Справа № 2а-991/12/0970
Суддя: Ніколін В.В.
Дата ухвалення: 2014-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2014 р.
Справа № 106999/12

Колегія суддів Львівського
апеляційного адміністративного суду в
складі:

головуючого судді
Ніколіна В.В.,

суддів
Качмара В.Я., Гінди О.М.,

при секретарі судового засідання
Щербі С.Б.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
Боднарівського сільського голови
Матківської Галини Ярославівни на
постанову Івано-Франківського
окружного адміністративного суду від
11.05.2012 року у справі за позовом
Боднарівського сільського голови
Матківської Г. Я. до Боднарівської
сільської ради, Калуської районної
державної адміністрації, третя особа
на стороні відповідачів ОСОБА_2,
управління Держкомзему в Калуському
районі про визнання протиправними і
скасування рішень, -

ВСТАНОВИЛА :

Матківська Г. Я. 04.04.2012 року звернулась
до суду з адміністративним позовом до
Боднарівської сільської ради,
Калуської районної державної
адміністрації, третя особа на стороні
відповідачів ОСОБА_2 про визнання
протиправними і скасування рішень від
15 квітня 2005 року та від 04 листопада 2005
року, визнання протиправним та
скасування розпорядження від 12 жовтня
2009 року, скасування Державного акту на
право власності на земельну ділянку
серії ЯП №4511721.

Вимоги адміністративного позову
мотивовані тим, що відповідно до рішень
Боднарівської сільської ради від 15
квітня 2005 року «Про вихід окремих
жителів села з земельними частками
(паями) в натурі і виділення земельних
ділянок для ведення особистого
селянського господарства» та від 04
листопада 2005 року «Про внесення змін в
рішення 21 сесії від 15 квітня 2005 року
«Про вихід окремих жителів села з
земельними частинами (паями) в натурі і
виділення земельних ділянок для
ведення особистого селянського
господарства» ОСОБА_2 був включений до
списку громадян, які мають право на
земельну частку (пай) в урочищі «Сад» в
с. Боднарів. На підставі вказаних
рішень Боднарівської сільської ради,
Калуською районною державною
адміністрацією прийнято розпорядження
від 12 жовтня 2009 року «Про передачу
земельної ділянки у власність
громадянину ОСОБА_2» і відповідно до,
якого йому передано у власність
земельні ділянки для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва,
які знаходяться на території
Боднарівської сільської ради, в тому
числі і в урочищі «Сад». На підставі
даного розпорядження ОСОБА_2 видано
державний акт на право власності на
земельну ділянку в цьому урочищі.
Однак, позивач вважає, що вище
зазначені рішення прийнятті з
порушенням норм чинного законодавства,
оскільки спірна земельна ділянка має
інше цільове призначення та відповідно
до проекту землеустрою по заміні
сертифікатів на право власності на
земельні частки (паї) державними
актами, дана земельна ділянка не
включена до схеми поділу земель на
земельні частки (паї) і знаходиться на
землях запасу Боднарівської сільської
ради.

Оскаржуваною постановою
Івано-Франківського окружного
адміністративного суду від 11.05.2012 року
у задоволенні позовної заяви
Боднарівського сільського голови
Матківської Г. Я. до Боднарівської
сільської ради, Калуської районної
державної адміністрації, третя особа
на стороні відповідачів ОСОБА_2,
управління Держкомзему в Калуському
районі про визнання протиправними і
скасування рішень - відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі позивач
просить зазначену постанову скасувати
та прийняти нову, якою задоволити
позовні вимоги в повному обсязі,
покликаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального права.
Вимоги за апеляційною скаргою
обґрунтовує тим, що в оскаржуваному
розпорядженні відсутнє посилання на
наявність та реквізити земельного
сертифіката на ім'я ОСОБА_2, також його
не було внесено до списку осіб, які
мають право на отримання земельної
частки ( паю).

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги у їх сукупності,
колегія суддів приходить до
переконання, що подана скарга не
підлягає задоволенню з наступних
мотивів.

