Справа № К/9991/57798/11-С
Суддя: Юрченко В.В.
Дата ухвалення: 2014-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"05" березня 2014 р. м. Київ
К/9991/57798/11

колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

головуючого-судді: Юрченка В.В.,

суддів: Амєліна С.Є., Кобилянського М.Г.,

секретар судового засідання Василенко
І.О.,

розглянувши у порядку касаційного
письмового провадження
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_1 до управління праці та
соціального захисту населення
Печерської районної у місті Києві
державної адміністрації про стягнення
невиплачених коштів за касаційною
скаргою ОСОБА_1 на постанову Київського
апеляційного адміністративного суду
від 24 вересня 2009 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2009 року ОСОБА_1 звернулася до
суду з вказаним позовом.

Свої позовні вимоги обґрунтовувала
тим, що вона має статус потерпілої
внаслідок Чорнобильської катастрофи
категорії 3, працює в смт. Народичі
Житомирської області (Народицьке
відділення Житомирської обласної
дирекції ВАТ «Райффайзен Банк Аваль»),
яке віднесено до зони безумовного
(обов'язкового) відселення. ОСОБА_1 має
право на виплату доплати до заробітної
плати, встановлену статтею 39 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи».
Проте всупереч вимогам зазначеного
Закону, який визначає розмір цих
виплат, виходячи з розміру мінімальної
заробітної плати, соціальні виплати
позивач отримувала у твердих сумах,
визначених постановою Кабінету
Міністрів України «Про компенсаційні
виплати особам, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
від 26 липня 1996 року №836. Просила
стягнути з управління праці та
соціального захисту населення
Печерської районної у місті Києві
державної адміністрації доплату до
заробітної плати, передбачену статтею
39 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», в розмірі 13707,74 грн за
період з 1 серпня 2008 року до 1 квітня 2009
року.

Постановою Народицького районного
суду Житомирської області від 14
травня 2009 року позов ОСОБА_1 було
задоволено частково. Визнано
протиправними дії управління праці та
соціального захисту населення
Печерської районної у місті Києві
державної адміністрації щодо виплати
позивачу коштів, передбачених статтею
39 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», у фіксованому розмірі.
Стягнуто з управління праці та
соціального захисту населення
Печерської районної у місті Києві
державної адміністрації на користь
ОСОБА_1 доплату до заробітної плати
(стаття 39 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи») в сумі 13587,54 грн за період з
1 серпня 2008 року по 31 березня 2009 року. В
задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Постановою Київського апеляційного
адміністративного суду від 24
вересня 2009 року апеляційну скаргу
управління праці та соціального
захисту населення Печерської районної
у місті Києві державної адміністрації
було задоволено. Постанову
Народицького районного суду
Житомирської області від 14 травня 2009
року скасовано. В задоволенні позову
ОСОБА_1 відмовлено.

Вказуючи на допущені, на думку ОСОБА_1,
судом апеляційної інстанції порушення
норм чинного процесуального та
матеріального законодавства, що
призвело до постановлення
неправильного судового рішення,
позивач просить скасувати
постановлене судове рішення суду
апеляційної інстанції та залишити в
силі судове рішення суду першої
інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи касаційної скарги
та перевіривши за матеріалами справи
правильність застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга підлягає задоволенню частково з
наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій
при розгляді справи по суті
встановлено, що ОСОБА_1 є потерпілою
внаслідок Чорнобильської катастрофи,
працює в смт. Народичі Житомирської
області, яке відповідно до Переліку
населених пунктів віднесених до зон
радіоактивного забруднення внаслідок
Чорнобильської катастрофи,
відноситься до зони безумовного
(обов'язкового) відселення.
Компенсаційні виплати виплачувалися
позивачу відповідно до постанови
Кабінету Міністрів України «Про
компенсаційні виплати особам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» від 26 липня 1996 року
№ 836.

Абзацом другим частини першої статті 39
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» від 28 лютого 1991 року №
796-ХІІ (у редакції з 9 липня 2007 року)
визначено, що громадянам, які працюють
у зоні безумовного (обов'язкового)
відселення, провадиться доплата в
таких розмірі трьох мінімальних
заробітних плат.

Підпунктом 9 пункту 28 розділу ІІ Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2008 рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» від 28
грудня 2007 року № 107-VI частини першу та
другу статті 39 Закону № 796-ХІІ замінено
однією частиною такого змісту:
«Громадянам, які працюють на
територіях радіоактивного
забруднення, провадиться доплата в
порядку та розмірах, встановлених
Кабінетом Міністрів України».

