Справа № 804/468/14
Суддя: Лозицька Ірина Олександрівна
Дата ухвалення: 2014-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ
03 березня 2014 р. Справа № 804/468/14
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд у складі:
головуючого суддіЛозицької І.О. при
секретарі судового засіданняВасиленко
К.Е. за участю: представника позивача
представника відповідачаОСОБА_3
Колота В.В. розглянувши у відкритому
судовому засіданні адміністративну
справу за позовом фізичної
особи-підприємця ОСОБА_5 до
Дніпродзержинської об'єднаної
Державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Дніпропетровській області про
визнання протиправними дій, -
До Дніпропетровського окружного
адміністративного суду надійшов позов
фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 до
Дніпродзержинської об'єднаної
Державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Дніпропетровській області, в якому
позивач, з урахуванням заяви про
уточнення позовних вимог, просить:
- визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення,
прийняте Дніпродзержинською
об'єднаною державною податковою
інспекцією Головного управління
Міндоходів у Дніпропетровській
області на підставі Акту перевірки від
12.12.2013р. №1873/201/04-03-17-03-26/НОМЕР_1:
суму грошового зобов'язання з податку
на додану вартість в загальному
розмірі 254847,00грн., з яких 169898,00 грн. -
(фінансові) санкції (штрафи);
- визнати протиправними дії
Дніпродзержинської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Дніпропетровській області щодо
коригування шляхом виключення з
електронної бази даних «Деталізована
інформація по платнику податку на
додану вартість щодо результатів
автоматичного співставлення
податкових зобов'язань та податкового
кредиту в розрізі контрагентів на
рівні ДПС України» сум податкового
кредиту та податкових зобов'язань з
податку на додану вартість, які
визначені ФОП ОСОБА_5А (р.н.о.к.п.п.
НОМЕР_1) у податкових деклараціях за
період: березень 2013р., квітень
- зобов'язати Дніпродзержинську
об'єднану державну податкову інспекцію
Головного управління Міндоходів у
Дніпропетровській області, відновити
показники податкової звітності ФОП
ОСОБА_5 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1) за період:
березень 2013р., квітень 2013р., в
тому числі зобов'язати відобразити в
електронній базі даних «Деталізована
інформація по платнику податку на
додану вартість щодо результатів
автоматичного співставлення
податкових зобов'язань та податкового
кредиту в розрізі контрагентів на
рівні ДПС України» суми податкового
кредиту та податкових зобов'язань з
податку на додану вартість, які
визначені ФОП ОСОБА_5 та включені до
податкових декларацій з податку на
додану вартість за період: березень
2013р., квітень 2013 року.
В обґрунтування позову, позивач
зазначив, що Дніпродзержинською
об'єднаною державною податковою
інспекцією Головного управління
Міндоходів у Дніпропетровській
області проведено документальну
позапланову невиїзну перевірку ФОП
ОСОБА_5 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1) з питань
своєчасності, достовірності, повноти
нарахування та сплати податку на
додану вартість по взаємовідносинах з
за березень 2013 року, з ТОВ «Нові
рішення» () за квітень 2013
року, за результатами якої, складено
акт від 12.12.2013 року
№№1873/201/04-03-17-03-26/НОМЕР_1. На підставі
акту перевірки винесено податкове
повідомлення-рішення № від
08.01.2014р., яким збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість в загальному розмірі
254847,00грн., з яких 169898,00 грн. -
основний платіж, 84949,00 грн. - штрафні
(фінансові) санкції (штрафи). Позивач
вважає висновки податкового органу в
акті перевірки безпідставними та
необґрунтованими, а тому, винесене
податкове повідомлення-рішення
підлягає скасуванню.

Крім того, позивач зазначає, що за
результатами перевірки проведено
коригування показників податкової
звітності позивача з відповідними
підприємствами, що також, є
протиправним.

Відповідач проти позову заперечував,
посилаючись на те, що за результатами
перевірки податковий орган прийшов до
висновків щодо порушення позивачем
податкового законодавства, які є
обґрунтованими та підтверджені
письмовими доказами, а тому,
Дніпродзержинська об'єднана державна
податкова інспекціґ Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області при
прийнятті податкового
повідомлення-рішення № від
08.01.2014р., яким збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість в загальному розмірі
254847,00грн., з яких 169898,00 грн. - основний
платіж, 84949,00 грн. - штрафні (фінансові)
санкції (штрафи) діяла на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України. На підставі вищенаведеного,
просить суд у задоволенні позову
відмовити у повному обсязі.

