Справа № 805/18099/13-а
Суддя: Васильєва І. А.
Дата ухвалення: 2014-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Мозгова Н.А.
Суддя-доповідач - Васильєва І. А.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2014 року
справа №805/18099/13-а
приміщення суду за адресою:83017, м.
Донецьк, бул. Шевченка, 26

Донецький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

Васильєвої І. А., Казначеєва Е.Г.,
Яманко В.Г.,

Секретар судового засідання
Гонтаренко М.Е.,

За участі позивача ОСОБА_4

За участі представника відповідача
Башкірової С.І. (на підставі
довіреності)

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу голови
Шахтарської районної державної
адміністрації на постанову Донецького
окружного адміністративного суду від
05 лютого 2014 року у справі № 805/18099/13-а за
позовом ОСОБА_4 до голови Шахтарської
районної державної адміністрації про
визнання протиправним розпорядження
№148 від 04 червня 2013 року "Про втрату
чинності розпорядження голови
райдержадміністрації від 23 серпня 2000
року за №360",-

ВСТАНОВИВ:

18 грудня 2013 року ОСОБА_6 звернувся до
суду з позовом до голови Шахтарської
районної державної адміністрації, в
якому просив визнати протиправним
розпорядження голови Шахтарської
районної державної адміністрації №148
від 04 червня 2013 року «Про втрату
чинності розпорядження голови
райдержадміністрації від 23 серпня 2000
року №360» (а.с. 3-8).

Ухвалою Донецького окружного
адміністративного суду від 25 грудня
2013 року залучено у якості третьої
особи, яка не заявляє самостійних вимог
на предмет спору на стороні позивача
ОСОБА_4 (а.с. 54).

Ухвалою Донецького окружного
адміністративного суду від 03 лютого
2014 року замінено первинного позивача -
ОСОБА_6 по справі за позовом до Голови
Шахтарської районної державної
адміністрації про визнання
протиправним розпорядження №148 від 04
червня 2013 року "Про втрату чинності
розпорядження голови
райдержадміністрації від 23 серпня 2000
року за №360" на належного - ОСОБА_4
(АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_1), виключивши його
зі складу третіх осіб, які не заявляють
самостійних вимог на предмет спору на
стороні позивача (а.с. 40-41).

Постановою Донецького окружного
адміністративного суду від 05 лютого
2014 року позов ОСОБА_4 до Голови
Шахтарської районної державної
адміністрації про визнання
протиправним розпорядження №148 від 04
червня 2013 року "Про втрату чинності
розпорядження голови
райдержадміністрації від 23 серпня 2000
року за №360" задоволений, визнано
протиправним та скасовано
розпорядження Голови Шахтарської
районної державної адміністрації №148
від 04 червня 2013 року «Про втрату
чинності розпорядження голови
райдержадміністрації від 23 серпня 2000
року за №360» (а.с. 129-131).

Відповідач з постановою суду першої
інстанції не погодився, подав
апеляційну скаргу, в якій посилається
на порушення судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, неповне з'ясування судом
обставин, що мають значення для справи.
Просив скасувати постанову суду першої
інстанції, та прийняти нову, якою
відмовити в задоволенні позовних вимог
в повному обсязі (а.с.132-134).

В доводах апеляційної скарги апелянт
посилається на те, що розпорядженням
голови райдержадміністрації від 04
червня 2013 року №148 не порушуються права
та свободи позивача. Враховуючи
обставини, вказані в адміністративному
позові, а саме відомості про те, що
визнання права власності на колодязь
та дамбу, які зазначені в розпорядженні
№360 від 23 серпня 2000 року не належать
позивачу, а зареєстровані за власником
ОСОБА_6 на підставі залученого до
матеріалів справи свідоцтва на право
власності.

Апелянт вказує на те, що при наданні
свідоцтва на право власності на дамбу
та колодязь не були обумовлені умови
оренди водного об'єкту або сервітут на
використання дамби та колодязя, що є
порушенням вимог Водного кодексу
України та Земельного кодексу України.