Відмовляючи в позові Боднарівського
сільського голови Матківської Г. Я. суд
першої інстанції виходив з того, що
ОСОБА_2 18 лютого 1984 року був прийнятий
на роботу теслерем четвертого розряду
у звірорадгосп «Калуській», яке з 01
березня 1996 року перетворено в
комунальне сільськогосподарське
підприємство «Луква», а 08 серпня 1996
року його звільнено з роботи за власним
бажанням. Після звільнення з роботи, як
колишньому члену комунального
сільськогосподарського підприємства
«Луква» було видано сертифікат на
земельну частку. В березні 2005 року
ОСОБА_2 звернувся до Боднарівської
сільської ради із заявою про виділення
йому зазначеної у сертифікаті
земельної частки в розмірі 0,60 га для
ведення особистого господарства.
Рішеннями Боднарівської сільської
ради від 15 квітня 2005 року та від 04
листопада 2005 року ОСОБА_2 надано дозвіл
на вихід частками в натурі, в тому числі
на пайові землі котрі розташовані в
урочищі «Сад» Боднарівської сільської
ради.

Розпорядженням Калуської районної
державної адміністрації від 12 жовтня
2009 року №427 передано у власність
громадянину ОСОБА_2 земельні ділянки
для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва,
які знаходяться на території
Боднарівської сільської ради за межами
населеного пункту Боднарів загальною
площею 0,4586 га, в тому числі урочищі
«Сад» -0,1958 га та в урочищі «Ріка» - 0,2628
га. На підставі даного розпорядження 25
серпня 2010 року ОСОБА_2 видано державний
акт на право власності на земельну
ділянку серія ЯП №451172.

Підставами для визнання незаконним та
скасування рішення суб'єкта владних
повноважень є невідповідність його
вимогам чинного законодавства,
визначеній законом компетенції органу,
який видав це рішення. Обов'язковою
умовою визнання акту незаконним є
також порушення у зв'язку з його
прийняттям прав та охоронюваних
законом інтересів позивача у справі.

Пунктом 12 Перехідних положень
Земельного кодексу України
передбачено, що до розмежування земель
державної та комунальної власності
повноваження щодо розпорядження
землями (крім земель, переданих у
приватну власність, та земель,
зазначених в абзацах другому та
четвертому цього пункту) в межах
населених пунктів здійснюють
відповідні сільські, селищні, міські
ради з урахуванням вимог абзацу
третього цього пункту, а за межами
населених пунктів - відповідні органи
виконавчої влади.

В зазначеному нормативно-правовому
порядку ОСОБА_2, як колишньому члену
комунального сільськогосподарського
підприємства «Луква», якому було
видано сертифікат на земельну частку,
який в подальшому переданий ним
управлінню Держкомзему в Калуському
районі для виділення земельної ділянки
в натурі. На підставі цього сертифікату
ОСОБА_2 з дотриманням норм чинного
законодавства та порядку видачі
державних актів на право власності на
земельну ділянку відповідними і
уповноваженими на те органами
державної влади та органами місцевого
самоврядування видано державний акт на
право власності на земельну ділянку.

Посилання позивача на норму Указу
Президента України від 08 серпня 1995 року
№720/95 «Про порядок паювання земель,
переданих у колективну власність
сільськогосподарським підприємствам і
організаціям» якою нібито встановлено,
що списки громадян, які мають право на
земельну частку формуються на
загальних зборах пайовиків, суд не
приймає до уваги, оскільки така правова
норма відсутня у вищезазначеному Указі
Президента України. Позивач в своєму
адміністративному позові жодним чином
не зазначає, які саме правові норми
порушено при винесенні оскаржуваних
ним рішень та державного акту на право
власності на земельну ділянку. З
матеріалів справи вбачається, що самим
позивачем особистим підписом, як
посадової особи Боднарівської
сільської ради погоджено експлікацію
земель в урочищі «Сад», в якій
зазначено спірну земельну ділянку, яка
виділена ОСОБА_2, та скріплено печаткою,
а також позивачем погоджено акт
погодження меж земельної частки без
виносу в натурі.

