Справа № 810/5165/13-а
Суддя: Ісаєнко Ю.А.
Дата ухвалення: 2014-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
інстанції: Лиска І.Г.
Суддя-доповідач: Ісаєнко
У Х В А Л А

Іменем України

11 березня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого - судді Ісаєнко
Ю.А.;

суддів: Епель О.В.,
Федотова І.В.,

за участю секретаря:
Бащенко Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на
постанову Київського окружного
адміністративного суду від 04 листопада
2013 року у справі за адміністративним
позовом ОСОБА_2 до Управління
Пенсійного фонду України в м. Білій
Церкві Київської області про визнання
протиправними та скасування вимог про
сплату боргу від 12.02.2013 року №Ф27, від
26.02.2013 року №Ф27, зобов'язання вчинити
певні дії,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Київського
окружного адміністративного суду із
адміністративним позовом до
Управління Пенсійного фонду України в
м. Білій Церкві Київської області про
визнання протиправними та скасування
повідомлення - розрахунку (без
зазначення номеру), вимог про сплату
боргу від 12.02.2013 року №Ф27, від 26.02.2013
року №Ф27, зобов'язання здійснити
розрахунок та внести сплачену суму
відповідно до квитанції від 15.01.2013 року
№К33/F/50 до індивідуальних відомостей
про застраховану особу як суму внеску
за кожен місяць страхового стажу 2012
року, зобов'язання утриматися від
вчинення неправомірних дій, а саме
припинити здійснювати тиск.

Ухвалою Київського окружного
адміністративного суду від 04 листопада
2013 року закрито провадження в частині
позовних вимог про визнання
протиправним та скасування
повідомлення - розрахунку.

Постановою Київського окружного
адміністративного суду від 04 листопада
2013 року у задоволенні позову
відмовлено.

Не погоджуючись із вказаною
постановою, позивач подав апеляційну
скаргу з підстав порушення судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, в якій просить
скасувати постанову Київського
окружного адміністративного суду від 04
листопада 2013 року та ухвалити нове
судове рішення про задоволення позову.

В судовому засіданні позивач підтримав
вимоги апеляційної скарги та просив їх
задовольнити.

Представник відповідача у судовому
засіданні заперечував проти
задоволення апеляційної скарги
посилаючись на те, що судом першої
інстанції було ухвалене законне та
обґрунтоване рішення, а підстави для
його зміни чи скасування відсутні.

Заслухавши суддю - доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу необхідно
залишити без задоволення, постанову
суду першої інстанції - без змін, з
огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції,
позивач є фізичною особою - підприємцем
та перебуває на обліку в УПФУ у м. Білій
Церкві як платник страхових внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування.

Згідно квитанції від 15.01.2013 року №К33/F/50
позивачем сплачено єдиний внесок за
1,2,3,4 квартал 2012 року у розмірі 441,60 грн.

Судом першої інстанції також
встановлено, що оскільки за особистим
рахунком позивача існувала
заборгованість по сплаті єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування за 2011 рік, то
сплачену суму зараховано в рахунок
сплати цієї заборгованості.

Згідно повідомлення - розрахунку за
позивачем обліковується недоїмка за 2012
рік, яка з урахування сплачених
позивачем коштів складає 4130,92 грн., у
тому числі за період січень, лютий,
березень по 372,33 грн. щомісяця, квітень
травень, червень по 379,62 грн. щомісяця,
липень, серпень, вересень по 382,39 грн.
щомісяця, жовтень, листопад по 387,95 грн.
та у грудні 393,50 грн.

01 лютого 2013 року відповідачем було
сформовано та надіслано позивачу
вимогу №Ф27 про сплату боргу (недоїмки
зі сплати єдиного внеску) у розмірі 4130,92
грн.

26 лютого 2013 року відповідачем також
було сформовано та надіслано вимогу
№Ф27 про сплату боргу (недоїмки зі
сплати єдиного внеску) у розмірі 441,60
грн.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції, з яким погоджується
колегія суддів, виходив з наступного.

Пунктом 2 частини першої статті 1 Закону
України «Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» (далі - Закон
№2464) визначено, що єдиний внесок на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування (далі - єдиний
внесок) - консолідований страховий
внесок, збір якого здійснюється до
системи загальнообов'язкового
державного соціального страхування в
обов'язковому порядку та на регулярній
основі з метою забезпечення захисту у
випадках, передбачених законодавством,
прав застрахованих осіб та членів
їхніх сімей на отримання страхових
виплат (послуг) за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Згідно пункту 4 частини першої статті 4
Закону №2464 платниками єдиного внеску є
фізичні особи - підприємці, в тому числі
ті, які обрали спрощену систему
оподаткування, та члени сімей цих осіб,
які беруть участь у провадженні ними
підприємницької діяльності.

Пунктом 1 частини другої статті 6 Закону
визначено, що платник єдиного внеску
зобов'язаний своєчасно та в повному
обсязі нараховувати, обчислювати і
сплачувати єдиний внесок.

Згідно положень статті 9 Закону №2464
платники єдиного внеску зобов'язані
сплачувати єдиний внесок, нарахований
за відповідний базовий звітний період,
не пізніше 20 числа місяця, що настає за
базовим звітним періодом. Базовим
звітним періодом є календарний місяць.

Відповідно до пункту 3 частини першої
статті 7 зазначеного Закону єдиний
внесок нараховується для платників,
зазначених у пункті 4 частини першої
статті 4 цього Закону, які обрали
спрощену систему оподаткування, - на
суми, що визначаються такими
платниками самостійно для себе та
членів сім'ї, які беруть участь у
провадженні ними підприємницької
діяльності, але не більше максимальної
величини бази нарахування єдиного
внеску, встановленої цим Законом. При
цьому сума єдиного внеску не може бути
меншою за розмір мінімального
страхового внеску за кожну особу.