Крім того, апелянт наголошує, що
порядок надання земельних ділянок
державної або комунальної власності у
користування визначений ст.123
Земельного кодексу України, а саме
надання земельних ділянок державної
або комунальної власності у
користування здійснюється Верховною
Радою Автономної Республіки Крим,
Радою міністрів Автономної Республіки
Крим, органами виконавчої влади або
органами місцевого самоврядування.
Рішення зазначених органів
приймається на підставі проектів
землеустрою щодо відведення земельних
ділянок .

Апелянт звертає увагу, що в порушенням
вимог Земельного кодексу України
користувачем земельної ділянки не
надавався на розроблення проект
землеустрою.

Крім того, апелянт наполягає на
порушенні судом першої інстанції норм
процесуального права, а саме вимог ст. 99
Кодексу адміністративного судочинства
України.

В судовому засіданні позивач
заперечував проти доводів апеляційної
скарги, просив апеляційну скаргу
залишити без задоволення, а постанову
суду першої інстанції залишити без
змін.

В судовому засіданні представник
відповідача підтримав доводи
апеляційної скарги, просив постанову
суду першої інстанції скасувати, в
задоволенні позовних вимог відмовити в
повному обсязі.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 195 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд апеляційної інстанції
переглядає судові рішення суду першої
інстанції в межах апеляційної
скарги. Суд апеляційної інстанції
може вийти за межі доводів
апеляційної скарги в разі встановлення
під час апеляційного провадження
порушень, допущених судом першої
інстанції, які призвели до
неправильного вирішення справи.

Вислухавши пояснення сторін,
дослідивши письмові матеріали справи
та доводи апеляційної скарги, колегія
суддів встановила наступне.

Судами першої та апеляційної інстанції
встановлено, що розпорядженням Голови
Шахтарської районної Державної
адміністрації за №360 від 23 серпня 2000
року "Про видачу правоустановчих
документів на споруду" за ОСОБА_4 було
визнано право власності на колодязь із
залізобетонної конструкції, дамбу із
каміння та глини у с. Мануйлівка
Шахтарського району (п.1 розпорядження),
на підставі зазначеного розпорядження
ОСОБА_4 отримано свідоцтво про право
власності від 23 серпня 2000 року (а.с. 17)

Згідно п.3 зазначеного розпорядження
ОСОБА_4 було зобов'язано оформити
документи на землю (а.с. 23).

Ухвалою Торезького міського суду
Донецької області від 16 липня 2013 року
по справі №247/2813/13-ц була затверджена
мирова угода, укладена між ОСОБА_4 та
ОСОБА_6, предметом якої стала передача
ОСОБА_4 у власність ОСОБА_6 колодязя та
дамби, що знаходиться у с. Мануйлівка
Шахтарського району Донецької області
та належить йому на праві власності
згідно свідоцтва про право власності
від 23 серпня 2000 року, що в свою чергу
звільняло ОСОБА_4 від обов'язку
повернення грошового боргу на суму 15
тис.грн. (а.с.13).

Як вбачається з матеріалів справи, за
зверненням ОСОБА_6 30 вересня 2013 року
рішенням Виконавчого комітету
Мануйлівської сільської ради
Шахтарського району Донецької області
№9-18 була присвоєна поштова адреса
колодязю та дамбі, а саме: АДРЕСА_2.

Право власності на зазначені об'єкти
були зареєстровані реєстраційною
службою Шахтарського міськрайонного
управління юстиції Донецької області
від 23 жовтня 2013 року за номером 3190767 за
ОСОБА_6 Хвтисоєвичем, що
підтверджується витягом з Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно
від 20 грудня 2013 року (а.с. 32).