Рішенням Конституційного Суду України
від 22 травня 2008 року №10-рп/2008
положення пункту 28 розділу ІІ Закону №
107-VI визнані неконституційними з дня
ухвалення Конституційним Судом
України цього рішення.

Відповідно до частини другої статті 152
Конституції України закони, інші
правові акти або їх окремі положення,
що визнані неконституційними,
втрачають чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України рішення
про їх неконституційність.

Вихідним критерієм обрахунку спірних
сум виплат є мінімальна заробітна
плата, розмір якої визначається
законами України про державний бюджет
на відповідні роки.

Встановлений у 1996 році постановою
Кабінету Міністрів України № 836 розмір
доплат та компенсаційних виплат
протягом тривалих років не змінювався
і не відповідає розміру, встановленому
іншими законами України. Оскільки ні
Верховна Рада України, ні Кабінет
Міністрів України в наступному
будь-яких рішень із цих питань не
приймали, то, виходячи із загальних
засад пріоритетності законів над
підзаконними нормативними актами при
вирішенні даного спору, застосуванню
підлягає саме стаття 39 Закону № 796-ХІІ
та законодавство щодо розміру
мінімальної заробітної плати за
відповідні роки, а не постанова
Кабінету Міністрів України «Про
компенсаційні виплати особам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» від 26 липня 1996 року № 836,
положення якої істотно звужують обсяг
встановлених законом прав громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи.

Закон України «Про оплату праці» від 24
березня 1995 року № 108/95-ВР визначає
економічні, правові та організаційні
засади оплати праці працівників, які
перебувають у трудових відносинах,
відповідно до статей 1, 2, 4, 21, 22 якого
заробітна плата є гарантованою
винагородою працівнику за роботу, яку
роботодавець виплачує на підставі
трудового договору і джерелом оплати
якої є дохід та інші кошти підприємства
або бюджетні кошти, виділені на ці цілі.
У той же час передбачені статтею 39
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» доплати до структури
заробітної плати не входять, а
відповідно до Закону України «Про
формування, порядок надходження і
використання коштів Фонду для
здійснення заходів щодо ліквідації
наслідків Чорнобильської катастрофи
та соціального захисту населення» від
10 лютого 2000 року № 1445-III фінансуються
за рахунок коштів Фонду для здійснення
заходів щодо ліквідації наслідків
Чорнобильської катастрофи та
соціального захисту населення (далі -
Фонд) та інших джерел, визначених
законодавством.

Порядок використання коштів Фонду
визначався постановою Кабінету
Міністрів України «Про затвердження
Порядку використання коштів Фонду для
здійснення заходів щодо ліквідації
наслідків Чорнобильської катастрофи
та соціального захисту населення» від
20 червня 2000 року № 987, яка втратила
чинність у зв'язку з прийняттям
постанови Кабінету Міністрів України
«Про затвердження Порядку
використання коштів, передбачених у
державному бюджеті для здійснення
заходів щодо ліквідації наслідків
Чорнобильської катастрофи» від 16
вересня 2005 року № 931 та постанови
Кабінету Міністрів України «Про
затвердження Порядку використання
коштів державного бюджету для
виконання програм, пов'язаних із
соціальним захистом громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» від 20 вересня 2005 року № 936.

Згідно з пунктом 5 постанови Кабінету
Міністрів України від 20 вересня
2005 року № 936 соціальні виплати,
доплати (види допомоги), передбачені
підпунктами 5 - 13 пункту 4 цього Порядку
(зокрема, доплата особам, які працюють у
зонах відчуження та безумовного
(обов'язкового) відселення після
повного відселення жителів відповідно
до статті 39 Закону та у порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів
України) проводяться за місцем
основної роботи (служби) громадян
підприємствами, установами,
організаціями та фізичними особами -
суб'єктами підприємницької діяльності
без утворення юридичної особи,
установами, організаціями та
військовими частинами відповідно до
розрахункових даних, поданих до
уповноваженого органу за формою,
затвердженою Мінпраці.

Відповідно до пункту 4 постанови
Кабінету Міністрів України від
20 вересня 2005 року № 936 нарахування й
виплата доплат за роботу в зоні
відчуження проводиться через
управління праці та соціального
захисту населення місцевих органів
виконавчої влади.

