Справа № 2а/2510/6215/11
Суддя: Юрченко В.В.
Дата ухвалення: 2014-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"05" березня 2014 р. м. Київ
К/800/9520/13

колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

головуючого-судді: Юрченка В.В.,

суддів: Амєліна С.Є., Кобилянського М.Г.,

секретар судового засідання Василенко
І.О.,

розглянувши у порядку касаційного
письмового провадження за позовом
ОСОБА_1 до управління праці та
соціального захисту населення
Деснянської районної у м. Чернігові
ради про стягнення заборгованості по
невиплаченій допомозі по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку за касаційною скаргою ОСОБА_1 на
ухвалу судді Київського апеляційного
адміністративного суду від 8 серпня 2012
року про відкриття апеляційного
провадження та постанову Київського
апеляційного адміністративного суду
від 19 вересня 2012 року,

в с т а н о в и л а:

В червні 2011 року ОСОБА_1 звернулася до
суду із зазначеним позовом.

В обґрунтування позовних вимог
зазначала, що є матір'ю малолітньої
дитини, тому відповідно до статті 15
Закону України «Про державну допомогу
сім'ям з дітьми» має право на допомогу
по догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку в розмірі
встановленого законом прожиткового
мінімуму для дітей віком до 6 років.
Проте рішенням управління праці та
соціального захисту населення
Деснянської районної у м.
Чернігові ради від 18 лютого 2011 року
позивачу призначено допомогу по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку з 1 березня 2011 року по 2
жовтня 2013 року в розмірі 130 грн
в місяць. Крім цього, відповідач
всупереч статті 12 Закону України «Про
державну допомогу сім'ям з дітьми»
призначив ОСОБА_1 допомогу при
народженні дитини у розмірі 12 240 грн. На
думку позивача, вона має право на
отримання зазначеної допомоги у
розмірі 17 786,20 грн. (787 грн. х 22,6). Просила
з урахуванням заяви про збільшення
позовних вимог визнати незаконним
рішення управління праці та
соціального захисту населення
Деснянської районної у м.
Чернігові ради від 18 лютого 2011 року
щодо призначення ОСОБА_1 допомоги по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку в розмірі 130 грн та
допомоги при народженні дитини в
розмірі 12 240 грн; зобов'язати
відповідача прийняти рішення про
призначення позивачу допомоги по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку у розмірі, що
встановлений статтею 15 Закону України
«Про державну допомогу сім'ям з дітьми»
(в редакції, чинній на час призначення
допомоги), а саме у розмірі
прожиткового мінімуму для дітей віком
до 6 років, зокрема, з 1 березня 2011 року -
816 грн; з 1 квітня - 832 грн, з 1 жовтня - 853
грн, з 1 грудня - 870 грн; зобов'язати
відповідача прийняти рішення про
призначення позивачу допомоги при
народженні дитини у розмірі, що
встановлений статтею 12 Закону України
«Про державну допомогу сім'ям з дітьми»
(в редакції, чинній на час народження
дитини), а саме у розмірі 17786,20 грн,
зокрема, за період з 1 жовтня 2010 року по
31 жовтня 2010 року призначити
допомогу в розмірі 7083 грн, а за період з
1 листопада 2010 року по 31 жовтня 2011 року в
розмірі 891,33 грн в місяць.