Крім того, одною із основних підстав
оскарження рішень Боднарівської
сільської ради та розпорядження
Калуської районної державної
адміністрації позивач, голова
Боднарівської сільської ради
Матківська Г. Я. вважає відсутність
третьої особи ОСОБА_2 в списках
пайовиків сільськогосподарського
підприємства «Луква». Однак на вимогу
суду додаткових списків на підставі
яких 04 листопада 2005 року Боднарівська
сільська рада прийняла рішення про
внесення змін в рішення від 15 квітня 2005
року і затвердила додаток №1 до цього
рішення - список 20 громадян яким
виділено земельні ділянки в урочищі
«Сад», в якому під номером 13 значиться
третя особа ОСОБА_2, відповідач суду не
подала та пояснила, що їх в даний час
знайти не вдалося. При прийнятті
рішення по даному спору суд приймає до
уваги факт непослідовності дій
позивача голови Боднарівської
сільської ради, яка оспорює тільки
виділення третій особі ОСОБА_2
земельної ділянки в урочищі «Сад», в
той же час виділення йому земельної
ділянки в урочищі «Ріка» по тому ж
самому сертифікату, позивач під сумнів
не ставить.

Посилання позивача на те, що спірна
земельна ділянка виділена в урочищі
«Сад» не відноситься до земель
забудови, суд вважає необґрунтованим,
оскільки між сторонами, в тому числі і
третьою стороною спір про це не
ведеться. Третя сторона в даний час
використовує цю земельну ділянку за
цільовим призначенням - для товарного
сільськогосподарського виробництва.
На момент розгляду справи не може бути
підставою для скасування оспорюваних
рішень та обставина, на яку посилається
позивач, що спірна земельна ділянка
відносилась до земель запасу і не могла
бути розпайована. На даний час згідно
рішення Івано-Франківської обласної
ради від 30 вересня 2011 року змінено межі
населеного пункту с. Боднарів і в межі
села додатково включено 15,14 га земель, в
тому числі і земельна ділянка, яка
належить третій особі ОСОБА_2 в урочищі
«Сад».

Наведені нормативні норми чинного
законодавства України та встановленні
судом обставини, дають підстави
вважати, що порядок і правові підстави
отримання громадянином ОСОБА_2
земельної ділянки в урочищі «Сад» у
приватну власність для ведення
товарного сільськогосподарського
виробництва дотримані у повній
відповідності до вимог законодавства
самими відповідачами та ОСОБА_2, а тому
відсутні будь-які правові підстави для
скасування рішень Боднарівської
сільської ради від 15 квітня 2005 року
«Про вихід окремих жителів села з
земельними частками (паями) в натурі і
виділення земельних ділянок для
ведення особистого селянського
господарства» та від 04 листопада 2005
року «Про внесення змін в рішення 21
сесії від 15 квітня 2005 року «Про вихід
окремих жителів села з земельними
частинами (паями) в натурі і виділення
земельних ділянок для ведення
особистого селянського господарства»,
скасування розпорядження Калуської
районної державної адміністрації від 12
жовтня 2009 року «Про передачу земельної
ділянки у власність громадянину
ОСОБА_2» та скасування державного акту
на право власності на земельну ділянку.
За таких обставин, оскаржувані
позивачем нормативні акти та акт на
право власності на земельну ділянку
прийнятті у відповідності до норм
чинного законодавства, в зв'язку з чим,
суд першої інстанції прийшов до
висновку, що в задоволенні позову слід
відмовити.

Такі висновки суду першої інстанції, на
думку колегії суддів, відповідають
нормам матеріального права.