В судовому засіданні представник
позивача підтримав позовні вимоги,
просив позов задовольнити з підстав,
зазначених у позовній заяві.

Представник відповідача у судовому
засіданні проти позову заперечував,
просив відмовити в задоволенні
адміністративного позову.

Заслухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи, всебічно
і повно з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтуються позовні
вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які
мають юридичне значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті, суд
приходить до наступних висновків.

В судовому засіданні встановлено, що
Дніпродзержинською об'єднаною
державною податковою інспекцією
Головного управління Міндоходів у
Дніпропетровській області проведено
документальну позапланову невиїзну
перевірку фізичної особи-підприємця
ОСОБА_5 з питань своєчасності,
достовірності, повноти нарахування та
сплати податку на додану вартість по
взаємовідносинах з ТОВ «Тотнес» (9) за березень 2013 року, з
ТОВ «Нові рішення» () за
квітень 2013 року.

Перевіркою встановлено порушення:

- наявність ознак відсутності факту
реального здійснення господарських
операцій між ФОП ОСОБА_5 та ТОВ «Сатурн
Інвест» (ТОВ «Тотнес»), ТОВ «Нові
рішення - 2013» у березні - квітні 2013
року та ймовірним
контрагентами-покупцями -
ПАТ «Запорізький комбінат
будматеріалів» ();

- п.185.1 ст.185, п.187.1 ст.187, п.188.1 ст.188
Податкового кодексу України, п.3 ст.5 та
п.1 ст.7 Господарського кодексу України
від 16.01.03р. №436-IV, 201.1 статті 201, податкові
зобов'язання ФОП ОСОБА_5 по контрагенту
- покупцю ПАТ «Запорізький комбінат
будматеріалів» (),
потребують відповідного коригування
на загальну суму - 155000 грн., шляхом
виключення зі складу податкових
зобов'язань сум податку на додану
вартість за березень 2013р. - в сумі 155000
грн.;

- п.198.2 ст.198, п.198.6 ст.198, абз. б) п.201.11 ст.201
Податкового кодексу України від
02.12.2010р. №2755-VI, зі змінами та
доповненнями, податковий кредит
ФОП ОСОБА_5, сформований за
рахунок взаємовідносин з ТОВ «Сатурн
Інвест» (ТОВ «Тотнес»), ТОВ «Нові
рішення-2013» за березень, квітень 2013р., у
розмірі 243369,22 грн.,
підлягає зменшенню шляхом виключення
зі складу податкового кредиту сум
податку на додану вартість у розмірі
73471,22 грн. в т.ч. за березень 2013 року -
73471,22 грн. та донараховано ПДВ 169898 грн., в
т.ч. за квітень 2013 року в
сумі - 169898 грн.

За результатами перевірки складено Акт
від 12.12.2013 року №№1873/201/04-03-17-03-26/НОМЕР_1
на підставі якого, винесено податкове
повідомлення-рішення № від
08.01.2014р., яким збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість в загальному розмірі
254847,00грн., з яких 169898,00 грн. - основний
платіж, 84949,00 грн. - штрафні (фінансові)
санкції (штрафи).

Так, перевіркою встановлено
відображення ФОП ОСОБА_5 в податковій
звітності взаємовідносин з ТОВ «Сатурн
Інвест» (ТОВ «Тотнес») ().

Згідно умов договору поставки № 0103/П13-8
від 01.03.2013 року ФОП
ОСОБА_5 - покупець, ТОВ «Сатурн Інвест» -
постачальник, відповідно до п.1
договору постачальник зобов'язується
передати у власність товар, а покупець
прийняти товар та сплатити за товар,
кількість і ціна якого, наведено в
специфікаціях.

ФОП ОСОБА_5 до перевірки надано
отримані від ТОВ «Сатурн Інвест»
(ТОВ «Тотнес») () у
березні 2013 року видаткові та податкові
накладні, що підтверджується актом
перевірки.

