Справа № 817/104/14
Суддя: Сало А.Б.
Дата ухвалення: 2014-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 817/104/14

11 березня 2014 року 18год. 23хв. м.
РівнеРівненський окружний
адміністративний суд у складі судді
Сало А.Б. за участю секретаря судового
засідання Школяр О.І. та сторін і інших
осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник ОСОБА_1

відповідача: представникКрасько Г.Г.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом

Суб`єкта підприємницької
діяльності-фізичної особи ОСОБА_2
до Державної податкової інспекції у
м. Рівному Головного управління
Міндоходів у Рівненській області
про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 (далі
- ФОП ОСОБА_2.) звернулася до
Рівненського окружного
адміністративного суду з позовом до
Державної податкової інспекції у м.
Рівному Головного управління
Міндоходів у Рівненській області (далі
- ДПІ у м. Рівному) про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень від
23.08.2013 № про збільшення грошового
зобов'язання з податку на доходи
фізичних осіб від підприємницької
діяльності в сумі 88242,48 грн. (у т.ч. 58828,32
грн. основного платежу та 29414,16 грн. -
штрафних санкцій) та № про
збільшення грошового зобов'язання з
податку на додану вартість в розмірі
123631,50 грн. (у т.ч. 82421,00 грн. основного
платежу та 41210,50 грн. - штрафних санкцій).

В обґрунтування позовних вимог вказує
на те, що податковим органом
неправомірно зроблено висновки про
порушення нею вимог п.138.2 п.138.4 ст. 138 п.
139.1, ст. 139, п. 177.2 п.177.4 ст. 177, п.198.2, п. 198.3
ст.198, п.199.1 ст.199 Податкового кодексу
України від 02.12.2010 №2755-УІ (із наступними
змінами та доповненнями) в результаті
чого занижено суми податку на доходи
фізичних осіб від зайняття
підприємницькою діяльністю в сумі 58828,32
грн., та суми податку на додану
вартість, які підлягають нарахуванню
до сплати в бюджет в розмірі 82421,00 грн.

Зазначає, що ДПІ у м. Рівному
безпідставно не взято до уваги валових
витрат за 2012 рік в сумі 837248,41 грн. в тому
числі за результатами планової
перевірки на 491595,81 грн.

Окрім того, вказує, що висновки
податкового органу про неприйняття
матеріальних витрат на списання
матеріалів за 2012 рік у зв'язку з тим, що
в актах вказано перелік отриманих
накладних на відпуск готової продукції
є не правомірними оскільки для
перевірки було надано дані
бухгалтерського обліку, відповідно до
яких даний товар був списаний.

З цих підстав, позивач вважає
безпідставним та необґрунтованим
зменшення позивачу суми витрат в
розмірі 491595,81 грн. за 2012 рік як такі що
не підтверджені документально та не
пов'язані з господарською діяльністю
підприємця та не приймали участь в
оподатковуваних операціях звітного
періоду.

Також вказує, що необґрунтованими є
висновки відповідача про придбання
товарів та послуг згідно податкових
накладних що на думку відповідача не
призначалися для використання в
господарській діяльності платника і що
та сума податку на додану вартість в
розмірі 82421,00 грн. сплаченого у зв'язку з
таким придбанням, не включається до
складу податкового кредиту.

Враховуючи вищевикладене, позивач
вважає податкові повідомлення-рішення
від 23.08.2013 № та №
протиправними та такими, що підлягають
до скасування. Просить позов
задовольнити.