Шахтарською міжрайонною прокуратурою
було подано до Голови Шахтарської
райдержадміністрації подання від 30
травня 2013 року за №63/10/2374 вих.13 про
усунення порушень вимог Водного
кодексу України, Земельного кодексу
України, в якому вимагала скасувати
розпорядження Голови Шахтарської
райдержадміністрації за №360 від 23
серпня 2000 року "Про видачу
правоустановчих документів на споруду"
(а.с. 27-28).

Вищезазначене подання обґрунтовано
тим, що позивачем не дотримано приписів
ст.51 Водного кодексу України та ст.123
Земельного кодексу України.

Крім того, прокурором в поданні
зазначено, що Шахтарська
райдержадміністрація листом №01-42-0250/01
від 25 квітня 2013 року звернулась до
Шахтарської міжрайонної прокуратури з
клопотанням сприяти у вирішенні
питання щодо законності отримання
права власності на гідротехнічну
споруду ОСОБА_4 з метою захисту прав та
інтересів територіальної громади
сільської ради у зв'язку з порушенням
вказаною особою вимог чинного
законодавства.

Відповідно до ст.6 Закону України «Про
місцеві державні адміністрації» та ст.8
Закону України «Про прокуратуру» на
виконання подання Шахтарської
міжрайонної прокуратури від 30 травня
2013 року Головою райдержадміністрації
було прийнято розпорядження від 04
червня 2013 року за №148 «Про втрату
чинності розпорядження голови
райдержадміністрації від 23 серпня 2000
року за №360» (а.с. 24).

Ухвалою Апеляційного суду Донецької
області від 16 грудня 2013 року по справі
№247/2813/13-ц ухвалу Торезького міського
суду Донецької області від 16 липня 2013
про затвердження мирової угоди було
скасовано та справу направлено для
продовження розгляду до суду першої
інстанції (а.с. 29-31).

Як встановлено судом апеляційної
інстанції під час судового
апеляційного розгляду, ухвалою
Торезького міського суду Донецької
області від 13 січня 2014 року позовну
заяву ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про стягнення
боргу за договором позики залишено без
розгляду.

Крім того, відповідно до відповіді
судді Шахтарського міськрайонного
суду Донецької області від 17.03.2014 року
№ 4406 в провадженні Шахтарського
міськрайонного суду Донецької області
знаходиться цивільна справа № 249/6490/13ц
за позовом Мануйлівської сільської
ради до ОСОБА_4, ОСОБА_6, третя особа
Шахтарська райдержадміністрація, про
визнання свідоцтва про право власності
на колодязь та дамбу від 23 серпня 2000
року, які розташовані в с. Мануйлівка
Шахтарського району на ім'я ОСОБА_4
недійсним.

Між сторонами немає розбіжностей щодо
обставин справи, встановлених судом
першої інстанції та апеляційним судом.

Статтею 19 Конституції України
встановлено, що правовий порядок в
Україні ґрунтується на засадах,
відповідно до яких ніхто не може бути
примушений робити те, що не передбачено
законодавством. Органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних та юридичних осіб у
сфері публічно-правових відносин від
порушень з боку у тому числі органів
державної влади. У справах щодо
оскарження рішень суди перевіряють чи
прийняті вони на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Згідно ст. 9 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд при вирішенні
справи керується принципом законності,
відповідно до якого суд вирішує справи
відповідно до Конституції та законів
України, а також міжнародних договорів,
згода на обов'язковість яких надана
Верховною Радою України.

Задовольняючи адміністративний позов,
суд першої інстанції зробив висновок
про те, що вважає безпідставним
посилання відповідача на порушення
вимог ст.51 Водного Кодекс України та ст.
123 Земельного Кодексу України, оскільки
зазначені норми стосуються
користування водними об'єктами на
умовах оренди та порядку надання
земельних ділянок державної або
комунальної власності у користування,
разом з тим, розпорядження № 360 від
23.08.2000 року стосується визнання права
власності.

