Справа № 1570/6647/12
Суддя: Донець О.Є.
Дата ухвалення: 2014-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 березня 2014 року
м. Київ К/800/32430/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Головуючого
Донця О.Є.,

суддів:
Логвиненка А.О.,

Мороза В.Ф.

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційні скарги Головного
управління Державної казначейської
служби України в Одеській області та
Південної митниці та заяву про
прокуратури Одеської області про
приєднання до касаційної скарги
Південної митниці на постанову
Одеського окружного адміністративного
суду від 23.04.2013 року та постанову
Одеського апеляційного
адміністративного суду від 30.05.2013 року
у справі за позовом Приватного
підприємства «Вестра» до Південної
митниці, Головного управління
Державної казначейської служби
України в Одеській області, за участю
прокуратури м. Одеси, про визнання
протиправною бездіяльності та
зобов'язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и л а:

Приватне підприємство «Вестра»
звернулося до Одеського окружного
адміністративного суду з позовом до
Південної митниці, Головного
управління Державної казначейської
служби України в Одеській області, за
участю прокуратури м. Одеси, про
визнання протиправною бездіяльність
та зобов'язання вчинити певні дії.

Постановою Одеського окружного
адміністративного суду від 23.04.2012 року
позовні вимоги Приватного
підприємства «Вестра» було задоволено.
Зобов'язано Головне управління
Державної казначейської служби
України в Одеській області здійснити
повернення на користь Приватного
підприємства «Вестра» надмірно
сплачених Приватним підприємством
«Вестра» коштів у загальній сумі 9610886,30
грн., які було зараховано до бюджету, в
тому числі: мито - 2357440,04 грн. та ПДВ -
7253446,26 грн. Стягнуто з Державного
бюджету України через Головне
управління Державної казначейської
служби України в Одеській області на
користь Приватного підприємства
«Вестра» сплачений судовий збір в
розмірі 2146,00 грн. В іншій частині
позовних вимог відмовлено.

Постановою Одеського апеляційного
адміністративного суду від 30.05.2013 року
апеляційні скарги Південної митниці,
Головного управління Державної
казначейської служби України в
Одеській області, прокуратури Одеської
області було залишено без задоволення.
Постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 23.04.2013 року -
змінено. Абзац другий резолютивної
частини викладено в наступній
редакції: «Стягнути з Державного
бюджету України на користь Приватного
підприємства «Вестра»
(місцезнаходження вул. Люстдорфська
дорога, 92/94, м. Одеса, 65088, код 32028708)
надмірно сплачені до бюджету мито в
сумі 2357440,04 грн. (два мільйони триста
п'ятдесят сім тисяч чотириста сорок
гривень, чотири копійки) та податок на
додану вартість в сумі 7253446,26 грн. (сім
мільйонів двісті п'ятдесят три тисячі
чотириста сорок шість грн., двадцять
шість коп.), що були зараховані до
бюджету, у загальній сумі 9610886,30 грн.
(дев'ять мільйонів шістсот десять тисяч
вісімсот вісімдесят шість грн.,
тридцять коп.)». В іншій частині
постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 23.04.2013 року
залишено без змін.

У касаційних скаргах Головне
управління Державної казначейської
служби України в Одеській області та
Південна митниця, не погоджуючись з
даними рішеннями, посилаються на
допущені судами порушення норм
матеріального та процесуального права,
просять скасувати постанову Одеського
окружного адміністративного суду від
23.04.2013 року та постанову Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 30.05.2013 року та ухвалити нову
постанову, якою відмовити Приватному
підприємству «Вестра» у задоволенні
позовних вимог.

Прокуратурою Одеської області подано
заяву про приєднання до касаційної
скарги Південної митниці, в якій вона
просить задовольнити касаційну скаргу,
скасувати постанову Одеського
окружного адміністративного суду від
23.04.2013 року та постанову Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 30.05.2013 року та ухвалити нову
постанову, якою відмовити Приватному
підприємству «Вестра» у задоволенні
позовних вимог.