Відповідач позов не визнав про що подав
письмове заперечення. В обґрунтування
заперечень вказує, що за результатами
документальної планової виїзної
перевірки дотримання вимог
податкового, валютного та іншого
законодавства ФОП ОСОБА_2 за період з
01.01.2012 по 31.12.2012 встановлено порушення
позивачем вимог п.138.2 п.138.4 ст. 138 п. 139.1,
ст.. 139, п. 177.2 п.177.4 ст. 177, п.198.2, п. 198.3 ст.198,
п.199.1 ст.199 Податкового кодексу України
від 02.12.2010 №2755-УІ (із наступними змінами
та доповненнями) в результаті чого
занижено сума податку на доходи
фізичних осіб від зайняття
підприємницькою діяльністю в розмірі
58828,32 грн., та суми податку на додану
вартість, які підлягають нарахуванню
до сплати в бюджет в розмірі 82421,00 грн.

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши письмові докази у
справі в їх сукупності судом
встановлено наступне.

Відповідно до свідоцтва про державну
реєстрацію фізичної особи-підприємця
серії ВОЗ №259119 позивач зареєстрований
як суб'єкт підприємницької діяльності
06.05.2008 з видом економічної діяльності -
«рекламні та поліграфічні послуги,
фотографування та інші фотороботи».
Перебуває на загальній системі
оподаткування та є платником податку
на додану вартість згідно свідоцтва
№100117601 від 23.05.2008.

У період з 22.07.2013 по 02.08.2013 ДПІ у м.
Рівному, відповідно до наказу на
проведення планової документальної
перевірки №638 від 01.07.2013, була проведена
документальна планова виїзна
перевірка дотримання вимог
податкового, валютного та іншого
законодавства ФОП ОСОБА_2,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1 за
період з 01.01.2012 по 31.12.2012 результати
якої оформлені актом №180/17-117/НОМЕР_1 від
09.08.2013.

Висновками акта перевірки
№180/17-117/НОМЕР_1 від 09.08.2013 встановлено
порушення позивачем вимог п.138.2 п.138.4 ст.
138 п. 139.1, ст.. 139, п. 177.2 п.177.4 ст. 177, п.198.2, п.
198.3 ст.198, п.199.1 ст.199 Податкового кодексу
України від 02.12.2010 №2755-УІ (із наступними
змінами та доповненнями) в результаті
чого занижено суми податку на доходи
фізичних осіб від зайняття
підприємницькою діяльністю в сумі
56278,33грн. та суми податку на додану
вартість, які підлягають нарахуванню
до сплати в бюджет в розмірі 82421,00 грн.

На підставі результатів
документальної планової виїзної
перевірки ФОП ОСОБА_2 23.08.2013 ДПІ у м.
Рівному винесено податкові
повідомлення-рішення № про
збільшення грошового зобов'язання з
податку на доходи фізичних осіб від
підприємницької діяльності в сумі 88242,48
грн. (у т.ч. 58828,32 грн. основного платежу
та 29414,16 грн. - штрафних санкцій) та
№ про збільшення грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість в розмірі 123631,50 грн. (у т.ч. 82421
грн. основного платежу та 41210,50 грн. -
штрафних санкцій).

Позивач не погодився із даними
податковими повідомленнями-рішеннями
та оскаржив їх в досудовому порядку, а
згодом відповідно до суду.

Надаючи оцінку оскаржуваним
податковим повідомленням-рішенням, суд
виходить із наступного.

Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
у справах щодо оскарження рішень, дій
чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Стосовно виявлених перевіркою
порушень щодо неповноти позивачем
нарахування податку з доходів фізичних
осіб судом враховано та встановлено
наступне.

Відповідно до висновку акта перевірки
№180/17-117/НОМЕР_1 від 09.08.2013, викладеного в
підрозділі 2.2.2., перевіркою
правильності визначення витрат за 2012
рік, відображених в деклараціях про
доходи, безпосередньо пов'язаних з
одержанням доходів та документально
підтверджених, з даними про суми
витрат, визначеними в ході перевірки,
податковим органом встановлено що
позивачем за період 2012 року понесені
документально підтверджені витрати,
надані в ході перевірки та враховані
перевіркою до обсягу валових витрат в
сумі 100443,0 грн., що на 837248,41 грн. менше ніж
задекларовано, в т.ч. за результатами
планової перевірки на 491595,81 грн.