Як вбачається з матеріалів справи,
Матківська Г. Я. сільський голова
Боднарівської сільської ради 04.04.2012
року звернулась до суду з
адміністративним позовом до
Боднарівської сільської ради,
Калуської районної державної
адміністрації, третя особа на стороні
відповідачів ОСОБА_2 про визнання
протиправними і скасування рішень від
15 квітня 2005 року та від 04 листопада 2005
року, визнання протиправним та
скасування розпорядження від 12 жовтня
2009 року, скасування Державного акту на
право власності на земельну ділянку
серії ЯП №4511721.

Статтею 1 Закону України «Про порядок
виділення в натурі (на місцевості)
земельних ділянок власникам земельних
часток (паїв)» передбачено, що право на
земельну частку (пай) мають колишні
члени колективних
сільськогосподарських підприємств,
сільськогосподарських кооперативів,
сільськогосподарських акціонерних
товариств, у тому числі створених на
базі радгоспів та інших державних
сільськогосподарських підприємств, а
також пенсіонери з їх числа, які
отримали сертифікати на право на
земельну частку (пай) у встановленому
законодавством порядку.

Частиною 1 статті 3 зазначеного Закону
передбачено, що підставами для
виділення земельних ділянок у натурі
(на місцевості) власникам земельних
часток (паїв) є рішення відповідної
сільської, селищної, міської ради чи
районної державної адміністрації.

Пунктом 2 частини 1 статті 5 даного
Закону встановлено, що сільські,
селищні, міські ради та районні
державні адміністрації в межах їх
повноважень щодо виділення земельних
часток (паїв) у натурі (на місцевості)
приймають рішення щодо виділення
земельних часток (паїв) у натурі (на
місцевості).

Так, нормами ст.12 Земельного кодексу
України встановлено, що до повноважень
сільських рад у галузі земельних
відносин на території сіл належить
розпорядження землями територіальних
громад, в тому числі і передача
земельних ділянок комунальної
власності у власність громадян
відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до статті 25 Земельного
кодексу України при приватизації
земель державних і комунальних
сільськогосподарських підприємств,
установ та організацій земельні
ділянки передаються працівникам цих
підприємств, установ та організацій,
працівникам державних та комунальних
закладів освіти, культури, охорони
здоров'я, розташованих на території
відповідної ради, а також пенсіонерам з
їх числа з визначенням кожному з них
земельної частки (паю). Рішення про
приватизацію земель державних і
комунальних сільськогосподарських
підприємств, установ та організацій
приймають органи виконавчої влади або
органи місцевого самоврядування
відповідно до їх повноважень за
клопотанням працівників цих
підприємств, установ та організацій.

Згідно частини 1 статті 116 Земельного
кодексу України громадяни та юридичні
особи набувають права власності та
права користування земельними
ділянками із земель державної або
комунальної власності за рішенням
органів виконавчої влади або органів
місцевого самоврядування в межах їх
повноважень, визначених цим Кодексом
або за результатами аукціону.

Частиною 1 статті 122 Земельного кодексу
України передбачено, що сільські,
селищні, міські ради передають
земельні ділянки у власність або у
користування із земель комунальної
власності відповідних територіальних
громад для всіх потреб. Пунктом «а»
частини 3 даної статті передбачено, що
районні державні адміністрації на їх
території передають земельні ділянки
із земель державної власності (крім
випадків, визначених частиною сьомою
цієї статті) у власність або у
користування у межах сіл, селищ, міст
районного значення для всіх потреб та
за межами населених пунктів для
сільськогосподарського використання.
Вказаними рішеннями встановлено, що
сторони користуються тими земельними
ділянками, які їм виділені в натурі та у
відповідності до правовстановлюючих
документів.

Громадянин, зацікавлений у
приватизації земельної ділянки, яка
перебуває у його користуванні, подає
заяву до відповідної сільської ради за
місцем знаходження земельної ділянки,
рішення органів виконавчої влади та
органів місцевого самоврядування щодо
приватизації земельних ділянок
приймаються у місячний строк на
підставі технічних матеріалів та
документів, що підтверджують розмір
земельної ділянки ( ст. 1 і 8 Земельного
кодексу України). Земельні спори у
межах населених пунктів щодо меж
земельних ділянок, що перебувають у
власності і користуванні громадян
вирішують органи місцевого
самоврядування ( ч.3 ст.158 Земельного
Кодексу України) та перевіряються
відповідно Держкомземом у
відповідності меж та норм їх виділення.