Постановою Корюківського районного
суду Чернігівської області від 22
вересня 2011 року позов ОСОБА_1
задоволено частково. Визнано
незаконним рішення управління праці та
соціального захисту населення
Деснянської районної у м. Чернігові
ради від 18 лютого 2011 року щодо
призначення ОСОБА_1 допомоги при
народженні дитини в сумі 12 240 грн та
допомоги по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку в сумі
130 грн. Зобов'язано управління праці та
соціального захисту населення
Деснянської районної у м. Чернігові
ради призначити, провести перерахунок
та виплатити ОСОБА_1 допомогу по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку у розмірі, що
встановлений статтею 15 Закону України
«Про державну допомогу сім'ям з
дітьми», а саме виходячи з розрахунку
прожиткового мінімуму для дітей віком
до 6 років, що передбачено статтею 21
Закону України «Про державний бюджет
на 2011 рік» з 1 березня 2011 року за
виключенням уже виплачених сум.
Зобов'язано управління праці та
соціального захисту населення
Деснянської районної у м. Чернігові
ради призначити, провести перерахунок
та виплатити ОСОБА_1 допомоги при
народженні дитини у розмірі, що
встановлений статтею12 Закону України
«Про державну допомогу сім'ям з
дітьми», а саме виходячи з розрахунку
прожиткового мінімуму для дітей віком
до 6 років, що передбачено статтею 52
Закону України «Про державний бюджет
на 2010 рік» з 1 жовтня 2010 року за
виключенням вже виплачених сум. В
задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Постановою Київського апеляційного
адміністративного суду від 19 вересня
2012 року апеляційну скаргу
управління праці та соціального
захисту населення Деснянської
районної у м. Чернігові ради
задоволено. Постанову Корюківського
районного суду Чернігівської області
від 22 вересня 2011 року скасовано. В
задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Вказуючи на допущені, на думку ОСОБА_1,
судом апеляційної інстанції неповне
з'ясування обставин, які мають значення
у справі, та порушення норм чинного
матеріального законодавства, що
призвело до неправильного вирішення
даного спору, позивач просить
скасувати рішення суду апеляційної
інстанції та направити справу на новий
розгляд до апеляційного суду, зокрема,
щодо розгляду питання про
відповідність апеляційної скарги
відповідача вимогам статті 187 Кодексу
адміністративного судочинства
України, вирішення питання про строк
подачі заперечень на апеляційну скаргу
та виклик позивача в судове засідання
тощо.

Заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи касаційної скарги
та перевіривши за матеріалами справи
правильність застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга підлягає задоволенню частково з
наступних підстав.

Згідно з вимогами частини 2 статті 211
Кодексу адміністративного судочинства
України, що визначає умови, при яких
виникає право на касаційне оскарження,
ухвали суду першої інстанції після їх
перегляду в апеляційному порядку, а
також ухвали суду апеляційної
інстанції можуть бути оскаржені в
касаційному порядку, якщо вони
перешкоджають подальшому провадженню
у справі. Заперечення проти інших ухвал
можуть бути включені до касаційної
скарги на судове рішення, ухвалене за
наслідками апеляційного провадження.

Ухвала судді Київського апеляційного
адміністративного суду від 8 серпня 2012
року про відкриття апеляційного
провадження, яка оскаржується, не
перешкоджає подальшому провадженню у
справі, тому окремому оскарженню у
касаційному порядку не підлягає.
Касаційне провадження за поданою
касаційною скаргою у цій частині
підлягає закриттю як помилково
відкрите.

Під час розгляду справи по суті судами
першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що ОСОБА_1 є матір'ю
малолітньої дитини, ІНФОРМАЦІЯ_1.
Рішенням управління праці та
соціального захисту населення
Деснянської районної у м. Чернігові
ради від 18 лютого 2011 року позивачу
призначено допомогу при народженні
дитини в розмірі 12240 грн та допомогу по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку в розмірі 130 грн в
місяць.

Суд першої інстанції, задовольняючи
позовні вимоги частково, зазначив, що
зміни, внесені до статей 12 та 15 Закону
України «Про державну допомогу сім'ям з
дітьми» від 21 листопада 1992 року № 2811-ХII
Законом України «Про Державний бюджет
України на 2008 рік та про внесення змін
до деяких законодавчих актів України»
від 28 грудня 2007 року № 107-VI, мали
тимчасову дію в часі (з 1 січня 2008 року
по 31 грудня 2008 року), тому з 1
січня 2009 року почала діяти редакція
статей 12 та 15 Закону № 2811-ХII, що
була чинною до 1 січня 2008 року.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення
суду першої інстанції та відмовляючи в
задоволенні позову, виходив з того, що
зміни, внесені Законом № 107-VI до Закону
№ 2811-ХII є чинними, тому дії
відповідача щодо виплати допомоги по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку у 2011 році у розмірі не
меншому 130 гривень, встановленому
постановою Кабінету Міністрів України
від 27 грудня 2001 року № 1751 про
затвердження Порядку призначення і
виплати державної допомоги сім'ям з
дітьми, є правомірними.

