Справа № К/9991/95908/11-С
Суддя: Тракало В.В.
Дата ухвалення: 2014-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"18" березня 2014 р. м. Київ
К/9991/95908/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

головуючого - судді суддівТракало
В.В., Іваненко Я.Л., Мойсюка М.І.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу
Луганського обласного відділення
Фонду соціального захисту інвалідів на
постанову Луганського окружного
адміністративного суду від 19 жовтня 2011
року та ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 29 листопада
2011 року у справі за позовом Луганського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів до
Підприємства із 100% іноземною
інвестицією «ІнтерГазСінтез» про
стягнення
адміністративно-господарських санкцій
та пені,

в с т а н о в и л а :

У вересні 2011 року позивач звернувся до
суду із позовом до відповідача про
стягнення
адміністративно-господарських санкцій
та пені за невиконання 4% нормативу
робочих місць для працевлаштування
інвалідів у 2010 році.

Постановою Луганського окружного
адміністративного суду від 19 жовтня 2011
року, залишеною без змін ухвалою
Донецького апеляційного
адміністративного суду від 29 листопада
2011 року, у задоволенні позову
відмовлено.

У касаційній скарзі ставиться питання
про скасування вказаних судових рішень
з підстав порушення судами норм
матеріального та процесуального права
та ухвалення нового рішення про
задоволення позову.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
перевіривши правильність застосування
судами норм матеріального й
процесуального права, правової оцінки
обставин у справі колегія суддів
приходить до висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з таких
підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що згідно звіту за формою 3
-ПН про зайнятість та працевлаштування
інвалідів за 2010 рік на Підприємстві із
100% іноземною інвестицією
«ІнтерГазСінтез» працювало три
інваліди.

Відповідач направляв на адресу
Рубіжанського міського центру
зайнятості звіти форми 3-ПН, в яких
вказував про наявність одного
вакантного місця для інвалідів.

25 листопада 2010 року Підприємство із 100%
іноземною інвестицією
«ІнтерГазСінтез» брало участь у
ярмарку вакансій для осіб з обмеженими
можливостями, що підтверджується
довідкою Рубіжанського міського
центру зайнятості.

За змістом статті 19 Закону України «Про
основи соціальної захищеності
інвалідів» (далі - Закон № 875-ХII) для
підприємств, установ, організацій
встановлюється норматив робочих місць
для забезпечення працевлаштування
інвалідів.

Частиною першою статті 20 Закону № 875-XII
встановлено, що підприємства, установи,
організації, у тому числі підприємства,
організації громадських організацій
інвалідів, фізичні особи, які
використовують найману працю,де
середньооблікова чисельність
працюючих інвалідів менша, ніж
установлено нормативом, передбаченим
статтею 19 цього Закону, щороку
сплачують відповідним відділенням
Фонду соціального захисту інвалідів
адміністративно-господарські санкції,
сума яких визначається в розмірі
середньої річної заробітної плати на
відповідному підприємстві, установі,
організації, у підприємстві,
організації громадських організацій
інвалідів, фізичної особи, яка
використовує найману працю, за кожне
робоче місце, призначене для
працевлаштування інваліда і не зайняте
інвалідом.

Адміністративно-господарські санкції
за незайняті інвалідами робочі місця
не є податком, збором (обов'язковим
платежем), обов'язкова сплата яких
передбачена Конституцією України та
Законом України від 25 червня 1991 року №
1251-XII «Про систему оподаткування», а є
заходом впливу на правопорушника у
сфері господарювання у зв'язку зі
скоєнням правопорушення.

Разом з тим відповідно до частини 1
статті 218 Господарського Кодексу
України підставою
господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин є вчинене ним
правопорушення у сфері господарювання.
Частиною другою наведеної статті
передбачено, що учасник господарських
відносин відповідає, зокрема, за
порушення правил здійснення
господарської діяльності, якщо не
доведе, що ним вжито всіх залежних від
нього заходів для недопущення
господарського правопорушення.

Відповідно до частини 3 статті 18 Закону
№ 875-ХІІ підприємства, установи,
організації, фізичні особи, які
використовують найману працю,
зобов'язані виділяти та створювати
робочі місця для працевлаштування
інвалідів, у тому числі спеціальні
робочі місця, створювати для них умови
праці з урахуванням індивідуальних
програм реабілітації і забезпечувати
інші соціально-економічні гарантії,
передбачені чинним законодавством,
надавати державній службі зайнятості
інформацію, необхідну для організації
працевлаштування інвалідів, і
звітувати Фонду соціального захисту
інвалідів про зайнятість та
працевлаштування інвалідів у порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів
України. Таким чином, обов'язок
підприємства зі створення робочих
місць для інвалідів не супроводжується
його обов'язком займатися пошуком
інвалідів для працевлаштування.

Частиною 3 статті 18-1 вказаного закону
передбачено, що державна служба
зайнятості здійснює пошук підходящої
роботи відповідно до рекомендацій
МСЕК, наявних у інваліда кваліфікації
та знань, з урахуванням його побажань.

Таким чином, обов'язок підприємства зі
створення робочих місць для інвалідів
не супроводжується його обов'язком
займатися пошуком інвалідів для
працевлаштування.

Відмовляючи у задоволенні позову суди
виходили з того, що відповідачем у
справі здійснені заходи щодо
працевлаштування інвалідів, зокрема у
2010 році на підприємстві створено
чотири робочих місця для
працевлаштування інвалідів, з них на
підприємстві протягом 2010 року
працювало три інваліди.

Враховуючи те, що протягом 2010 року
відповідачем вжито усіх передбачених
чинним законодавством заходів для
забезпечення працевлаштування
інвалідів, на нього не може бути
покладена відповідальність за
ненаправлення органами соціального
захисту населення необхідної
кількості інвалідів на підприємство
для працевлаштування та відсутність
інвалідів, які бажають
працевлаштуватися. Тому, висновки
судів попередніх інстанцій про
безпідставність вимог позивача є
правильними.

Зазначені висновки узгоджуються з
правовою позицією Верховного Суду
України, викладеною в постанові від 20
червня 2011 року (справа № 21-60а11).

Відповідно до вимог частини 1 статті 220
КАС України суд касаційної інстанції
не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

За правилами статті 224 КАС України, суд
касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанції не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій. Не може
бути скасовано судове рішення з
мотивів порушення норм процесуального
права, якщо це не призвело і не могло
призвести до неправильного вирішення
справи.

Тому колегія суддів, перевіривши у
межах касаційної скарги правильність
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
приходить до висновку, що касаційну
скаргу необхідно залишити без
задоволення, а судові рішення - без
змін.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Луганського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів
залишити без задоволення, а постанову
Луганського окружного
адміністративного суду від 19 жовтня 2011
року та ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 29 листопада
2011 року - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: Судді: В.В.
Тракало Я.Л. Іваненко М.І. Мойсюк