Колегія суддів встановила, що ОСОБА_2
рішенням відповідача була надана
земельна ділянка, однак аналізуючи
прийняте рішення суд апеляційної
інстанції враховуючи доводи сторін
прийшов до висновку, що обставини,
якими позивачка обґрунтовує позовні
вимоги в частині скасування рішення
сесії не знайшли свого підтвердження,
таким чином суд, оцінивши в сукупності
наявні докази, вважає за необхідним
відмовити в задоволенні позовних вимог
позивачки.

Відповідно до частини 2 статті 1 Закону
України «Про місцеві державні
адміністрації» місцева державна
адміністрація є місцевим органом
виконавчої влади і входить до системи
органів виконавчої влади.
Розпорядження голів місцевих
державних адміністрацій, прийняті в
межах їх компетенції, є обов'язковими
для виконання на відповідній території
всіма органами, підприємствами,
установами та організаціями,
посадовими особами та громадянами.

Згідно з частинами 1, 2 статті 43 Закону
України «Про місцеві державні
адміністрації» акти місцевих
державних адміністрацій, що суперечать
Конституції України, законам України,
рішенням Конституційного Суду України,
актам Президента України та КМ України
або інтересам територіальних громад чи
окремих громадян, можуть бути
оскаржені до органу виконавчої влади
вищого рівня або до суду. Розпорядження
голови державної адміністрації, що
суперечать Конституції України,
законам України, рішенням
Конституційного Суду України, іншим
актам законодавства або є
недоцільними, неекономними,
неефективними за очікуваними чи
фактичними результатами, скасовуються
Президентом України, КМ України,
головою місцевої державної
адміністрації вищого рівня або в
судовому порядку. Тобто, як вірно
встановлено судом, законодавством
чітко обумовлено коло суб'єктів, яким
надано повноваження скасовувати
розпорядження голови державної
адміністрації. Такими суб'єктами є
Президент України, КМ України, голова
місцевої державної адміністрації
вищого рівня або суд.

Аналогічні положення закріплені також
частиною восьмою статті 118 Конституції
України відповідно до якої рішення
голів місцевих державних
адміністрацій, що суперечать
Конституції та законам України, іншим
актам законодавства України, можуть
бути відповідно до закону скасовані
Президентом України, або головою
місцевої державної адміністрації
вищого рівня.

При цьому, колегія суддів вказує, що
однією з визначальних умов скасування
розпорядження адміністрації, є та
обставина, що спірне розпорядження
суперечить Конституції України,
законам України, рішенням
Конституційного Суду України, іншим
актам законодавства або є
недоцільними, неекономними,
неефективними за очікуваними чи
фактичними результатами.

Як вбачається з матеріалів справи,
Розпорядженням голови Калуської
райдержадміністрації від 12 жовтня 2009
року було передано земельну ділянку у
власність ОСОБА_2 для ведення
товарно-сільськогосподарського
виробництва, які знаходяться на
території Боднарівської сільської
ради за межами населеного пункту
Боднарів загальною площею 0,4586 га, в
тому числі в урочищі «Сад» га пасовищ, в
урочищі «Ріка» - 0,2628 га ріллі, а тому
вказане рішення відповідає чіткому
встановленому процесу законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 7, ч. 3 ст. 8 Закону
від 14 лютого 1992 р. № 2114-XII «Про
колективне сільськогосподарське
підприємство» об'єктом права
колективної власності підприємства є,
зокрема, земля. Право власності
підприємства охороняється законом.
Належне йому майно може бути передано
державним, кооперативним та іншим
підприємствам, організаціям і
громадянам за рішенням загальних
зборів членів підприємства або зборів
уповноважених.