Заслухавши доповідь судді - доповідача,
колегія суддів вважає, що касаційні
скарги Головного управління Державної
казначейської служби України в
Одеській області та Південної митниці
задоволенню не підлягають, оскільки
рішення суду апеляційної інстанції та
рішення суду першої інстанції, змінене
рішенням суду апеляційної інстанції,
постановлені з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
правова оцінка обставинам у справі
дана вірно, а доводи касаційної скарги
є необґрунтованими і не надають
підстав, які передбачені статтями 225 - 229
Кодексу адміністративного судочинства
України для зміни чи скасування
судових рішень.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що 16.02.2012 року Приватним
підприємством «Вестра» та Компанією
«RANDLUX SALES INC» було укладено контракт №
ВЕАА/12, відповідно до пункту 1.1 якого
продавець зобов'язується поставляти, а
покупець приймати та оплачувати товар
відповідно до специфікації поставки
або інвойсів.

Пунктом 4 контракту від 16.02.2012 року №
ВЕАА/12 передбачено, що продавець
здійснює поставку товару на умовах, які
оговорюються на кожну партію в
інвойсах, при тлумаченні термінів
зазначеного контракту має чинність
документ Інкотермс 2000 року і Конвенція
ООН про договори міжнародної
купівлі-продажу товару 1980 року. Ціна
товару визначається для кожної партії
та зазначається в інвойсах на окрему
поставку, умови поставки - СІР Одеса,
СІР Іллічівськ (у редакції INKOTERMS-2000).

На виконання вимог контракту від 16.02.2012
року № ВЕАА/12 Компанією «RANDLUX SALES INC» у
квітні 2012 року були поставлені
позивачу товари загальною фактурною
вартістю 95558078,50 грн. згідно інвойсів,
які скріплені печаткою продавця.

Приватним підприємством «Вестра» були
підготовлені та подані до Південної
митниці вантажні митні декларації та
інші документи (в тому числі контракт,
інвойси), відповідно до яких загальна
фактурна вартість задекларованих
товарів (графа 42), поставлених
Приватному підприємству «Вестра»
згідно вищезазначених інвойсів, склала
95558078,50 грн.

Разом з тим, митна вартість деяких
товарів у вказаних деклараціях (графа
45) була визначена за 6 (резервним)
методом визначення митної вартості
товарів, внаслідок чого загальна митна
вартість товарів по вказаним
деклараціям склала 129354967,95 грн., з яких
було розраховано та сплачено Приватним
підприємством «Вестра» до бюджету
митні платежі.

В результаті збільшення митної
вартості товару Приватним
підприємством «Вестра» було сплачено
до бюджету на 2357440,04 грн. мита та на
7253446,26 грн. ПДВ більше порівняно з
розрахунком митних платежів за
контрактною вартістю імпортованих
товарів (1 метод).

22.06.2012 року та 30.10.2012 року Приватне
підприємство «Вестра» зверталося до
Південної митниці із заявами про
повернення надмірно сплачених мита та
ПДВ, проте, відповідачем не було
здійснено заходів щодо повернення
позивачу надмірно сплачених коштів. У
зв'язку з чим Приватне підприємство
«Вестра» вимушене було звернутися до
суду з даним позовом.

Відповідно до статті 259 Митного кодексу
України, митною вартістю товарів, які
переміщуються через митний кордон
України, є їх ціна, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за ці
товари, обчислена відповідно до
положень цього Кодексу.

Згідно із частиною 1 статті 261 Митного
кодексу України, відомості про митну
вартість товарів, які переміщуються
через митний кордон України,
використовуються для нарахування
податків і зборів (обов'язкових
платежів), ведення митної статистики, а
також у відповідних випадках для
розрахунків у разі застосування
штрафів, інших санкцій та стягнень,
встановлених законами України.

