Справа № 2а/0570/6296/12
Суддя: Лиска Т.О.
Дата ухвалення: 2014-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 березня 2014 року
м. Київ К/9991/77646/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Суддів: Лиски Т.О. (доповідач),

Бутенка В.І.,

Малиніна В.В.,

провівши в порядку касаційного
провадження попередній розгляд
адміністративної справи за позовом
ОСОБА_3 до Відділу державної виконавчої
служби Київського районного
управління юстиції м. Донецька про
визнання протиправними та не чинними
дій, касаційне провадження в якій
відкрито за касаційною скаргою Відділу
державної виконавчої служби
Київського районного управління
юстиції м. Донецька на постанову
Донецького окружного
адміністративного суду від 12 вересня
2012 року та ухвалу Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 14 листопада 2012 року, -

в с т а н о в и л а:

У травні 2012 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з позовом до Відділу державної
виконавчої служби Київського
районного управління юстиції
м. Донецька, у якому просив визнати
протиправними та нечинними дії
відповідача, вчинені під час виконання
рішення Центрально-Міського районного
суду м. Горлівки від 23 червня
2000 року про стягнення з нього аліментів
та зобов'язати відповідача надати
довідку з інформацією про данні з
визначенням розміру аліментів, що
підлягають стягненню за період з січня
2007 року по липень 2011 року.

Постановою Донецького окружного
адміністративного суду від 12 вересня
2012 року, залишеною без змін ухвалою
Донецького апеляційного
адміністративного суду від 14 листопада
2012 року, позов задоволено частково.
Визнані протиправними дії відповідача
щодо визначення розміру аліментів у
виконавчому провадженні № 7787192 з
середньої заробітної плати для даної
місцевості. В задоволенні решти позову
відмовлено.

Не погоджуючись з рішеннями судів
першої та апеляційної інстанцій у
справі, Відділ державної
виконавчої служби Київського
районного управління юстиції м.
Донецька ради звернувся з касаційною
скаргою, в якій просить рішення судів
першої та апеляційної інстанцій
скасувати та залишити позов без
розгляду, посилаючись на порушення
судами норм матеріального та
процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача,
розглянувши та обговоривши доводи
касаційної скарги, перевіривши
матеріали справи, колегія суддів
Вищого адміністративного суду України
вважає, що касаційна скарга не підлягає
задоволенню виходячи з наступного.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що у відділі державної
виконавчої служби Київського
районного управління юстиції в м.
Донецьку знаходиться на виконанні
виконавче провадження № 7787192, відкрите
на підставі виконавчого листа № 2-1573
від 23 червня 2000 року, виданого
Центрально-Міським районним судом м.
Горлівки про стягнення з позивача
аліментів на утримання дитини в
розмірі 1/4 частини з усіх видів
заробітку.

У липні 2011 року позивач отримав від
державного виконавця розрахунок
заборгованості зі сплати аліментів,
обчислений із розрахунку
середньомісячної заробітної плати
одного штатного працівника Київського
району м. Донецька.

Відповідно до частини другої статі 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Згідно частини 3 статті 74 Закону
України «Про виконавче провадження» (в
редакції чинній на момент виникнення
спірних правовідносин) передбачено, що
розмір заборгованості по аліментах
визначається державним виконавцем за
місцем виконання рішення виходячи з
фактичного заробітку (доходів),
одержаного боржником за час, протягом
якого стягнення не провадилося, або
одержуваного ним на момент визначення
заборгованості у твердій грошовій сумі
або у відсотковому відношенні. Якщо
боржник в цей період не працював,
заборгованість визначається виходячи
з середньої заробітної плати для даної
місцевості. Державний виконавець у
разі надходження виконавчого
документа повинен підрахувати розмір
заборгованості по аліментах і
повідомити про нього стягувача і
боржника.

Разом з тим, відповідно до частини 3
статті 195 Сімейного кодексу України (в
редакції чинній на момент виникнення
спірних правовідносин) якщо платник
аліментів не працював на час
виникнення заборгованості і не працює
на час визначення її розміру, вона
обчислюється виходячи із середньої
заробітної плати працівника
відповідної кваліфікації або
некваліфікованого працівника для
даної місцевості.

Колегія суддів погоджується з
висновком судів попередніх інстанцій,
що у спірних правовідносинах має
застосовуватись Сімейний кодекс
України, який, по-перше, прийнятий
пізніше у часі, а по-друге, саме
Сімейний кодекс визначає засади шлюбу,
особисті немайнові та майнові права
подружжя, підстави виникнення, зміст
особистих немайнових і майнових прав
батьків і дітей, тощо.

Як було встановлено судами попередніх
інстанцій, позивач до 07 вересня 2005 року
працював на посаді зубного техніка, а з
07 вересня 2005 року не працює.

Враховуючи вказане, колегія суддів
погоджується з висновком судів
попередніх інстанцій, що відповідачем
у період з 01 січня 2007 року по 08 березня
2011 року розмір заборгованості зі
сплати аліментів позивача повинен
розраховуватись, виходячи із середньої
заробітної плати працівника
відповідної кваліфікації.

Крім того, що стосується доводів
відповідача щодо пропуску позивачем
шестимісячного строку, передбаченого
для звернення до адміністративного
суду, колегія суддів вважає, що суд
першої інстанції дійшов до правильного
висновку щодо наявності поважних
причин пропуску позивачем цього
строку, про що постановив ухвалу від 12
вересня 2012 року. При цьому, доводи
апелянта щодо порушення судом норм
процесуального права, тому що питання
поновлення пропущеного строку має
вирішувати на стадії відкриття
провадження у справі, не ґрунтуються на
законі, оскільки норми КАСУ не містять
заборони вирішити це питання на стадії
судового розгляду.

Відповідно до частини третьою статті
2201 Кодексу адміністративного
судочинства України суд касаційної
інстанції відхиляє касаційну скаргу і
залишає рішення без змін, якщо відсутні
підстави для скасування судового
рішення.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів вважає, що касаційну скаргу слід
відхилити, оскільки судові рішення
постановлені з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
правова оцінка обставинам у справі
дана вірно, а доводи касаційної скарги
висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 2201, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів,

ухвалила:

Касаційну скаргу Відділу державної
виконавчої служби Київського
районного управління юстиції м.
Донецька відхилити, а постанову
Донецького окружного
адміністративного суду від 12 вересня
2012 року та ухвалу Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 14 листопада 2012 року залишити без
змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: