,
якщо проведення зборів, мітингів,
походів, демонстрацій, чи інших зібрань
може створити реальну небезпеку
заворушень чи злочинів, загрозу
населенню або правам і свободам інших
людей.

Як вже зазначено вище, позивач не надав
суду доказів того, що відповідні заходи
плануються та кому саме необхідно
забороняти проведення запланованих
мирних акцій.

Таким чином, виходячи з викладеного,
суд вважає, що підстав для заборони
проведення мітингів 23 березня 2014 року о
12 годині біля Вічного вогню не має, а
тому в задоволенні позову належить
відмовити повністю.

Керуючись Конституцією України, ст.ст.
7- 9, ст. 11, 14, 71, 94, 159-164, 167, 182 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Територіальної
громади міста Одеси в особі члена
територіальної громади Тарасенко
Сергія Леонідовича до Одеської міської
ради в особі виконуючого обов'язки
Одеського міського голови Бриндак
Олега Борисовича про скасування
рішення та зобов'язання вчинити певні
дії - залишити без задоволення.

Постанова суду може бути оскаржена в
порядку та строки, встановлені ст. 186
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Постанова суду підлягає негайному
виконанню.

Повний текст постанови виготовлено 22
березня 2014 року.

Суддя
Л.М.Токмілова

22 березня 2014 року.