Розрахунки з ТОВ «Сатурн Інвест»
проводились через розрахунковий
рахунок, згідно виписок банку:

- від 27.05.2013р. № 373 на суму 26827,33грн.;

- від 23.05.2013р. № 358 на суму 96000,00грн.;

Крім того, перевіркою встановлено, що
згідно даних системи автоматизованого
співставлення податкових зобов'язань
та податкового кредиту в розрізі
контрагентів на рівні ДПА України, суми
податкового кредиту по
взаємовідносинам з ТОВ «Сатурн Інвест»
(ТОВ «Тотнес») задекларовані ФОП
ОСОБА_5 у декларації з ПДВ за березень
2013 року у розмірі 73471,22 грн.

Перевіркою встановлено відображення
ФОП ОСОБА_5 в податковій звітності
взаємовідносин з ТОВ «Нові рішення-2013».

Згідно умов договору про надання
послуг №0404/П13-9 від 04.04.2013 року
ФОП ОСОБА_5 - замовник, ТОВ «Нові
рішення-2013» - виконавець.

Відповідно до п.1.1 договору, виконавець
бере на себе зобов'язання: надати
послуги замовнику, в порядку та на
умовах, визначених цим договором, а
замовник бере на себе зобов'язання
сплатити плату за надані послуги.

ФОП ОСОБА_5 до перевірки надано
отримані від ТОВ «Нові рішення-2013» () у квітні 2013 року акти
здачі-прийняття робіт (надання послуг)
та податкові накладні, що
підтверджується актом перевірки.

Розрахунки з ТОВ «Нові рішення - 2013»
проводились через розрахунковий
рахунок, згідно виписок банку:

- від 27.05.2013р. № 2982 на суму 54172,67грн.;

- від 27.05.2013р. № 2990 на суму 300000,00грн.;

- від 11,06.2013р. № 3038 на суму 65330,04грн.;

- від 19.07.2013р. № 3188 на суму 164000,00грн.;

- від 27.05.2013р. № 374 на суму 169000,00грн.

Перевіркою встановлено, що згідно
даних системи автоматизованого
співставлення податкових зобов'язань
та податкового кредиту в розрізі
контрагентів на рівні ДПА України, суми
податкового кредиту по
взаємовідносинам з ТОВ «Нові
рішення-2013» задекларовані ФОП ОСОБА_5 у
декларації з ПДВ за квітень 2013 року у
розмірі 169898,00 грн.

Як вбачається з акту перевірки,
підставою для встановлення порушень з
боку позивача стало те, що
Дніпродзержинською об'єднаною
державною податковою інспекцією
Головного управління Міндоходів у
Дніпропетровській області при
перевірці використано наступні акти
перевірок, а саме:

- акт від 30.08.2013р.. № 951/26-55-22-04/38292091 про
неможливість проведення зустрічної
звірки ТОВ «Тотнес» (код ЄДРПОУ 3 8292091) з
питань дотримання вимог податкового
законодавства при здійсненні
фінансово - господарських
взаємовідносин з ТОВ «Г.Н.Т. ЛТД Груп»
(код 38464157) за період з 01.01.2013 року по
31.03.2013 року, складеного ДПІ у
Печерському районі ГУ Міндоходів у
м.Києві;

- акт від 27.09.2013р. № 1333/26-55-22-01/34616449 про
результати перевірки з питань
дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства ТОВ
«Нові рішення-2013» (),
складеного ДПІ у Печерському районі
ГУ Міндоходів у м.Києві.

Крім того, в судовому засіданні та з
матеріалів справи встановлено, що за
результатами перевірки відповідач
провів коригування в АІС «Податковий
блок» щодо співставлення податкових
зобов'язань та податкового кредиту
відносно позивача (Т. 2 а.с.146,
147 ).

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до п.п.14.1.36 п.14.1 ст.14
Податкового Кодексу України,
господарська діяльність - діяльність
особи, що пов'язана з виробництвом
(виготовленням) та/або реалізацією
товарів, виконанням робіт, наданням
послуг, спрямована на отримання доходу
і проводиться такою особою самостійно
та/або через свої відокремлені
підрозділи, а також, через будь-яку іншу
особу, що діє на користь першої особи,
зокрема, за договорами комісії,
доручення та агентськими договорами.

Згідно з пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК України,
податковий кредит - сума, на яку платник
податку на додану вартість має право
зменшити податкове зобов'язання
звітного (податкового) періоду,
визначена згідно з розділом V цього
Кодексу.

