Справа № 127/30749/13-а
Суддя: Загороднюк А.Г.
Дата ухвалення: 2014-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 127/30749/13-а

Головуючий у 1-й інстанції: Борисюк І. Е.

Суддя-доповідач: Загороднюк А.Г.

12 березня 2014 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді: Загороднюка А.Г.

суддів: Драчук Т. О. Полотнянка Ю.П.

за участю секретаря судового
засідання: Копійчук О.В.,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача (апелянта) -
Сінгаєвської О.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Вінницькій області на постанову
Вінницького міського суду Вінницької
області від 27 грудня 2013 року у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_4 до
відділу примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Вінницькій області про скасування
постанови , -

В С Т А Н О В И В :

до Вінницького міського суду
Вінницької області звернувся ОСОБА_4 з
позовом про визнання дій старшого
виконавця відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Вінницькій
області по невиконанню виконавчого
провадження ВП №35849254 протиправними,
скасування постанови про закінчення
виконавчого провадження ВП №35849254 від 20
листопада 2013 року.

27 грудня 2013 року Вінницький міський суд
Вінницької області позов задовольнив.

Не погоджуючись з вказаним рішенням,
відповідач подав апеляційну скаргу, у
якій просить суд скасувати рішення
суду І інстанції та прийняти нову
постанову, якою відмовити у
задоволенні позову.

Під час судового засідання представник
позивача просив залишити апеляційну
скаргу без задоволення.

Представник відповідача підтримав
доводи апеляційної скарги та просив
суд її задовольнити.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши суддю-доповідача,
представника позивача та відповідача,
перевіривши правильність застосування
судом першої інстанції норм чинного
законодавства, колегія суддів
апеляційної інстанції, переглядаючи
судове рішення у даній справі в межах
апеляційної скарги у відповідності до
частини 1 статті 195 КАС України, дійшла
висновку, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, виходячи з
наступних підстав.

Як встановлено судом І інстанції, 20
листопада 2013 року старшим державним
виконавцем відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Вінницькій
області винесено постанову про
закінчення виконавчого провадження з
примусового виконання виконавчого
листа № 2-а-991/10, виданого 27 грудня 2012
року Вінницьким міським судом
Вінницької області про зобов'язання
Головного управління Пенсійного фонду
України у Вінницькі області провести
перерахунок основної пенсії ОСОБА_4 з
розміру восьми мінімальних пенсій за
віком відповідно до ч. 4 ст. 54 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
з 01 січня 2009 року в розмірі 4 352 грн.
щомісячно, а з 01 лютого 2010 року в
розмірі 4 584 грн. щомісячно та
відповідно до ст. 50 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» здійснити
перерахунок щомісячної додаткової
пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю з 01
лютого 2009 року в розмірі 75 % мінімальної
пенсії за віком, що складає 408 грн.
щомісячно, а з 01 січня 2010 року в розмірі
429, 75 грн. щомісячно.

16 грудня 2013 року позивач отримав
постанову про закінчення виконавчого
провадження від 20 листопада 2013 року, що
підтверджується відміткою про
отримання на супровідному листі.

04 січня 2013 року Головне управління
Пенсійного фонду України у Вінницькій
області повідомило ДВС про
«добровільне повне фактичне виконання
постанови Ленінського районного суду
м. Вінниці у справі № 2-а-991/10», а також
зазначило, що фінансування вказаних
програм провадиться через органи
Державного казначейства у
встановленому Кабінетом Міністрів
України порядку в межах наявних
фінансових ресурсів, затверджених
Законом України «Про державний бюджет
України» на відповідний рік. Виплати
будуть проведені після надання
фінансування головному управлінню.

Суд І інстанції, задовольняючи позов,
виходив з того, що відсутність коштів
не може бути підставою для невиконання
судового рішення, яке набрало законної
сили.

Колегія суду погоджується з таким
висновком з огляду на наступні
обставини.

Згідно ч. 2 ст. 257 КАС України судове
рішення, яке набрало законної сили або
яке належить виконати негайно, є
підставою для його виконання.

