Справа № 2а-18541/11/2670
Суддя: Троян Н.М.
Дата ухвалення: 2014-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
Головуючий у 1-й інстанції: Баранов Д.О.
Суддя-доповідач: Троян Н.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 березня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого судді
- Троян Н.М.,

суддів
- Бужак Н.П., Твердохліб В.А.,

за участю секретаря
- Костюченка М.Є.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві апеляційну скаргу
Управління Пенсійного фонду України у
Вишгородському районі Київської
області на постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
12 березня 2012 року за адміністративним
позовом Дочірнього підприємства
«Київське обласне дорожнє управління»
Відкритого акціонерного товариства
«Державна акціонерна компанія
«Автомобільні дороги України» до
Першого заступника начальника
Управління Пенсійного фонду України у
Вишгородському районі Київської
області ОСОБА_2 про визнання незаконним
та скасування рішення щодо
застосування штрафних санкцій, -

В С Т А Н О В И Л А:

13 грудня 2011 року ДП «Київське обласне
дорожнє управління» ВАТ «Державна
акціонерна компанія «Автомобільні
дороги України» звернулось до суду з
позовом до Першого заступника
начальника УПФ України у
Вишгородському районі Київської
області ОСОБА_2 про визнання незаконним
та скасування рішення про застосування
штрафних санкцій №0955 від 03.11.2011.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
12 березня 2012 року адміністративний
позов задоволено в повному обсязі.

Відповідач, не погоджуючись із
зазначеною постановою, подав
апеляційну скаргу, в якій, посилаючись
на порушення судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, просить суд скасувати постанову
та прийняти нову, якою у задоволені
позову відмовити.

Згідно до частини четвертої ст. 196
Кодексу адміністративного судочинства
України, неприбуття у судове засідання
сторін або інших осіб, які беруть
участь у справі, належним чином
повідомлених про дату, час і місце
апеляційного розгляду, не перешкоджає
судовому розгляду справи.

Відповідно до частини першої ст. 41
Кодексу адміністративного судочинства
України, у разі неявки у судове
засідання всіх осіб, які беруть участь
у справі, чи якщо відповідно до
положень цього Кодексу розгляд справи
здійснюється за відсутності осіб, які
беруть участь у справі (у тому числі при
розгляді справи в порядку письмового
провадження), фіксування судового
засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснюється.

Перевіривши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню, а постанова суду першої
інстанції - скасуванню, виходячи з
наступного.

Як свідчать матеріали справи, 03.11.2011р.
першим заступником начальника
Пенсійного фонду України у
Вишгородському районі Київської
області ОСОБА_2 було прийнято рішення
№0955 про застосування штрафних санкцій
та нарахування пені за несплату
(неперерахування) або несвоєчасну
сплату (несвоєчасне перерахування)
єдиного внеску, згідно з яким до Філії
«Вишгородське районне дорожнє
управління» ДП «Київське обласне
дорожнє управління» ВАТ «ДАК
«Автомобільні дороги України»
застосовано штраф та пеню за несплату
єдиного внеску за серпень-вересень 2011
року з періодом прострочення з 08.09.2011 по
31.10.2011 в сумі 11734 грн 45 коп.

Вважаючи порушенням своїх прав з боку
пенсійного органу та з метою їх
відновлення позивач звернувся за
захистом до суду.

Задовольняючи вимоги
адміністративного позову, суд першої
інстанції виходив з того, що оскільки
період нарахування штрафних санкцій
припадає на період дії мораторію на
задоволення вимог кредиторів,
оскаржуване рішення суперечить ст. 12
Закону України «Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом», а тому
підлягає скасуванню.

Проте, колегія суддів не погоджується з
висновком суду першої інстанції з
огляду на таке.

Дочірнє підприємство «Київське
обласне дорожнє управління»
Відкритого акціонерного товариства
«Державна акціонерна компанія
«Автомобільні дороги України»
відповідно до вимог п.10 частини першої
ст.1, частини третьої ст.4 Закону України
«Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» (Закону №2464) є платником
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування
(страхувальником), та відповідно до ст.6
Закону №2464 несе обов'язки з
нарахування, обчислення і сплати
єдиного внеску в установлені строки в
повному обсязі.

Правові та організаційні засади
забезпечення збору та обліку єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, умови та
порядок його нарахування і сплати та
повноваження органу, що здійснює його
збір та ведення обліку визначається
Законом №2464.

Частиною восьмою ст.9 Закону №2464
встановлено, що платники єдиного
внеску зобов'язані сплачувати єдиний
внесок, нарахований за відповідний
базовий звітний період, не пізніше 20
числа місяця, що настає за базовим
звітним періодом. При цьому, базовим
звітним періодом є календарний місяць,
а для платників, зазначених в абз. 3 та 4
п.1 частини першої ст. 4 цього Закону,
календарний рік.

З наведеної вище норми вбачається, що
платник внеску повинен виконати
зобовязання із сплати єдиного внеску
не пізніше 20 числа місяця, наступного
за базовим (звітним), тобто протягом (в
період) 20 днів наступного місяця, який,
відповідно, розпочинається з 1 числа
місяця.

