Справа № 813/1840/14
Суддя: Коморний Олександр Ігорович
Дата ухвалення: 2014-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19 березня 2014 року
№ 813/1840/14
Львівський окружний адміністративний
суд в складі:
головуючий - суддя
секретар судового засідання
розглянув у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом ОСОБА_1 про визнання
бездіяльності державного виконавця
Шевченківського ДВС ЛМУЮ Назаровця А.Т.
протиправною та зобов'язання
Шевченківський відділ державної
виконавчої служби Львівського
міського управління юстиції вчинити
Обставини справи.
Позивач, ОСОБА_1, звернувся до суду
із позовною заявою в якій містяться
- визнати протиправною бездіяльність
державного виконавця Шевченківського
відділу державної виконавчої служби
Львівського міського управління
юстиції Назаровця А.Т. щодо
неповернення арештованого та
описаного майна - транспортного засобу
марки Peugeot 308 1,6 Е, 2008 року випуску,
червоного кольору, кузов № НОМЕР_1,
державний номерний знак НОМЕР_2.
- зобов'язати Шевченківський відділ
державної виконавчої служби
Львівського міського управління
юстиції повернути ОСОБА_1 (податковий
номер НОМЕР_3) транспортний засіб марки
Peugeot 308 1,6 Е, 2008 року випуску, червоного
кольору, кузов № НОМЕР_1, державний
номерний знак НОМЕР_2.
Позовні вимоги мотивовані тим, що
постановою Шевченківського відділу
державної виконавчої служби ЛМУЮ від
21.02.2014 року закінчено виконавче
провадження №32413684 та припинено
чинність арешту майна позивача, однак
арештований транспортний засіб не
У судовому засіданні позивач позовні
вимоги підтримав повністю з підстав
викладених у позовній заяві, просить
Представник відповідача та відповідач
проти позову заперечив повністю з тих
підстав, що на виконанні у
Шевченківському відділі державної
виконавчої служби ЛМУЮ перебуває
зведене виконавче провадження №26049569
про стягнення з позивача
заборгованості, під час виконання
якого накладено арешт на все майно, що
належить позивачеві. Відтак, вказаний
транспортний засіб продовжує
перебувати під арештом, а тому позовні
вимоги позивача є безпідставними.
Суд заслухав пояснення представників
сторін, всебічно і повно з'ясував всі
фактичні обставини справи, на яких
ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно
оцінив докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті та
Державним виконавцем Шевченківського
відділу ДВС ЛМУЮ 03.05.2012 року винесено
постанову про відкриття виконавчого
провадження №32413684 по виконанню
виконавчого напису №778 виданого 01.03.2012
року приватним нотаріусом
Дніпропетровського МНО ОСОБА_3 про
стягнення з позивача заборгованості
208323,91 грн. в користь ТзОВ "ОТП Факторинг
Україна" шляхом звернення стягнення на
транспортний засіб марки Peugeot 308 1,6 Е, 2008
року випуску, червоного кольору, кузов
№ НОМЕР_1, державний номерний знак
При примусовому виконанні вказаного
виконавчого напису Державним
виконавцем Шевченківського відділу
державної виконавчої служби
Львівського міського управління
юстиції ОСОБА_4 проведений 15 червня 2012
року опис та арешт транспортного
засобу марки Peugeot 308 (1,6 Е, 2008 року
випуску, червоного кольору, кузов №
НОМЕР_1, державний номерний знак
НОМЕР_2), про що складено Акт серії ВТ №
Рішенням Шевченківського районного
суду міста Львова від 23.01.2014р. у справі
№ 466/5491/13-ц (а.с.9-10), визнано таким, що не
підлягає виконанню виконавчий напис №
778 від 01.03.2012р. вчинений приватним
нотаріусом Дніпропетровського
міського нотаріального округу ОСОБА_3 і
Постановою Шевченківського відділу
державної виконавчої служби
Львівського міського управління
юстиції від 21.02.2014р. закінчено
виконавче провадження про примусове
стягнення з ОСОБА_1 208323,91 грн. шляхом
звернення стягнення на транспортний
засіб марки Peugeot 308 1,6 Е, 2008 року випуску,
червоного кольору, кузов № НОМЕР_1,
державний номерний знак НОМЕР_2.