За приписами пункту 3 частини першої
статті 7 Закону № 2464 єдиний внесок
нараховується для платників,
зазначених у пункті 4 частини першої
статті 4 цього Закону, які обрали
спрощену систему оподаткування, - на
суми, що визначаються такими
платниками самостійно для себе та
членів сім'ї, які беруть участь у
провадженні ними підприємницької
діяльності, але не більше максимальної
величини бази нарахування єдиного
внеску, встановленої цим Законом. При
цьому сума єдиного внеску не може бути
меншою за розмір мінімального
страхового внеску за кожну особу.

Пунктом 5 частини першої статті 1 Закону
передбачено, що мінімальний страховий
внесок - це сума єдиного внеску, що
визначається розрахунково як добуток
мінімального розміру заробітної плати
на розмір внеску, встановлений законом
на місяць, за який нараховується
заробітна плата (дохід), та підлягає
сплаті щомісяця.

Як встановлено пунктом 11 частини
першої статті 8 Закону № 2464, єдиний
внесок для платників, зазначених у
пунктах 4 та 5 частини першої статті 4
цього Закону, встановлюється у розмірі
34,7 відсотка визначеної пунктами 2 та 3
частини першої статті 7 цього Закону
бази нарахування єдиного внеску.

Статтею 13 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2012 рік»
установлено на 2012 рік мінімальну
заробітну плату, яка у місячному
розмірі складає: з 1 січня - 1073 гривні, з 1
квітня - 1094 гривні, з 1 липня - 1102 гривні,
з 1 жовтня - 1118 гривень, з 1 грудня - 1134
гривні;

Отже, як вірно зазначено судом першої
інстанції, щомісячний мінімальний
страховий внесок для платників,
зазначених у пункті 4 частини 1 статті 4
Закону № 2464 склав: з січня по березень
2012 року по 372,33 грн., з квітня по червень
2012 року по 379,62 грн., з липня по вересень
2012 року по 382,94 грн., з жовтня по листопад
2012 року по 387,95 та у грудні 2012 року - 393,50
грн.; загальна сума за 2012 рік складає
4572,42 грн.

Позивачем у січні 2013 року самостійно
сплачено єдиний внесок за 2012 року у
сумі 441,60 грн., проте, оскільки за ним
рахувалась заборгованість по сплаті
цього ж виду внеску за 2011 року, сплачені
кошти відповідачем були зараховані на
погашення заборгованості, яка виникла
раніше.

Так, за правилами частини шостої статті
25 Закону №2464 за рахунок сум, що
надходять від платника єдиного внеску
або від державної виконавчої служби,
погашаються суми недоїмки, штрафних
санкцій та пені у порядку календарної
черговості їх виникнення. У разі якщо
платник має несплачену суму недоїмки,
штрафів та пені, сплачені ним суми
єдиного внеску зараховуються в рахунок
сплати недоїмки, штрафів та пені у
порядку календарної черговості їх
виникнення.

За визначенням у пункті 6 статті 1 цього
Закону недоїмкою є сума єдиного внеску,
своєчасно не нарахована та/або не
сплачена у строки, встановлені цим
Законом, обчислена територіальними
органами Пенсійного фонду України у
випадках, передбачених цим Законом.

Тому несплачена позивачем у
встановлений строк сума єдиного внеску
була визнана недоїмкою.

Згідно із частиною четвертою статті 25
Закону №2464 територіальний орган
Пенсійного фонду у порядку, за формою і
в строки, встановлені Пенсійним фондом
за погодженням з центральним органом
виконавчої влади, що забезпечує
формування державної політики у сферах
трудових відносин, соціального захисту
населення, надсилає платникам єдиного
внеску, які мають недоїмку, вимогу про
її сплату.

Таким чином, враховуючи наведене,
колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції обґрунтовано визнав
правомірними вимоги про сплату боргу
від 12.02.2013 року №Ф27, від 26.02.2013 року №Ф27.

Враховуючи наведене, колегія суддів
також вважає, що суд першої інстанції
обґрунтовано відмовив у задоволенні
позову про зобов'язання відповідача
здійснити розрахунок та внести
сплачену суму відповідно до квитанції
від 15.01.2013 року №К33/F/50 до
індивідуальних відомостей про
застраховану особу як суму внеску за
кожен місяць страхового стажу 2012 року
та зобов'язання утриматися від
вчинення неправомірних дій, а саме
припинити здійснювати тиск

Відповідно до частини 1 статті 200 КАС
України суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову або ухвалу
суду без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів
приходить до висновку, що постанова
суду першої інстанції ухвалена з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права, з повним
з'ясуванням обставин, що мають значення
для справи, доводи апеляційної скарги
не спростовують висновки суду першої
інстанції, у зв'язку з чим підстави для
скасування або зміни постанови суду
першої інстанції відсутні.

Керуючись ст.ст. 160, 198, 200, 205, 206 КАС
України, суд апеляційної інстанції, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без
задоволення, постанову Київського
окружного адміністративного суду від 04
листопада 2013 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

(Ухвалу у повному обсязі складено
17.03.2014 року)

Головуючий суддя:
Ю.А. Ісаєнко

Суддя:
О.В. Епель

Суддя:
І.В. Федотов

Головуючий суддя
Ісаєнко Ю.А.

Судді:
Епель О.В.

Федотов І.В.