Крім того, в ході перевірки
встановлено завищення валових витрат
позивачем за 2012 рік на загальну суму -
62318,24 грн. Розбіжність виникла у зв'язку
з тим, що позивачем частково до складу
валових витрат помилково включалися
суми ПДВ, які входять до ціни придбання
товарів.

Згідно даних обліку позивачем до
складу валових витрат віднесено суму
витрат на придбання матеріалів
(саморіз, дюбель, плівка ПВХ, профіль) та
послуги згідно видаткових накладних,
отриманих від контрагентів на загальну
суму 362610,90 грн., ас саме: ТОВ
«Пластікс-Україна» - 66407,31 грн., ТзОВ
«Медіапринт» -12318,55 грн., ТзОВ «Пластики
України» - 16495,23 грн., ПП
«Рівнебудпостач» - 23984,14 грн., ТзОВ
«Полімерконсалтинг» 123813,12 грн., ТзОВ
«Гріфітек україни» - 20332,50 грн., ТОВ
Софіт-люкс» - 6813,45 грн., ТОВ «Модус» - 7430,07
грн., АТ «УГМК»- 340,00 грн., ПП «Власт» -
3399,80 грн., ТзОВ «Наші люди» - 11773,52 грн.,
ТзОВ «Джі-Сі-Ті» - 16812,80 грн., ТОВ
«Укрвестбуд» - 1608,81 грн., ТОВ «Бел сім
Електро» - 3180,08 грн., ТОВ «Сіті строй» -
9240,00 грн., ТОВ «Інфініті-Інк» - 5136,66 грн.,
ТОВ «Полімер» 5388,30 грн., ТзОВ «Волинська
фабрика гофротари» - 1500,00 грн., ТзОВ «Гал
пак»- 1333,33 грн., ФОП ОСОБА_3-642,23 грн.

Згідно проведеного відповідачем
аналізу в ході перевірки не прийнято
матеріальні витрати на списання
вказаних матеріалів (саморіз, дюбель,
плівка ПВХ, фарби) за 2012 рік згідно
вищевикладених накладних на загальну
суму 362610,90 грн., у зв'язку з тим, що в
актах списання ФОП ОСОБА_2 вказано
перелік отриманих накладних, згідно
яких було придбано матеріали, а також
перелік видаткових накладних на
відпуск готової продукції, виданих
замовникам рекламних послуг. Проте
встановити кількість та номенклатуру
використаних матеріалів для кожного
замовника окремо відповідачу
встановити не вдалося. Таким чином, на
переконання податкового органу, ФОП
ОСОБА_2 порушено п.138.2 ст. 138, п.177.2, п.177.4
ст. 177 Податкового кодексу України
№2755-IV від 02.12.2010 (із змінами і
доповненнями).

Також, на переконання відповідача,
позивачем до складу валових витрат
безпідставно віднесено суму витрат на
придбання послуг по виготовленню та
монтажу матеріалів згідно актів
виконаних робіт, отриманих від
контрагента Бренд Протекшн Україна на
суму 66666,67 грн.

В ході перевірки встановлено, що згідно
акту списання №55 від 31.12.2012 вказано
перелік отриманих накладних, по яких
було придбано послуги по виготовленню
та монтажу рекламних матеріалів та
перелік видаткових накладних із
замовниками рекламних послуг. В актах
виконаних робіт №86 від 13.11.2012 на суму
придбання без ПДВ 37500 грн., №87 від 15.11.2012
на суму придбання без ПДВ 29166,67 грн.,
вказано найменування послуг та їх
загальна вартість, проте відсутня
інформація про об'єкти на яких
розміщується реклама, кількість та
об'єм матеріалів необхідних, для її
виготовлення та встановлення
рекламної продукції.

За таких обставин податковим органом
зроблено висновок про не
підтвердження використання
позивачем придбаної продукції а також
отриманих послуг у господарській
діяльності, а відповідно і
безпідставне віднесення сум по
вказаних операціях до складу валових
витрат.