Крім того, суд першої інстанції зробив
висновок про те, що відповідач в
порушення п.п. 4.10 п.4 розділу 2
розпорядження голови Шахтарської
райдержадміністрації від 01.08.2008 року №
399 «Про положення про розпорядження
голови Шахтарської районної державної
адміністрації», не зазначив підстав
визнання розпорядження таким, що
втратило чинність. Зазначене
положення, а саме п.4.10 зазначає, що
визнанню такими, що втратили чинність,
підлягають розпорядження голови
райдержадміністрації, що фактично
втратили своє значення у зв'язку
прийняттям нового розпорядження
голови райдержадміністрації,
виявилися такими, що поглинуті ним,
суперечать новим нормативним приписам
(а.с 77).

Судова колегія погоджується з
висновками суду першої інстанції та
додатково вважає необхідним зазначити
судову практику Конституційного Суду
України та Верховного Суду України у
подібних правовідносинах щодо
скасування власних рішень суб'єктами
владних повноважень.

Так у п. 5 Рішення від 16 квітня 2009 року №
7-рп/2009 у справі про скасвування актів
органів місцевого самоврядування
Конституційний Суд України вказав, що
органи місцевого самоврядування не
можуть скасовувати свої попередні
рішення, вновити до них зміни, якщо
відповідно до приписів цих рішень
виникли правовідносини, пов'язані з
реалізацією певних суб'єктивних прав
та охоронюваних законом інтересів, і
суб'єкти цих правовідносин заперечують
проти їх зміни чи припинення.
Ненормативні правові акти місцевого
самоврядування є актами одноразового
застосування, вони вичерпують свою дію
фактом їхнього виконання, а тому не
можуть бути скасовані чи змінені
органом місцевого самоврядування
після їх виконання.

Подібну правову позицію висловив і
Верховний Суд України у постанові від 06
червня 2011 року, яка відповідно до
приписів ст. 244-2 Кодексу
адміністративного судочинства України
є обов'язковою для всіх судів України,
Верховний Суд також зазначив на те, що
розпорядження, яке є ненормативним
правовим актом одноразового
застосування і вичерпало свою дію
фактом його використання, не може бути
в подальшому скасоване органом, який
його прийняв.

Щодо доводів апеляційної скарги про те,
що судом першої інстанції порушено
вимоги ст. 99 Кодексу адміністративного
судочинства України в частині строку
звернення до суду, то судова колегія їх
не приймає з урахуванням того, що судом
першої інстанції зроблено правильний
висновок про те, що ОСОБА_4 про
порушення його права дізнався після
залучення його в якості третьої особи в
даній справі 25 грудня 2013 року. Отже
строк звернення до суду передбачений
ст. 99 Кодексу адміністративного
судочинства України не пропущено.
Посилання апелянта на те, що позивачу
надсилалося спірне розпорядження від
04.06.2013 року № 148, 11 червня 2013 року, що
підтверджується фіскальним чеком
Укрпошти, судова колегія не приймає,
оскільки з фіскального чеку не
вбачається який саме документ
направлявся на ім'я ОСОБА_4 та те, що
ОСОБА_4 отримав саме розпорядження
голови райдержадміністрації від 04.06.2013
року № 148 та коли саме отримав.

На підставі викладеного, судова
колегія робить висновок, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
що відповідно до вимог ст. 200 Кодексу
адміністративного судочинства України
є підставою для залишення апеляційної
скарги без задоволення, а судового
рішення без змін. Доводи апеляційної
скарги не спростовують висновків суду
першої інстанції.

В судовому засіданні проголошено
вступну та резолютивну частину.

Керуючись ст. ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206
Кодексу адміністративного судочинства
України, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу голови Шахтарської
районної державної адміністрації на
постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 05 лютого
2014 року у справі № 805/18099/13-а -залишити
без задоволення.

Постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 05 лютого
2014 року у справі № 805/18099/13-а -залишити
без змін.

Ухвала може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів з дня складення
в повному обсязі.

Повний текст виготовлено 20 березня 2014
року.

Колегія суддів
І.А. Васильєва

В.Г. Яманко

Е.Г. Казначеєв