Згідно ч. 1 ст. 49 Закону України «Про
виконавче провадження» виконавче
провадження підлягає закінченню у
разі:

1) визнання судом відмови стягувача від
примусового виконання рішення суду;

2) визнання судом мирової угоди між
стягувачем і боржником у процесі
виконання;

3) смерті або оголошення померлим
стягувача чи боржника, визнання
безвісно відсутнім боржника або
стягувача, ліквідації юридичної особи -
сторони виконавчого провадження, якщо
виконання їх обов'язків чи вимог у
виконавчому провадженні не допускає
правонаступництва;

4) скасування рішення суду або іншого
органу (посадової особи), на підставі
якого виданий виконавчий документ,
або визнання судом виконавчого
документа таким, що не підлягає
виконанню;

5) письмової відмови стягувача від
одержання предметів, вилучених у
боржника під час виконання рішення
про передачу їх стягувачу, або
знищення речі, що має бути передана
стягувачу в натурі;

6) закінчення строку, передбаченого
законом для відповідного виду
стягнення;

7) визнання боржника банкрутом;

8) фактичного виконання в повному
обсязі рішення згідно з виконавчим
документом;

9) повернення виконавчого документа без
виконання на вимогу суду або іншого
органу (посадової особи), який видав
виконавчий документ;

10) направлення виконавчого документа
за належністю до іншого відділу
державної виконавчої служби;

11) повернення виконавчого документа до
суду чи іншого органу (посадової особи),
який його видав, у випадку,
передбаченому частиною третьою статті
75 цього Закону;

12) якщо рішення фактично виконано під
час виконання рішення Європейського
суду з прав людини;

13) непред'явлення виконавчого
документа за відновленим виконавчим
провадженням у строки, визначені
статтею 51 цього Закону;

14) списання згідно із Законом України
«Про деякі питання заборгованості за
спожитий природний газ та електричну
енергію» заборгованості, встановленої
рішенням суду, яке підлягало
виконанню на підставі виконавчого
документа.

Підставою для винесення постанови про
закінчення виконавчого провадження
від 20.11.2013 року державним виконавцем
зазначено, що «В зв'язку зі вступом
23.07.2011 року в законну силу Постанови
Кабінету Міністрів України № 745 «Про
встановлення деяких розмірів виплат,
що фінансуються за рахунок коштів
державного бюджету», якою встановлені
нові розміри зазначених виплат та
прийняттям Закону України 14.06.2011 року
«Про внесення змін до Закону України
«Про державний бюджет України на 2011
рік» в прикінцевих положеннях якого
доповнено п. 4, який передбачає, що норми
і положення ст.ст. 39, 50, 51, 52, 54 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
та ст.ст. 5, 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни»
застосовуються у порядку та розмірах,
встановлених Кабінетом Міністрів
України, виходячи з наявного
фінансового ресурсу бюджету
Пенсійного фонду України на 2011 рік
відповідні виплати призупинено. Також,
п. 3 в прикінцевих положеннях Закону
України «Про державний бюджет України
на 2012 рік» та Закону України «Про
державний бюджет України на 2013 рік»
передбачає, що норми і положення ст.ст.
20-23, 30, 31, 37, 39, 48, 50-52 та 54 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», ст.ст. 5, 6
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни» застосовуються в порядку
та розмірах, встановлених Кабінетом
Міністрів України, виходячи з наявних
фінансових ресурсів державного
бюджету України та бюджету Пенсійного
фонду України на 2012 та 2013 роки.» При
винесенні постанови про закінчення
виконавчого провадження, державний
виконавець керувалась п. 11 ч. 1 ст. 49 та
ст. 50 Закону України «Про виконавче
провадження».

Частиною 3 ст. 75 Закону України «Про
виконавче провадження» передбачено, що
у разі якщо виконати рішення без участі
боржника неможливо, державний
виконавець накладає на боржника
штраф відповідно до статті 89 цього
Закону та вносить подання
(повідомлення) правоохоронним органам
для притягнення боржника до
відповідальності згідно із законом,
після чого виносить постанову про
закінчення виконавчого провадження,
яка затверджується начальником
відділу, якому безпосередньо
підпорядкований державний виконавець,
і повертає виконавчий документ до
суду чи іншого органу (посадової особи),
що його видав.