Частиною 1 статті 262 Митного кодексу
України передбачено, що митна вартість
товарів і метод її визначення
заявляються (декларуються) митному
органу декларантом під час переміщення
товарів через митний кордон України
шляхом подання декларації митної
вартості.

Відповідно до статті 266 Митного кодексу
України, визначення митної вартості
товарів, які імпортуються в Україну,
здійснюється за такими методами: за
ціною договору щодо товарів, які
імпортуються (вартість операції); за
ціною договору щодо ідентичних
товарів; за ціною договору щодо
подібних (аналогічних) товарів; на
основі віднімання вартості; на основі
додавання вартості (обчислена
вартість); резервного.

Основним є метод визначення митної
вартості товарів за ціною договору
щодо товарів, які імпортуються
(вартість операції). Кожен наступний
метод застосовується, якщо митна
вартість товарів не може бути
визначена шляхом застосування
попереднього методу. У разі
неможливості застосування жодного з
методів 1-5, митна вартість визначається
за резервним методом відповідно до
вимог, установлених статтею 273 Митного
Кодексу України.

Згідно із статтею 267 Митного кодексу
України, митною вартістю за ціною
договору щодо товарів, які
імпортуються, є вартість операції,
тобто ціна, що була фактично сплачена
або підлягає сплаті за товари, якщо
вони продаються на експорт в Україну,
скоригована в разі потреби відповідно
до частини другої цієї статті. Ціна, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті, - це загальна сума всіх
платежів, які були здійснені або які
повинні бути здійснені покупцем
оцінюваних товарів на користь продавця
та/або на користь продавця через третіх
осіб, та/або на пов'язаних з продавцем
осіб. Такі платежі можуть бути
здійснені прямо або опосередковано
шляхом переказу грошей, акредитиву,
інкасування або за допомогою інших
розрахунків (вексель, передача цінних
документів тощо).

Частиною 3 статті 266 Митного кодексу
України передбачено, що якщо митна
вартість не може бути визначена за
першим методом, згідно з положеннями
статті 267 цього Кодексу, проводиться
процедура консультацій між митним
органом та декларантом з метою
обґрунтованого вибору підстав для
визначення митної вартості відповідно
до вимог статей 268 і 269 цього Кодексу. У
ході таких консультацій митний орган
та декларант можуть здійснити обмін
наявною у кожного з них інформацією за
умови додержання вимог щодо її
конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної
вартості товарів, які імпортуються в
Україну, відповідно до вимог статей 268 і
269 цього Кодексу за основу може братися
або ціна, за якою оцінювані ідентичні
або подібні (аналогічні) товари були
продані в Україні не пов'язаному з
продавцем покупцю відповідно до вимог
статті 271, або обчислена відповідно до
вимог статті 272 цього Кодексу вартість
товарів.

При цьому кожний наступний метод
застосовується, якщо митна вартість
товарів не може бути визначена шляхом
застосування попереднього методу.
Методи на основі віднімання та
додавання вартості (обчислена
вартість) можуть застосовуватися у
будь-якій послідовності на розсуд
декларанта.

У разі якщо неможливо застосувати
жоден із зазначених методів, митна
вартість визначається за резервним
методом відповідно до вимог,
установлених статтею 273 цього Кодексу.

Статтею 265 Митного кодексу України
передбачено, що митний орган здійснює
контроль правильності визначення
митної вартості товарів згідно з
положеннями цього Кодексу. Такий
контроль може здійснюватися в
установленому порядку із
застосуванням різних форм, у тому числі
відповідно до статей 60 і 69 цього
Кодексу, після закінчення операцій
митного контролю, оформлення та
пропуску через митний кордон України
товарів і транспортних засобів.
Порядок контролю правильності
визначення митної вартості товарів
після закінчення операції митного
контролю, оформлення та пропуску через
митний кордон України товарів і
транспортних засобів та донарахування
обов'язкових платежів визначається
Кабінетом Міністрів України.

Митний орган має право упевнитися в
достовірності або точності будь-якої
заяви, документа чи декларації, поданої
для цілей визначення митної вартості.