В даному випадку, як було встановлено
судом апеляційної інстанції, базовим є
календарний місяць, тобто в контексті
спірних відносин серпень-вересень 2011
року, а тому позивач повинен був
самостійно сплатити єдиний внесок з
01.09.2011 по 20.09.2011 та з 01.10.2011 по 20.10.2011.

03 листопада 2011 року відповідачем
винесено рішення про застосування
штрафних санкцій та нарахування за
несплату (неперерахування) або
несвоєчасну сплату (несвоєчасне
перерахування) єдиного внеску, яким
застосовано штрафні санкції та пеню.

Що стосується дії мораторію на
задоволення вимог кредиторів, який був
введений ухвалою Господарського суду
м. Києва від 09.09.2011 про порушення
провадження у справі №444/258-б, судова
колегія вважає за необхідне вказати
наступне.

Відповідно до частини третьої ст.2 КАС
України у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони: на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Відповідно до ухвали Господарського
суду м. Києва від 09.09.2011 у справі №44/258-б
щодо позивача було порушено
провадження у справі про банкрутство,
введено мораторій на задоволення вимог
кредиторів боржника з моменту
порушення провадження у справі,
відповідно до вимог ст.11 Закону №2343.

Згідно із визначенням, наведеним в ст.1
Закону №2343, мораторій на задоволення
вимог кредиторів - зупинення виконання
боржником, стосовно якого порушено
справу про банкрутство, грошових
зобов'язань і зобов'язань щодо сплати
податків і зборів (обов'язкових
платежів), термін виконання яких настав
до дня введення мораторію, і припинення
заходів, спрямованих на забезпечення
виконання цих зобов'язань та
зобов'язань щодо сплати податків і
зборів (обов'язкових платежів),
застосованих до прийняття рішення про
введення мораторію.

В частині четвертій ст.12 Закону №2343
зафіксовано, що мораторій на
задоволення вимог кредиторів
вводиться одночасно з порушенням
провадження у справі про банкрутство,
про що зазначається в ухвалі
господарського суду. При цьому,
протягом дії мораторію на задоволення
вимог кредиторів не нараховуються
неустойка (штраф, пеня), не
застосовуються інші санкції за
невиконання чи неналежне виконання
грошових зобов'язань і зобов'язань щодо
сплати єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, податків і
зборів (обов'язкових платежів).

Системний аналіз змісту
вищезазначених норм права свідчить про
те, що дія мораторію поширюється лише
на задоволення вимог конкурсних
кредиторів, що ж стосується зобов'язань
поточних кредиторів, то за цими
зобов'язаннями згідно із загальними
правилами нараховується неустойка
(штраф, пеня), застосовуються інші
санкції за невиконання чи неналежне
виконання грошових зобов'язань і
зобов'язань щодо сплати податків та
зборів (обов'язкових платежів).
Мораторій не зупиняє виконання
боржником грошових зобов'язань і
зобов'язань щодо сплати податків і
зборів (обов'язкових платежів), які
виникли після дня введення мораторію, а
отже, і не припиняє заходів,
спрямованих на їх забезпечення.

При цьому, як вбачається з визначення
терміну «мораторій», його режим
поширюється на ті зобов'язання, термін
виконання яких настав (розпочався
строк виконання) до дня введення
мораторію, тобто якщо початок строку
виконання зобов'язань припадає на дату,
яка передує введенню мораторію.

Таким чином, мораторій не зупиняє
виконання боржником грошових
зобов'язань, які виникли після введення
мораторію, але зупиняє виконання тих
грошових зобов'язань, що виникли до
моменту введення мораторію.

Враховуючи те, що строк виконання
зобов'язань зі сплати страхових
внесків настав у позивача після 09.09.2011
р., тобто після порушення провадження у
справі про банкрутство, дія мораторію
на виконання цих зобов'язань не
розповсюджується.

Нарахування неустойки (штрафу, пені),
процентів та інших економічних санкцій
з усіх видів заборгованості за
зобов'язаннями, строк виконання яких
настав після порушення справи про
банкрутство та введення мораторію,
припиняється згідно з ч.1 ст.23 Закону №
2343 лише з дня прийняття господарським
судом постанови про визнання боржника
банкрутом і відкриття ліквідаційної
процедури.

Аналогічна правова позиція висловлена
Верховним Судом України у постановах
від 23.05.2006 по справі №21-104во05, від 07.11.2006
по справі №21-772во06, від 15.04.2008 по справі
№08/94, від 25.06.2011 по справі №21-113а11, від
04.07.2011 по справі №21-144а11 та №21-248а11 від
28.11.2011, а також Вищим адміністративним
судом України в ухвалі від 18.09.2012 по
справі №К-24233/10.