Проте такі висновки судів попередніх
інстанцій не ґрунтуються на
правильному застосуванні норм
матеріального права.

Статтею 46 Конституції України
громадянам гарантовано право на
соціальний захист, що включає, зокрема,
право на забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності за рахунок страхових
внесків громадян, підприємств, установ
і організацій, а також бюджетних та
інших джерел соціального забезпечення;
створенням мережі державних,
комунальних, приватних закладів для
догляду за непрацездатними. Пенсії,
інші види соціальних виплат та
допомоги, що є основним джерелом
існування, мають забезпечувати рівень
життя, не нижчий від прожиткового
мінімуму, встановленого законом.

До 1 січня 2008 року - дати набрання
чинності Законом України «Про
Державний бюджет України на 2008 рік та
про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» від 28
грудня 2007 року № 107-VI - правовідносини
щодо виплати допомоги по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку регулювалися Законом України «Про
державну допомогу сім'ям з дітьми» від
21 листопада 1992 року № 2811-ХII, дія якого
поширювалася на осіб, не застрахованих
в системі загальнообов'язкового
державного соціального страхування
(стаття 13) та Законом України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням» від 18 січня 2001 року № 2240-III,
який поширював свою дію на
застрахованих у зазначеній системі
осіб. Розмір допомоги також визначався
цими законами. Статтею 15 Закону № 2811-ХII
було передбачено, що допомога по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку надається у розмірі
встановленого законом прожиткового
мінімуму для дітей віком до 6 років.
Згідно зі статтею 43 Закону № 2240-III
допомога по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку
надається застрахованій особі у
розмірі, що встановлюється правлінням
Фонду соціального страхування з
тимчасової втрати працездатності, але
не менше розміру прожиткового
мінімуму, встановленого законом.

Пунктами 23, 25 розділу ІІ Закону України
«Про Державний бюджет України на 2008 рік
та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» були
внесені відповідні зміни до Закону
України «Про державну допомогу сім'ям з
дітьми» та Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням». Зокрема, змінами до статті
13 Закону України «Про державну
допомогу сім'ям з дітьми» його дію
поширено на застрахованих осіб, а із
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням» було виключено статті 40- 44.

Рішенням Конституційного Суду України
від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 визнано
неконституційними низку положень
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2008 рік та про внесення змін
до деяких законодавчих актів України»,
в тому числі й пункт 25 розділу II цього
Закону щодо виключення статей 40- 44
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням».

Пунктом 2 розділу ІІІ Закону України
«Про Державний бюджет України на 2008 рік
та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» було
передбачено, що розділ II цього Закону
діє до 31 грудня 2008 року.

Таким чином, з дня ухвалення
Конституційним Судом України рішення
№ 10-рп/2008 відновили свою дію
вищезазначені положення Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування у
зв'язку з тимчасовою втратою
працездатності та витратами,
зумовленими народженням та
похованням», а з 1 січня 2009 року - статті
13, 15 Закону України «Про державну
допомогу сім'ям з дітьми».

Водночас частиною третьою статті 45
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2010 рік» від 27 квітня 2010 року
№ 2154-VI було визначено, що допомога при
народженні дитини та по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку відповідно до Закону України «Про
державну допомогу сім'ям з дітьми» та
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням» призначається і
здійснюється в розмірах і порядку,
визначених Кабінетом Міністрів
України.

Порядок призначення і виплати
державної допомоги сім'ям з дітьми
(далі - Порядок) був затверджений
постановою Кабінету Міністрів України
від 27 грудня 2001 року № 1751 саме
на виконання Закону України «Про
державну допомогу сім'ям з дітьми»
(пункт 1 Порядку). Новий акт Уряду на
виконання статті 45 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2010 рік» не
приймався.