Якщо митний орган дійшов висновку, що
визначена декларантом митна вартість
нижча, ніж прямі витрати на виробництво
цього товару, в тому числі сировини,
матеріалів та/або комплектуючих, які
входять до складу товару, митний орган
має право зобов'язати декларанта
визначити митну вартість іншим
способом, ніж він використав для її
визначення.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що Південною митницею не
було прийнято подані Приватним
підприємством «Вестра» митні
декларації та не здійснено митне
оформлення та пропуск товарів через
митний кордон України у зв'язку із
заниженням, на її думку, митної
вартості товару, що імпортується, без
належного оформлення цього рішення.
Південною митницею для встановлення
митної вартості товару позивача був
використаний резервний метод, у зв'язку
з чим за пропозицією митниці Приватним
підприємством «Вестра» визначено
митну вартість товару з урахуванням
коригування (рядок 45 «коригування ціни
товару») у загальній сумі 129354967,95 грн.

Вищезазначене підтверджується також
тією обставиною, що в інвойсах, які
додано до вантажних митних декларації,
було вказано вартість товару, яка є
значно меншою ніж та, яка зазначена
декларантом в митній декларації.

Слід зазначити, що право позивача на
оскарження дій (бездіяльності) митниці
не залежить від того, чи сам він
помилково зазначив митну вартість
товару, чи в результаті вказівки
митного органу, оскільки останній має
діяти лише в спосіб, на підставі та в
межах закону.

Відповідно до частини 2 статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України, в адміністративних справах
про протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Південна митниця, заперечуючи проти
адміністративного позову не надала
суду доказів того, що позивач з
вантажними митними деклараціями із
зазначенням митної вартості товарів за
ціною договору щодо товарів, які
імпортуються, не звертався, а ним
самостійно було визначено митну
вартість товарів за резервним (6
методом), згідно до яких з урахуванням
коригування ціна товару склала 129354967,95
грн.

Також не було надано суду доказів
неможливості застосування основного
першого методу визначення митної
вартості за ціною договору
задекларованих позивачем товарів.

Крім того, висновком
судово-економічної експертизи
Одеського науково-дослідного
інституту судових експертиз від 25.03.2013
року № 9828 встановлено, що

Приватним підприємством «Вестра»
надмірно сплачені до Державного
бюджету України митні платежі,
нараховані Південною митницею при
оформленні вантажних митних
декларацій на поставку товару
компанією «RANDLUX SALES INC» на адресу
Приватного підприємства «Вестра» у
відповідності до умов контракту, в
розмірі 9610886,30 грн., з яких мито в
розмірі 2357440,04 грн. та ПДВ за митною
вартістю - 7253446,26 грн.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів погоджується з висновками судів
попередніх інстанцій про те, що
визначення митної вартості
задекларованих позивачем товарів за 6
(резервним) методом визначення митної
вартості не відповідає вимогам
законодавства щодо процедури
визначення митної вартості товару, що
імпортується в Україну, що призвело до
надмірної сплати позивачем до бюджету
мита та ПДВ в загальній сумі 9610886,30 грн.

Відповідно до пункту 4 Порядку
взаємодії митних органів з органами
Державного казначейства України в
процесі повернення з державного
бюджету України помилково та/або
надмірно зарахованих до бюджету митних
та інших платежів, контроль за
справлянням яких покладається на митні
органи, затвердженого наказом
Державної митної служби України,
Державного Казначейства України від
20.07.2007 року № 611/147, розділу ІІІ Порядку
повернення платникам податків коштів,
що обліковуються на відповідних
рахунках митного органу як переоплата,
і митних та інших платежів, помилково
та/або надмірно сплачених до бюджету,
контроль за справлянням яких
здійснюється митними органами,
затвердженого наказом Державної
митної служби України від 20.07.2007 року №
618, загальний строк прийняття митним
органом рішення про повернення
платникам податків помилково та/або
надмірно сплачених митних та інших
платежів не повинен перевищувати
одного місяця. У разі, коли цей строк
недостатній для складання документа, у
якому відображаються результати
перевірки, такий строк (за письмовою
згодою платника податків) може бути
продовжений митним органом з
урахуванням специфічних обставин
кожного випадку, коли може бути
здійснене повернення митних та інших
платежів. За відсутністю підстав для
повернення коштів у встановленому
порядку готується та надсилається
заявнику письмова обґрунтована
відповідь.