Завданням адміністративного
судочинства відповідно до ч.1 ст.2
Кодексу адміністративного судочинства
України (далі КАС України) є захист
прав, свобод та інтересів фізичних
осіб, прав та інтересів юридичних осіб
у сфері публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

Юрисдикція адміністративних судів
відповідно до ч. 1 ст. 17 КАС України
поширюється на правовідносини, що
виникають у зв'язку з здійсненням
суб'єктом владних повноважень владних
управлінських функцій, а також у
зв'язку з публічним формуванням
суб'єкта владних повноважень шляхом
виборів або референдуму.

Закріплений у ч.1 ст.11 КАС України
принцип змагальності сторін
передбачає, що розгляд і вирішення
справ в адміністративних судах
здійснюється на засадах змагальності
сторін та свободи в наданні ними суду
своїх доказів і у доведенні перед судом
їх переконливості.

Предметом доказування, відповідно до ч.
1 ст. 138 Кодексу адміністративного
судочинства України, є обставини, якими
обґрунтовуються позовні вимоги чи
заперечення або які мають інше
значення для вирішення справи (причини
пропущення строку для звернення до
суду тощо) та які належить встановити
при ухваленні судового рішення у
справі.

Відповідно до ч.1 ст.181 КАС України
учасники виконавчого провадження (крім
державного виконавця) та особи, які
залучаються до проведення виконавчих
дій, мають право звернутися до
адміністративного суду із позовною
заявою, якщо вважають, що рішенням, дією
або бездіяльністю державного
виконавця чи іншої посадової особи
державної виконавчої служби порушено
їхні права, свободи чи інтереси, а також
якщо законом не встановлено інший
порядок судового оскарження рішень,
дій чи бездіяльності таких осіб.

Частиною 3 цієї ж статті визначено, що
відповідачем у справах з приводу
рішень, дій або бездіяльності
державного виконавця чи іншої
посадової особи державної виконавчої
служби є відповідний орган державної
виконавчої служби.

З урахуванням наведеного, вимоги
позивача до державного виконавця
Шевченківського відділу державної
виконавчої служби Львівського
міського управління юстиції Назаровця
А.Т. є безпідставними та задоволенню не
підлягають, оскільки державний
виконавець не може бути відповідачем у
справі.

Умови і порядок виконання рішень судів
та інших органів (посадових осіб), що
відповідно до закону підлягають
примусовому виконанню у разі
невиконання їх у добровільному порядку
визначає, згідно преамбули, Закон
України «Про виконавче провадження» N
606-XIV від 21 квітня 1999 року у редакції
чинній на час виникнення спірних
правовідносин (далі - Закон N 606-XIV).

Відповідно до ст. 1 Закону N 606-XIV,
виконавче провадження як завершальна
стадія судового провадження та
примусове виконання рішень інших
органів (посадових осіб) - це сукупність
дій органів і посадових осіб,
визначених у цьому Законі, що
спрямовані на примусове виконання
рішень судів та інших органів
(посадових осіб), які провадяться на
підставах, в межах повноважень та у
спосіб, визначених цим Законом, іншими
нормативно-правовими актами,
прийнятими відповідно до цього Закону
та інших законів, а також рішеннями, що
відповідно до цього Закону підлягають
примусовому виконанню (далі - рішення).

Згідно з ч.1 ст.25 Закону N 606-XIV, державний
виконавець зобов'язаний прийняти до
виконання виконавчий документ і
відкрити виконавче провадження, якщо
не закінчився строк пред'явлення
такого документа до виконання, він
відповідає вимогам, передбаченим цим
Законом, і пред'явлений до виконання до
відповідного органу державної
виконавчої служби.

Відповідно до ст. 32 Закону N 606-XIV,
заходами примусового виконання рішень
є: 1) звернення стягнення на кошти та
інше майно (майнові права) боржника, у
тому числі якщо вони перебувають в
інших осіб або належать боржникові від
інших осіб; 2) звернення стягнення на
заробітну плату (заробіток), доходи,
пенсію, стипендію боржника; 3) вилучення
в боржника і передача стягувачу певних
предметів, зазначених у рішенні; 4) інші
заходи, передбачені рішенням.

