Справа № 813/6313/13-а
Суддя: Глушко І.В.
Дата ухвалення: 2014-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2014 р.
Справа № 876/11459/13

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді:
Глушка І.В.

суддів:
Большакової О.О., Макарика В.Я.,

за участю секретаря судового
засідання: Омеляновської Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
ОСОБА_1 на ухвалу Львівського окружного
адміністративного суду від 15.08.2013р.
про відмову у відкритті провадження по
справі за позовом ОСОБА_1 до
Шевченківського відділу державної
виконавчої служби Львівського
міського управління юстиції про
визнання незаконною та скасування
постанови державного виконавця,-

встановив:

13.08.2013 року позивач - ОСОБА_1 звернувся
до суду з позовом до відповідача -
Шевченківського відділу державної
виконавчої служби Львівського
міського управління юстиції про
визнання незаконною та скасування
постанови відповідача про відкриття
виконавчого провадження від 29.07.2013 року
ВП № 39034545 та зупинення дії постанови
про відкриття виконавчого провадження
до вирішення спору по суті в порядку
забезпечення адміністративного
позову.

Ухвалою Львівського окружного
адміністративного суду від 15.08.2013 р.
відмовлено у відкритті провадження за
позовом ОСОБА_1 до Шевченківського
відділу державної виконавчої служби
Львівського управління юстиції про
скасування постанов.

Відмовляючи у відкритті провадження у
справі, суд першої інстанції виходив з
того, що даний спір не належить
розглядати в порядку
адміністративного судочинства,
оскільки документи щодо примусового
виконання - виконавчий лист № 2-119/1995
виданий 04.03.1999 року на підставі рішення
Залізничного районного суду м. Львова
винесений за результатами розгляду
цивільної справи про стягнення з
ОСОБА_1 заборгованості в сумі 18936,32 грн.,
зокрема заборгованості по сплаті
аліментів в користь ОСОБА_2. Суд прийшов
до висновку, що порушені, на думку
позивача, права, свободи та інтереси
підлягають захисту в порядку
цивільного судочинства в судах
загальної юрисдикції.

Не погоджуючись з вказаним рішенням
суду позивач оскаржив його в
апеляційному порядку. Вважає, що
оскаржувана ухвала прийнята з неповним
з'ясуванням обставин, що мають значення
для справи, з помилковим застосуванням
норм матеріального права, порушенням
норм процесуального права та підлягає
скасуванню з підстав викладених у
апеляційній скарзі. Просить скасувати
оскаржувану ухвалу та прийняти нову,
якою направити справу до суду першої
інстанції на продовження розгляду.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги позивач посилається на ч.1 ст. 181
КАС України, п.1 ст.3 КАС України, ст.17 КАС
України, ст. 1 та ст.4 Закону України "Про
державну виконавчу службу" та зазначає,
що суб'єктний склад та характер
правовідносин свідчить про те, що дана
справа є справою адміністративної
юрисдикції.

В судове засідання сторони не
з'явились, хоча були повідомлені
належним чином про час та місце
розгляду справи у суді, а тому суд
вважає за можливе розглянути справу
без їх участі та відповідно до вимог ч. 1
ст. 41 КАС України фіксування судового
засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснювати.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів приходить до висновку, що
апеляційну скаргу апелянта слід
залишити без задоволення з наступних
підстав.

Надаючи правову оцінку спірним
правовідносинам колегія суддів вважає,
що судом першої інстанції вірно
застосовано норми матеріального та
процесуального права, з огляду на
наступне.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 181 КАС України,
учасники виконавчого провадження (крім
державного виконавця) та особи, які
залучаються до проведення виконавчих
дій, мають право звернутися до
адміністративного суду із позовною
заявою, якщо вважають, що рішенням, дією
або бездіяльністю державного
виконавця чи іншої посадової особи
державної виконавчої служби порушено
їхні права, свободи чи інтереси, а також
якщо законом не встановлено інший
порядок судового оскарження рішень,
дій чи бездіяльності таких осіб.

Згідно ч. 1 ст. 368
Цивільно-процесуального кодексу
України, питання, пов'язані із
зверненням судового рішення до
виконання, вирішує місцевий суд, який
розглянув справу.

Стаття 383 Цивільно-процесуального
кодексу України передбачає, що сторони
виконавчого провадження мають право
звернутися до суду із скаргою, якщо
вважають, що рішенням, дією або
бездіяльністю державного виконавця чи
іншої посадової особи державної
виконавчої служби під час виконання
судового рішення, ухваленого
відповідно до цього Кодексу, порушено
їх права чи свободи.

В силу ч.ч. 1. 2 ст. 384
Цивільно-процесуального кодексу
України, скаргу може бути подано до
суду безпосередньо або після
оскарження рішення, дії або
бездіяльності державного виконавця чи
іншої посадової особи державної
виконавчої служби до начальника
відповідного відділу державної
виконавчої служби. Скарга подається до
суду, який видав виконавчий документ.

Слід зазначити, що згідно ч. 4 ст. 82
Закону України «Про виконавче
провадження» рішення, дії чи
бездіяльність державного виконавця
або іншої посадової особи державної
виконавчої служби щодо виконання
судового рішення можуть бути оскаржені
сторонами до суду, який видав
виконавчий документ, а іншими
учасниками виконавчого провадження та
особами, які залучаються до проведення
виконавчих дій, - до відповідного
адміністративного суду в порядку,
передбаченому законом.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 109 КАС України
суд відмовляє у відкритті провадження
у адміністративній справі, якщо заяву
не належить розглядати в порядку
адміністративного судочинства.

З огляду на викладене, колегія суддів
погоджується із висновком суду першої
інстанції про те, що даний спір не
належить розглядати в порядку
адміністративного судочинства,
оскільки документи щодо примусового
виконання - виконавчий лист № 2- 119/1995
виданий 04.03.1999 року на підставі рішення
Залізничного районного суду м. Львова
винесений за результатами розгляду
цивільної справи про стягнення з
ОСОБА_1 заборгованості в сумі 18936,32 грн.
заборгованості по сплаті аліментів в
користь ОСОБА_2. Тому порушені, на думку
позивача, права, свободи та інтереси
підлягають захисту в порядку
цивільного судочинства в судах
загальної юрисдикції.

Відповідно до частини першої статті 159
Кодексу адміністративного судочинства
України судове рішення повинно бути
законним і обґрунтованим.

Суд першої інстанції повністю виконав
вказані вимоги процесуального закону,
оскільки до спірних правовідносин
вірно застосував норми матеріального
та процесуального права, що призвело до
ухвалення законного рішення, яке
скасуванню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 199, 200, 205, 206, 254 КАС
України, суд -

ухвалив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без
задоволення, а ухвалу Львівського
окружного адміністративного суду від
15.08.2013 р. про відмову у відкритті
провадження по справі № 813/6313/13-а - без
змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, але може бути оскаржена у
касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції протягом
двадцяти днів з дня набрання ухвалою
законної сили, а у разі складення
ухвали в повному обсязі відповідно до
ст. 160 КАС України - з дня складення
ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя
І.В. Глушко

Судді
О.О. Большакова

В.Я. Макарик