Пунктом 1 Порядку взаємодії митних
органів з органами Державного
казначейства України в процесі
повернення з державного бюджету
України помилково та/або надмірно
зарахованих до бюджету митних та інших
платежів, контроль за справлянням яких
покладається на митні органи
визначено, що його дія не поширюється
на виконання судових рішень про
повернення помилково та/або надмірно
сплачених митних та інших платежів.

Порядок виконання судових рішень, у
тому числі щодо повернення помилково
та/або надмірно сплачених до бюджетів
податків, зборів (обов'язкових
платежів) та інших доходів бюджетів,
визначений Законом України «Про
виконавче провадження», а також
Порядком виконання рішень про
стягнення коштів державного та
місцевих бюджетів або боржників,
затвердженим постановою Кабінету
Міністрів України від 03.08.2011 року № 845,
яким визначений механізм повернення
органами Державного казначейства
помилково та/або надмірно сплачених до
бюджетів податків, зборів (обов'язкових
платежів) та інших доходів бюджетів за
рішенням суду.

Пунктом 3 Порядку виконання рішень про
стягнення коштів Державного та
місцевих бюджетів або боржників
передбачено, що рішення про стягнення
коштів з Державного та місцевих
бюджетів виконуються на підставі
виконавчих документів виключно
органами Казначейства з попереднім
інформуванням Мінфіну та у порядку
черговості надходження виконавчих
документів.

Згідно із пунктом 16 Порядку виконання
рішень про стягнення коштів Державного
та місцевих бюджетів або боржників,
органи казначейства за судовими
рішеннями про стягнення надходжень
бюджету здійснюють безспірне списання
коштів Державного та місцевого
бюджетів для повернення надмірно
та/або помилково сплачених податків і
зборів.

Пунктом 19 Порядку виконання рішень про
стягнення коштів Державного та
місцевих бюджетів або боржників
передбачено, що безспірне списання
коштів Державного та місцевих бюджетів
і їх перерахування на рахунок,
зазначений у виконавчому документі про
стягнення надходжень бюджету та/або
заяві про виконання рішення про
стягнення надходжень бюджету,
здійснюються органами Казначейства з
відповідного рахунка, на який такі
кошти зараховані, шляхом оформлення
розрахункових документів.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів погоджується з висновком суду
апеляційної інстанції, про те, що з
Державного бюджету України на користь
Приватного підприємства «Вестра»
підлягає стягненню надмірно сплачені
до бюджету мито в сумі 2357440,04 грн. та
податок на додану вартість в сумі 7253446,26
грн., що були зараховані до бюджету, у
загальній сумі 9610886,30 грн.

Відповідно до частини 1 статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції
перевіряє правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, правової оцінки обставин у
справі і не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Керуючись статтями 220, 2201, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Касаційні скарги Головного управління
Державної казначейської служби
України в Одеській області, Південної
митниці та заступника прокурора
Одеської області - залишити без
задоволення, а постанову Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 23.04.2013 року та постанову Одеського
окружного адміністративного суду від
30.05.2013 року, змінену рішенням суду
апеляційної інстанції, у справі за
позовом Приватного підприємства
«Вестра» до Південної митниці,
Головного управління Державної
казначейської служби України в
Одеській області, за участю
прокуратури м. Одеси,
прокуратури Одеської області, про
визнання протиправною бездіяльності -
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
О.Є. Донець

судді:
А.О. Логвиненко

В.Ф. Мороз