Разом з тим, судом під час розгляду
справи встановлено, що відповідачем
під час проведення перевірки не було
здійснено перевірку використання
придбаних товарно-матеріальних
цінностей у виробничій діяльності не
досліджено його рух та не проведено
інвентаризацію залишків на складі.

Відповідно до п.4-6 розділу 1 та п.5.2
розділу 2 Порядку оформлення
результатів документальних перевірок
з питань дотримання податкового,
валютного та іншого законодавства,
затвердженого наказом Державної
податкової адміністрації України від
22.12.2010 № 984, акт документальної
перевірки повинен містити
систематизований виклад виявлених під
час перевірки фактів порушень; за
результатами документальної перевірки
в акті викладаються всі суттєві
обставини фінансово-господарської
діяльності платника податків, які
мають відношення до виявлених
порушень; факти виявлених порушень
викладаються в акті документальної
перевірки чітко, об'єктивно та в повній
мірі, з посиланням на первинні або інші
документи, які зафіксовані в
бухгалтерському та податковому обліку,
що підтверджують наявність зазначених
фактів; за кожним відображеним в акті
фактом порушення необхідно чітко
викласти зміст порушення з посиланням
на конкретні пункти і статті
законодавчих актів, що порушені
платником податків.

Таким чином, зазначені висновки ДПІ у м.
Рівному суд вважає безпідставними та
необґрунтованими.

На спростування висновків відповідача
про безпідставність віднесення
позивачем до складу валових витрат в
сумі 491595,81 грн., та завищення
податкового кредиту по ПДВ в сумі 82421,00
грн., які не приймали участь в основній
господарській діяльності позивачем у
судове засідання та під час перевірки
було надано акти списання,
товарно-матеріальних цінностей,
видаткові та податкові накладні,
договори з контрагентами, видаткові
накладні на передачу у виробництво,
банківські виписки про оплату
товарно-матеріальних цінностей.

Відповідно до п.177.4 ст.177 Податкового
кодексу України до переліку витрат,
безпосередньо пов'язаних з отриманням
доходів, належать документально
підтверджені витрати, що включаються
до витрат операційної діяльності
згідно з розділом III цього Кодексу.

Згідно пп.177.1, 177.2 ст.177 Податкового
кодексу України доходи фізичних осіб -
підприємців, отримані протягом
календарного року від провадження
господарської діяльності,
оподатковуються за ставками,
визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього
Кодексу. Об'єктом оподаткування є
чистий оподатковуваний дохід, тобто
різниця між загальним оподатковуваним
доходом (виручка у грошовій та
негрошовій формі) і документально
підтвердженими витратами, пов'язаними
з господарською діяльністю такої
фізичної особи - підприємця.

Відповідно до п.138.1 ст.138 Податкового
кодексу України витрати, що
враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування, складаються із:

витрат операційної діяльності, які
визначаються згідно з пунктами 138.4,
138.6-138.9, підпунктами 138.10.2-138.10.4 пункту
138.10, пунктом 138.11 цієї статті:

інших витрат, визначених згідно з
пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6
пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї
статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею
141 цього Кодексу;

крім витрат, визначених у пунктах 138.3
цієї статті та у статті 139 цього
Кодексу.

Згідно з пп.138.1.1 п.138.1 ст.138 Податкового
кодексу України витрати операційної
діяльності включають, зокрема,
собівартість реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг та інші
витрати беруться для визначення
об'єкта оподаткування з урахуванням
пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів
140.2-140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших
статей цього Кодексу, які прямо
визначають особливості формування
витрат платника податку;

Відповідно до п.138.2 ст.138 Податкового
кодексу України витрати, які
враховуються для визначення об'єкта
оподаткування, визнаються на підставі
первинних документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

У разі якщо платник податку здійснює
виробництво товарів, виконання робіт,
надання послуг з довготривалим (більше
одного року) технологічним циклом
виробництва за умови, що договорами,
укладеними на виробництво таких
товарів, виконання робіт, надання
послуг, не передбачено поетапної їх
здачі, до витрат звітного податкового
періоду включаються витрати, пов'язані
з виробництвом таких товарів,
виконанням робіт, наданням послуг у
цьому періоді.