Для забезпечення реального виконання
рішення, відповідно до ч.1 ст.57 Закону N
606-XIV застосовується арешт майна
боржника.

Арешт на майно боржника може
накладатися державним виконавцем
відповідно до ч.2 цієї статті шляхом:
винесення постанови про арешт коштів
та інших цінностей боржника, що
знаходяться на рахунках і вкладах чи на
зберіганні у банках або інших
фінансових установах; винесення
постанови про арешт коштів, що
перебувають у касі боржника або
надходять до неї; винесення постанови
про арешт майна боржника та оголошення
заборони на його відчуження;
проведення опису майна боржника і
накладення на нього арешту.

Постановами, передбаченими частиною
другою цієї статті, може бути
накладений арешт у розмірі суми
стягнення з урахуванням виконавчого
збору, витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій та застосованих
державним виконавцем штрафів, на все
майно боржника або на окремі предмети.
Копії постанови, якою накладено арешт
на майно боржника та оголошено
заборону на його відчуження, державний
виконавець надсилає органам, що
здійснюють реєстрацію майна або ведуть
реєстр заборони на його відчуження (ч.3
ст.57 Закону N 606-XIV).

Судом встановлено, що у
Шевченківському ВДВС ЛМУЮ перебуває на
виконанні зведене виконавче
провадження №26049569 (а.с.26-28) про
стягнення з відповідача 2116143,29 грн.
заборгованості в користь фізичних та
юридичних осіб.

У вказаному виконавчому провадженні
постановою від 04.02.2014 року (а.с.29)
накладено арешт на все майно, що
належить позивачеві.

Відтак, прийняття державним виконавцем
21.02.2014р. постанови про закінчення
виконавчого провадження про примусове
стягнення з ОСОБА_1 208323,91 грн. шляхом
звернення стягнення на транспортний
засіб марки Peugeot 308 1,6 Е, 2008 року випуску,
червоного кольору, кузов № НОМЕР_1,
державний номерний знак НОМЕР_2, не є
підставою для повернення вказаного
транспортного засобу позивачеві,
оскільки на все майно позивача
накладено арешт у зведеному
виконавчому провадженні.

Судом встановлено, що вказаний
транспортний засіб згідно акта від
06.03.2014 року описаний та арештований і
щодо нього 18.03.2014 року призначено
експерта, суб'єкта оціночної
діяльності для подальшої реалізації з
метою погашення заборгованості у
зведеному виконавчому провадженні, що
виключає його повернення позивачеві.

За правилами, встановленими ст. 71 КАС
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Доказами в адміністративному
судочинстві відповідно до ч.1 ст. 69 КАС
України є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів.

Згідно ст. 86 Кодексу адміністративного
судочинства України суд оцінює докази,
які є у справі, за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні. Ніякі
докази не мають для суду наперед
встановленої сили. Суд оцінює
належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Стаття 19 Конституції встановлює, що
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно із вимогами ст. 71 КАС України, в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
позову.

При цьому, у відповідності до ч. 3 ст. 2
КАС України, у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють не лише чи прийняті
(вчинені) вони на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України, а й
обґрунтовано, добросовісно, розсудливо
та безсторонньо. Матеріали справи
свідчать, що відповідні положення
відповідачем дотримані.

Суд зазначає, що вимоги позивача не
знайшли свого підтвердження при
розгляді справи судом, а на підставі
доказів, що містяться у матеріалах
справи, встановлено відсутність
обставин, що обґрунтовують позов.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов
висновку, що у задоволенні позову слід
відмовити повністю.

Відповідно до ст..94 КАС України,
відшкодування витрат позивачеві, якому
відмовлено у задоволенні позову не
передбачено.

Керуючись ст. ст. 7-14, 50, 71, 86, 143,158, 160-163, 167,
181 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд

постановив:

1. У задоволенні адміністративного
позову відмовити повністю.

2. Судові витрати покласти на
позивача.

Постанова набирає законної сили в
строк та в порядку, передбаченому ст.254
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Постанова може бути оскаржена в строк
та в порядку, визначеному ст.186 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

В судовому засіданні оголошено вступну
та резолютивну частини постанови.

Повний текст постанови складено та
підписано 24.03.2014 р. о 17:00 год.

Суддя
Коморний О.І.