Таким чином, управління праці та
соціального захисту населення
Печерської районної у місті Києві
державної адміністрації є належним
відповідачем щодо заявлених позовних
вимог.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення
суду першої інстанції та відмовляючи у
задоволенні позову, зазначив, що копії
наданих позивачем документів не дають
можливість дійти висновку про те, що в
спірний період відповідачем було
порушено права позивача. В позовній
заяві позивач стверджує, що є
потерпілою внаслідок Чорнобильської
катастрофи категорії 3, проте на
підтвердження позовних вимог надала
копію посвідчення категорії 1 (серія
НОМЕР_1). Останній запис в трудовій
книжці позивача зроблено 25
серпня 2004 року, згідно якого ОСОБА_1
було призначено на посаду виконуючого
обов'язки Народицького відділення
Житомирської обласної дирекції ВАТ
«Райффайзен Банк Аваль». Довідка
Житомирської обласної дирекції ВАТ
«Райффайзен Банк Аваль» від 3 квітня 2009
року № 07/1784 видана без зазначення
посади позивача. В копіях списків,
наданих управлінням праці та
соціального захисту населення
Печерської районної у місті Києві
державної адміністрації, не зазначено,
що ОСОБА_1 відповідно до посвідчення
категорії 1 (серія НОМЕР_1) призначено
виплати відповідно до статті 39 Закону
№ 796-ХІІ.

Проте з таким висновком суду
апеляційної інстанції погодитись не
можна.

Відповідно до положень частини
четвертої статті 11 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд вживає передбачені законом заходи,
необхідні для з'ясування всіх обставин
у справі, у тому числі щодо виявлення та
витребування доказів з власної
ініціативи.

Крім цього, за правилами частини другої
статті 195 цього Кодексу суд апеляційної
інстанції може дослідити докази, які не
досліджувалися у суді першої
інстанції, з власної ініціативи або за
клопотанням осіб, які беруть участь у
справі, якщо визнає обґрунтованим
ненадання їх до суду першої інстанції
або необґрунтованим відхилення їх
судом першої інстанції. Суд
апеляційної інстанції може дослідити
також докази, які досліджувалися судом
першої інстанції з порушенням вимог
цього Кодексу.

Відповідно до розрахунків нарахування
виплати компенсацій за роботу в
забрудненій зоні працівникам ВАТ
«Райффайзен Банк Аваль» ОСОБА_1 на
підставі посвідчення серії НОМЕР_2
(категорія 3), виданого 27 липня
1993 року, в серпні 2008 року було виплачено
9,24 грн, у вересні - листопаді 2008 року
було виплачено по 13,20 грн щомісяця, у
грудні 2008 року - було виплачено 4,02 грн, в
січні - березні 2009 року було виплачено
по 13,20 грн щомісяця.

З копії посвідчення особи, яка
постраждала внаслідок Чорнобильської
катастрофи, категорії 1 (серія НОМЕР_1),
виданого 7 листопада 2008 року на ім'я
ОСОБА_1, (долучена позивачем до позовної
заяви) вбачається, що на зазначеному
посвідченні є відмітка про
перереєстрацію посвідчення.

Проте суди попередніх інстанцій не
з'ясували чи було у позивача
посвідчення серії НОМЕР_2 (категорія 3)
до його перереєстрації у листопаді 2008
року.

Крім цього, суд першої інстанції,
задовольняючи позов частково,
помилково ухвалив рішення, у якому
обчислив та визначив конкретний розмір
доплати до заробітної плати, належної
до виплати позивачу, чим фактично
виконав повноваження, покладені на
відповідача, чого робити був не вправі.

Відповідно до положень статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
перевіряє правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, правової оцінки обставин у
справі і не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Оскільки зазначені порушення норм
процесуального права, допущені судами
першої та апеляційної інстанції
унеможливили встановлення фактичних
обставин, що мають значення для
правильного вирішення справи, то
згідно з положеннями частини другої
статті 227 Кодексу адміністративного
судочинства України це є підставою для
скасування рішень судів першої та
апеляційної інстанцій і направленням
справи на новий судовий розгляд до суду
першої інстанції.

Керуючись статтями 210, 220, 222, 223, 227, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Постанову Народицького районного суду
Житомирської області від 14
травня 2009 року та постанову Київського
апеляційного адміністративного суду
від 24 вересня 2009 року скасувати, а
справу направити на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
оскарженню не підлягає.

Головуючий
Юрченко В.В.

Судді
Амєлін С.Є.

Кобилянський М.Г.