Частиною 3 ст. 49 Закону України "Про
виконавче провадження" передбачено, що
про закінчення виконавчого
провадження державний виконавець
виносить постанову з обов'язковим
мотивуванням підстав її винесення, яка
затверджується начальником відділу,
якому він безпосередньо
підпорядкований. Копія постанови у
триденний строк надсилається сторонам
і може бути оскаржена в десятиденний
строк у порядку, встановленому цим
Законом.

Як встановлено з матеріалів справи,
виконавче провадження ВП 35849254
закінчене у зв'язку з тим, що боржник
не може виконати рішення суду через
відсутність фінансування для виплати
підвищення пенсії особам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи.

Проте, відповідач у постанові про
закінчення виконавчого провадження
посилається на п.11 ч. 1 ст. 49 Закону
України "Про виконавче провадження", а
саме, що виконавче провадження
підлягає закриттю в разі повернення
виконавчого документа до суду чи
іншого органу (посадової особи), який
його видав, у випадку, передбаченому
частиною третьою статті 75 цього Закону.

Однак, проаналізувавши вказану статтю,
колегія суддів погоджується з
висновком суду І інстанції, що її
положення стосуються загальних умов
виконання рішень, за якими боржник
зобов'язаний особисто вчинити певні
дії або утриматися від їх вчинення.
Тобто, виконання рішень, прийнятих за
результатом розгляду немайнових
спорів.

Порядок звернення стягнення на майно
боржника регулюється главою 5 Закону
України "Про виконавче провадження ", що
передбачає виконання ряд дій державним
виконавцем, в тому числі, і в разі
відсутності коштів на рахунках
боржника.

Таким чином, відповідач безпідставно
виніс постанову про закінчення
виконавчого провадження від 20
листопада 2013 року.

Згідно ч. 1 ст. 181 КАС України учасники
виконавчого провадження (крім
державного виконавця) та особи, які
залучаються до проведення виконавчих
дій, мають право звернутися до
адміністративного суду із позовною
заявою, якщо вважають, що рішенням,
дією або бездіяльністю державного
виконавця чи іншої посадової особи
державної виконавчої служби порушено
їхні права, свободи чи інтереси, а
також якщо законом не встановлено
інший порядок судового оскарження
рішень, дій чи бездіяльності таких
осіб.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у
справах щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України;

2) з використанням повноваження з метою,
з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням
усіх обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності
перед законом, запобігаючи всім формам
дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія);

9) з урахуванням права особи на участь у
процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Крім того, колегія суду звертає увагу
на те, що у рішенні Європейського суду з
прав людини у справі "Кечко проти
України" зазначено, що органи державної
влади не повинні посилатися на брак
грошових коштів, як на виправдання
невиплати боргу, визнаного судовим
рішенням. Припускається, що зволікання
з виконанням судового рішення може
бути виправданим за деяких обставин.
Однак, зволікання не може бути таким, що
завдає шкоди суті прав, які захищаються
параграфом 1 ст. 6 Конвенції про захист
прав та основних свобод. Також
необхідно зазначити, що відсутність
бюджетного фінансування не може бути
причиною невиконання відповідним
суб'єктом владних повноважень
покладених на нього зобов'язань,
оскільки реалізація особою права, що
пов'язане з отриманням бюджетних
коштів, яке базується на спеціальних та
чинних на час виникнення спірних
правовідносин нормативно-правових
актах національного законодавства, не
може бути постановлена у залежність
від бюджетних асигнувань.

Доводи апелянта, викладені в
апеляційній скарзі є не
обґрунтованими, у зв'язку з чим, колегія
суддів приходить до висновку про
відмову в задоволенні апеляційної
скарги відповідача та залишення в силі
постанови Вінницького міського суду
Вінницької області від 27 грудня 2013
року.

Згідно з ч. 2 ст. 159 КАС України, законним
є рішення, ухвалене судом відповідно до
норм матеріального права при
дотриманні норм адміністративного
процесуального права.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.198, ст.200 КАС
України, суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову суду - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206,
212, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Вінницькій
області залишити без задоволення, а
постанову Вінницького міського суду
Вінницької області від 27 грудня 2013 року
- без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку
згідно ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі
18 березня 2014 року .

Головуючий
Загороднюк А.Г.

Судді
Драчук Т. О.

Полотнянко Ю.П.