Платник податку для визначення об'єкта
оподаткування має право на врахування
витрат, підтверджених документами, що
складені нерезидентами відповідно до
правил інших країн.

Відповідно до п.138.4 ст.138 Податкового
кодексу України витрати, що формують
собівартість реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг, крім
нерозподільних постійних
загальновиробничих витрат, які
включаються до складу собівартості
реалізованої продукції в періоді їх
виникнення, визнаються витратами того
звітного періоду, в якому визнано
доходи від реалізації таких товарів,
виконаних робіт, наданих послуг.

У відповідності до пп.139.1.9 п.139.1 ст.139
Податкового кодексу України не
належать до складу валових витрат
витрати не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку.

В ході судового розгляду справи
представником позивача надано суду
копії первинних документів, якими
підтверджено суми витрат понесених
позивачем під час здійснення
підприємницької діяльності за період
який охоплений перевіркою а саме:
видаткові та подакові накладні на
підтвердження факту придбання
продукції; акти на списання
товарно-матеріальних цінностей,
договори про надання послуг,
банківські виписки, які підтверджують
факти реалізації послуг та витрачання
ТМЦ.

Зауважень щодо оформлення первинних
документів чи заперечень щодо їх
прийняття з мотивів невідповідності
їх вимогам чинного законодавства
податковим органом суду не надано.

Крім того, всі первинні бухгалтерські
документи перевіреного періоду були
надані під час перевірки ревізорам, у
тому числі видаткові та податкові
накладні, договори, банківські виписки,
акти списання товарно-матеріальних
цінностей.

За встановлених обставин покликання
податкового органу на не підтвердження
позивачем витрат відповідними
документами суд вважає
необґрунтованим.

Висновок податкового органу про
завищення позивачем валових витрат на
загальну 491595,81 грн., та завищення
податкового кредиту по ПДВ в сумі 82421,00
грн. не підтверджений в ході судового
розгляду адміністративної справи
належними та допустимими доказами.

Стосовно виявлених перевіркою
порушень щодо неповноти позивачем
нарахування податку на додану вартість
судом враховано та встановлено
наступне.

Згідно з абзацом 11 статті 1 Закону
України "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні"
первинний документ - документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення.

В свою чергу, відповідно до пп. "а" п. 198.1
ст. 198 розділу V Податкового кодексу
України від 02.12.2010 року №2755-VI, право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з придбання або виготовлення
товарів (у тому числі в разі їх ввезення
на митну територію України) та послуг.

Згідно з п. 198.2 ст. 198 розділу V
Податкового кодексу України від 02.12.2010
року №2755-VI, датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: або дата списання
коштів з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; або
дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Згідно з пунктом 198.3 статті 198
Податкового кодексу України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
Кодексу, протягом такого звітного
періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

- придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Підставою для нарахування податкового
кредиту відповідно до п. 201.10 ст. 201
Податкового кодексу України є
податкова накладна, яка повинна
містити обов'язкові реквізити,
визначені цією ж нормою.

Згідно п. 198.6 статті 198 Податкового
кодексу України не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
або оформлені з порушенням вимог чи не
підтверджені митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

З огляду на вказані положення
Податкового кодексу України,
необхідною умовою для виникнення у
платника податків права на формування
податкового кредиту є факт придбання
товарів та послуг із метою їх
використання в господарській
діяльності, за наявності належно
оформлених податкових накладних.