Відповідно до положень ч.1 ст.2442 КАС
України, рішення Верховного Суду
України, прийняте за результатами
розгляду заяви про перегляд судового
рішення з мотивів неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права у подібних
правовідносинах, є обов'язковим для
всіх суб'єктів владних повноважень, які
застосовують у своїй діяльності
нормативно-правовий акт, що містить
зазначені норми права, та для всіх
судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність з рішенням Верховного
Суду України.

Як наслідок, враховуючи наведені
обставини та норми, що регулюють спірні
правовідносини, судова колегія
приходить до переконання, що висновки
суд першої інстанції є помилковими,
адже дія мораторію введеного ухвалою
Господарського суду м. Києва від 09.09.2011
у справі №44/258-б не поширюється на
взаємовідносини між позивачем та
відповідачем щодо сплати єдиного
внеску та нарахувань штрафу за
вересень 2011 року.

Водночас, як підтверджується наявними
матеріалами справи, позивачем було не
дотримано строку сплати внесків до
Пенсійного фонду України за вересень
2011 р.

Відповідно до частини першої ст.12
Закону №2464 завданнями Пенсійного
фонду є забезпечення збору єдиного
внеску, ведення обліку надходжень від
його сплати та здійснення контролю за
сплатою єдиного внеску. При цьому,
частини другої ст.12 Закону №2464
передбачено, що пенсійний фонд
відповідно до покладених на нього
завдань: забезпечує збір та ведення
обліку надходжень від сплати єдиного
внеску; здійснює контроль за
додержанням законодавства про збір та
ведення обліку єдиного внеску,
правильністю нарахування, обчислення,
повнотою і своєчасністю сплати єдиного
внеску; здійснює інші функції,
передбачені законодавством.

Згідно з п.6 частини першої ст.13 Закону
№2464 Пенсійний фонд та його
територіальні органи мають право
застосовувати фінансові санкції,
передбачені цим Законом.

Положеннями п.2 частини одинадцятої
ст.25 Закону №2464 зафіксовано, що
територіальний орган Пенсійного фонду
за несплату (неперерахування) або
несвоєчасну сплату (несвоєчасне
перерахування) єдиного внеску
застосовує до платника єдиного внеску
штрафні санкції, а саме у розмірі 10
відсотків своєчасно не сплачених сум.

Крім того, в частині десятій ст.25 Закону
№2464 передбачено, що на суму недоїмки
нараховується пеня з розрахунку 0,1
відсотка суми недоплати за кожний день
прострочення платежу.

Таким чином, судова колегія
апеляційної інстанції дійшла висновку,
що нарахування штрафних санкцій
відповідачем за несплату
(неперерахування) або несвоєчасну
сплату (несвоєчасне перерахування)
єдиного внеску під часдії мараторію на
задоволення вимог кредиторів
ґрунтується на положеннях Закону №2343.

Згідно до частини першої ст. 159 Кодексу
адміністративного судочинства
України, судове рішення повинно бути
законним та обґрунтованим.

Відповідно до статті 202 Кодексу
адміністративного судочинства
України, підставами для скасування
постанови або ухвали суду першої
інстанції та ухвалення нового рішення
є: 1) неповне з'ясування судом обставин,
що мають значення для справи; 2)
недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які суд першої
інстанції вважає встановленими; 3)
невідповідність висновків суду
обставинам справи; 4) порушення норм
матеріального або процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи або питання, а так
само розгляд і вирішення справи
неповноважним судом; участь в
ухваленні постанови судді, якому було
заявлено відвід на підставі обставин,
які викликали сумнів у неупередженості
судді, і заяву про його відвід визнано
судом апеляційної інстанції
обґрунтованою; ухвалення чи підписання
постанови не тим суддею, який розглянув
справу.

З огляду на викладене, колегія суддів
приходить до переконання, що судом
першої інстанції порушено норми
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи. В зв'язку з цим виникає
необхідність у задоволені апеляційної
скарги та відповідно у скасуванні
постанови Окружного адміністративного
суду міста Києва від 12 березня 2012 року.

Керуючись ст.ст. 41, 160, 167, 195, 196, 198, 202, 205,
207, 212, 254 КАС України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України у
Вишгородському районі Київської
області - задовольнити.

Постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 12 березня 2012 року -
скасувати.

У задоволені адміністративного позову
Дочірнього підприємства «Київське
обласне дорожнє управління»
Відкритого акціонерного товариства
«Державна акціонерна компанія
«Автомобільні дороги України» до
Першого заступника начальника
Управління Пенсійного фонду України у
Вишгородському районі Київської
області ОСОБА_2 про визнання незаконним
та скасування рішення щодо
застосування штрафних санкцій -
відмовити.

Постанова апеляційної інстанції за
наслідками її перегляду, набирає
законної сили через п'ять днів після
направлення її копії особам, які беруть
участь у справі та може бути оскаржена
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили судовим рішенням суду
апеляційної інстанції.

Головуючий суддя:
Н.М. Троян

Судді:
Н.П. Бужак,

В.А. Твердохліб

Головуючий суддя

Троян Н.М.

Судді:

Бужак Н.П.

Твердохліб В.А.