Пунктами 1, 2 Указу Президента України
від 8 серпня 1995 р. № 720/95 «Про порядок
паювання земель, переданих у
колективну власність
сільськогосподарським підприємствам і
організаціям» встановлено, що паюванню
підлягають сільськогосподарські
угіддя, передані у колективну
власність колективним
сільськогосподарським підприємствам,
сільськогосподарським кооперативам,
сільськогосподарським акціонерним
товариствам, у тому числі створеним на
базі радгоспів та інших державних
сільськогосподарських підприємств.

Паювання земель передбачає визначення
розміру земельної частки (паю) у
колективній власності на землю кожного
члена колективного
сільськогосподарського підприємства,
сільськогосподарського кооперативу,
сільськогосподарського акціонерного
товариства без виділення земельних
ділянок в натурі (на місцевості). Право
на земельну частку (пай) мають члени
колективного сільськогосподарського
підприємства, сільськогосподарського
кооперативу, сільськогосподарського
акціонерного товариства, в тому числі
пенсіонери, які раніше працювали в
ньому і залишаються членами
зазначеного підприємства, кооперативу,
товариства, відповідно до списку, що
додається до державного акта на право
колективної власності на землю.

Як вбачається з матеріалів справи,
ОСОБА_2 18 лютого 1984 року був прийнятий
на роботу теслерем четвертого розряду
у звірорадгосп «Калуській» яке з 01
березня 1996 року перетворено в
комунальне сільськогосподарське
підприємство «Луква», а 08 серпня 1996
року його звільнено з роботи за власним
бажанням. Після звільнення з роботи, як
колишньому члену комунального
сільськогосподарського підприємства
«Луква» було видано сертифікат на
земельну частку.

За змістом п. 24 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 16 квітня 2004
року № 7 «Про практику застосування
судами земельного законодавства при
розгляді цивільних справ» сертифікати
на право на земельну частку (пай) є
дійсними до виділення земельної
ділянки в натурі (на місцевості) та
видачі державного акта про право
власності на землю (пункт 17 розд. X
«Перехідні положення» ЗК України). Член
колективного сільськогосподарського
підприємства, включений до списку, що
додається до державного акта на право
колективної власності на землю,
набуває права на земельну частку (пай) з
дня видачі цього акта, і в разі його
смерті успадкування права на земельний
пай здійснюється за нормами ЦК, у тому
числі й у випадку, коли з різних причин
ця особа не отримала сертифікат на
право на земельну частку (пай).
Невнесення до зазначеного вище списку
особи, яка була членом КСП на час
передачі у колективну власність землі,
не може позбавити її права на земельну
частку. При неможливості надати такій
особі земельну частку (пай) з
колективної власності через
відсутність необхідної для цього землі
остання відповідно до пункту 7 Указу
Президента України від 8 серпня 1995 р. N
720/95 «Про порядок паювання земель,
переданих у колективну власність
сільськогосподарським підприємствам і
організаціям» має бути надана із
земель запасу, створеного місцевою
радою під час передачі землі у
колективну власність.

Враховуючи викладене, колегія суддів
не вбачає підстав для скасування
постанови суду першої інстанції.

А тому висновки суду першої інстанції
відповідають нормам матеріального та
процесуального права.

На підставі наведеного колегія суддів
прийшла до висновку, що судом першої
інстанції, при винесені оскаржуваної
постанови вірно дано правову оцінку
обставинам справі та ухвалено судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
що згідно ст. 200 КАС України є підставою
для залишення апеляційної скарги без
задоволення, а постанови суду першої
інстанції без змін.

Керуючись ч. 3 ст. 160, ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205,
206, 254 КАС України колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Боднарівського
сільського голови Матківської Галини
Ярославівни - залишити без задоволення.

Постанову Івано-Франківського
окружного адміністративного суду від
11.05.2012 року у справі № 2а-991/12/0970 -
залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуючий
В.В. Ніколін

Судді
В.Я. Качмар

О.М. Гінда