Висновки податкового органу про
завищення позивачем податкового
кредиту за 2012 рік в сумі 82421,00 грн.
ґрунтуються на тому, що згідно
проведеного відповідачем аналізу в
ході перевірки не прийнято матеріальні
витрати, що включені до складу
податкового кредиту (саморіз, дюбель,
плівки ПВХ, фарби) за 2012 р. згідно
вищевикладених податкових накладних
на загальну суму 435126,00 грн., в т.ч. ПДВ
72521,00 грн., та суму ПДВ на придбання
послуг по виготовленню та монтажу
матеріалів згідно актів виконаних
робіт, отриманих від контрагента Бренд
Протекшн Україна 9900,00 грн.

Таким чином, на переконання
податкового органу, оскільки
матеріали, придбані згідно
вищевикладених податкових накладних
та послуги, отримані від Бренд Протекшн
Україна не призначалися для
використання в господарській
діяльності платника то сума податку в
розмірі 82421,00 грн., сплаченого у зв'язку
з таким придбанням, не включається до
складу податкового кредиту.

Разом з тим, під час розгляду справи
судом встановлено, що ТМЦ на які
покликається відповідач у висновках
акта перевірки обліковувалися в
бухгалтерському обліку та
використовувались позивачем в
господарські діяльності.

ДПІ помилково не визнано право
позивача на віднесення витрат по
придбанню ТМЦ описаних в акті
перевірки та витрат по послугах до
валових витрат та відповідно
формування податкового кредити з ПДВ
включеного до ціни вказаних товарів,
пославшись на те, що вказані товари не
використовувались позивачем в
господарській діяльності.

Це потягло за собою помилкове
визначення бази оподаткування і як
наслідок - неправильне нарахування
податку на прибуток та податку на
додану вартість.

За встановлених обставин. суд
приходить до висновку, що податковим
органом не доведено порушення
позивачем п.198.2, п. 198.3, ст. 198, п.199.1 ст.199
Податкового кодексу України, у зв'язку
з чим збільшено суму ПДВ, яка підлягає
нарахуванню до сплати в бюджет в сумі
82421,00 грн., що виключає застосування
штрафних (фінансових) санкцій в розмірі
41210,50 грн.

Статтею 19 Конституції України
встановлено, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно зі статтею 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства.

За результатами судового розгляду
адміністративної справи суд дійшов
висновку, що при прийнятті спірних
податкових повідомлень-рішень суб'єкт
владних повноважень діяв всупереч
встановленому законом порядку,
необґрунтовано, упереджено, без
з'ясування необхідних обставин, що мали
значення для прийняття рішення, без
дотримання необхідного балансу між
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів позивача і цілями,
на досягнення яких спрямовані ці
рішення, чим порушено законні інтереси
позивача, які підлягають судовому
захисту шляхом скасування
протиправних рішень суб'єкта владних
повноважень.

А тому, податкові-повідомлення рішення
ДПІ у м.Рівному від 23.08.2013 № яким
позивачу збільшено грошове
зобов'язання з податку на доходи
фізичних осіб від підприємницької
діяльності на суму 88242,48 грн. (у т.ч. 58828,32
грн. основного платежу та 29414,16 грн. -
штрафних санкцій) та № яким
збільшено розмір грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість в розмірі 123631,50 грн. (у т.ч. 82421,00
грн. основного платежу та 41210,50 грн. -
штрафних санкцій) є протиправними та
підлягають скасуванню.

Судові витрати присуджуються на
користь позивача відповідно до ч.1 ст.94
КАС України.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати
податкові повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у
м.Рівному Головного управління
Міндоходів у Рівненській області
№ та № від 23.08.2013

Присудити на користь позивача Суб`єкта
підприємницької діяльності-фізичної
особи ОСОБА_2 із Державного бюджету
України судовий збір у розмірі 182,70 грн.

Постанова суду першої інстанції
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги
постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до
Житомирського апеляційного
адміністративного суду через
Рівненський окружний адміністративний
суд. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до Житомирського апеляційного
адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 КАС України, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 КАС
України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Суддя Сало А.Б.