Крім того, за змістом пункту 17 цього
Порядку право на виплату допомоги
мають особи, зазначені в статті 13
Закону України «Про державну допомогу
сім'ям з дітьми», яка на час виникнення
спірних відносин поширювала свою дію
щодо виплати допомоги лише на
незастрахованих осіб.

Розміри і порядок виплати допомоги по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку відповідно до Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування у
зв'язку з тимчасовою втратою
працездатності та витратами,
зумовленими народженням та
похованням» на виконання статті 45
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2010 рік» Кабінет Міністрів
України не визначав.

Відповідно до оскаржуваного рішення
відповідача від 18 лютого 2011 року (а.с.4)
позивач є застрахованою в системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування, тому
зазначені правовідносини регулюються
Законом України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими похованням».

За таких обставин колегія суддів
дійшла висновку, що на відносини щодо
виплати допомоги такій особі з 1
березня 2011 року поширюються норми
спеціального закону (яким є Закон
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування у
зв'язку з тимчасовою втратою
працездатності та витратами,
зумовленими народженням та
похованням»), а тому застосування судом
першої інстанції до таких
правовідносин положень Закону України
«Про державну допомогу сім'ям з
дітьми», а судом апеляційної інстанції
- положень законів України про
Державний бюджет України на 2009, 2010, 2011
роки та Порядку призначення і виплати
державної допомоги сім'ям з дітьми,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 27 грудня 2001 року
№ 1751, є помилковим.

За правилами статті 11 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд розглядає адміністративні справи
не інакше як за позовною заявою,
поданою відповідно до цього Кодексу, і
не може виходити за межі позовних
вимог. Кожна особа, яка звернулася за
судовим захистом, розпоряджається
своїми вимогами на свій розсуд, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до положень статті 159
Кодексу адміністративного судочинства
України судове рішення повинно бути
законним та обґрунтованим. Законним є
рішення, ухвалене судом відповідно до
норм матеріального права при
дотриманні норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Ухвалене у справі судове рішення суду
апеляційної інстанції зазначеним
вимогам не відповідає.

24 червня 2011 року до суду першої
інстанції надійшла заява позивача про
збільшення розміру позовних вимог,
відповідно до якої позивач просила,
зокрема, зобов'язати відповідача
прийняти рішення про призначення
позивачу допомоги при народженні
дитини у розмірі, що встановлений
статтею 12 Закону України «Про державну
допомогу сім'ям з дітьми» (в редакції,
чинній на час народження дитини), а саме
у розмірі 17786,20 грн (а.с.13, 14).

Апеляційний суд, скасовуючи рішення
суду першої інстанції та відмовляючи у
задоволенні позову, у мотивувальній
частині судового рішення ніяким чином
не обґрунтував свій висновок про
відмову у задоволенні зазначеної
позовної вимоги.

За правилами частини 1 статті 220 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції не може
досліджувати докази, встановлювати та
визнавати доведеними обставини, що не
були встановлені в судовому рішенні, та
вирішувати питання про достовірність
того чи іншого доказу.

Відповідно до положень частин 2, 4
статті 227 Кодексу адміністративного
судочинства України підставою для
скасування судових рішень судів першої
та (або) апеляційної інстанцій і
направлення справи на новий судовий
розгляд є порушення норм
процесуального права, які унеможливили
встановлення фактичних обставин, що
мають значення для правильного
вирішення справи. Справа направляється
до суду апеляційної інстанції для
продовження розгляду або на новий
розгляд, якщо порушення допущені
тільки цим судом.

Керуючись статтями 210, 211, 220, 222, 223, 227, 230,
231 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Касаційне провадження за касаційною
скаргою ОСОБА_1 на ухвалу судді
Київського апеляційного
адміністративного суду від 8 серпня 2012
року закрити.

Постанову Київського апеляційного
адміністративного суду від 19 вересня
2012 року скасувати, а справу направити
на новий судовий розгляд до суду
апеляційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
оскарженню не підлягає.

Головуючий
Юрченко В.В.

Судді
Амєлін С.Є.

Кобилянський М.Г.