Згідно п.185.1 ст.185 Податкового кодексу
України, об'єктом оподаткування, є
операції платників податку з:

а) постачання товарів, місце постачання
яких, розташоване на митній території
України, відповідно до статті 186 цього
Кодексу, у тому числі операції з
передачі права власності на об'єкти
застави позичальнику (кредитору), на
товари, що передаються на умовах
товарного кредиту, а також, з передачі
об'єкта фінансового лізингу в
користування
лізингоотримувачу/орендарю;

б) постачання послуг, місце постачання
яких, розташоване на митній території
України, відповідно до статті 186 цього
Кодексу;

в) ввезення товарів на митну територію
України;

г) вивезення товарів за межі митної
території України;

е) постачання послуг з міжнародних
перевезень пасажирів і багажу та
вантажів залізничним, автомобільним,
морським і річковим та авіаційним
транспортом.

Згідно п.187.1 ст. 187 Податкового кодексу
України, датою виникнення податкових
зобов'язань з постачання
товарів/послуг вважається дата, яка
припадає на податковий період,
протягом якого відбувається будь-яка з
подій, що сталася раніше: а) дата
зарахування коштів від
покупця/замовника на банківський
рахунок платника податку, як оплата
товарів/послуг, що підлягають
постачанню, а в разі постачання
товарів/послуг за готівку - дата
оприбуткування коштів у касі платника
податку, а в разі відсутності такої -
дата інкасації готівки у банківській
установі, що обслуговує платника
податку; б) дата відвантаження товарів,
а в разі експорту товарів - дата
оформлення митної декларації, що
засвідчує факт перетинання митного
кордону України, оформлена відповідно
до вимог митного законодавства, а для
послуг - дата оформлення документа, що
засвідчує факт постачання послуг
платником податку.

Згідно п.188.1 ст.188 Податкового кодексу
України, база оподаткування операцій з
постачання товарів/послуг
визначається виходячи з їх договірної
(контрактної) вартості, але не нижче
звичайних цін, визначених відповідно
до статті 39 цього Кодексу, з
урахуванням загальнодержавних
податків та зборів (крім податку на
додану вартість та акцизного податку
на спирт етиловий, що використовується
виробниками - суб'єктами
господарювання для виробництва
лікарських засобів, у тому числі
компонентів крові і вироблених з них
препаратів, крім лікарських засобів у
вигляді бальзамів та еліксирів). До
складу договірної (контрактної)
вартості включаються будь-які суми
коштів, вартість матеріальних і
нематеріальних активів, що передаються
платнику податку безпосередньо
покупцем або через будь-яку третю особу
у зв'язку з компенсацією вартості
товарів/послуг.

Пунктом 198.1 ст. 198 ПК України
передбачено, що право на віднесення сум
податку до податкового кредиту виникає
у разі здійснення операцій з: а)
придбання або виготовлення товарів (у
тому числі в разі їх ввезення на митну
територію України) та послуг; б)
придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів, як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності); в)
отримання послуг, наданих нерезидентом
на митній території України, та в разі
отримання послуг, місцем постачання
яких, є митна територія України; г)
ввезення необоротних активів на митну
територію України за договорами
оперативного або фінансового лізингу.

За змістом п. 198.2 ст. 198 ПК України, датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

За приписами п. 198.3 статті 198 ПК України,
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду, у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

- придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Тобто, необхідною умовою для
віднесення сплачених у ціні товарів
(послуг) сум податку на додану вартість,
є факт придбання товарів та послуг з
метою їх використання в господарській
діяльності.

Пунктом 198.6 ст. 198 ПК України
передбачено, що не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
(або підтверджені податковими
накладними, оформленими з порушенням
вимог статті 201 цього Кодексу) чи не
підтверджені митними деклараціями,
іншими документами, передбаченими
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У
разі, коли на момент перевірки платника
податку органом державної податкової
служби суми податку, попередньо
включені до складу податкового
кредиту, залишаються не підтвердженими
зазначеними цим пунктом документами,
платник податку несе відповідальність
відповідно до цього Кодексу.

Згідно з п. 44.1 ст. 44 ПК України, для цілей
оподаткування платники податків
зобов'язані вести облік доходів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення
яких, передбачено законодавством.
Платникам податків забороняється
формування показників податкової
звітності, митних декларацій на
підставі даних, не підтверджених
документами, що визначені абзацом
першим цього пункту.

Як встановлено абз. 5 ст. 1 Закону
України "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні" від
16.07.1999 № 996-ХІV (далі - Закон № 996-ХІV),
господарська операція - дія або подія,
яка викликає зміни в структурі активів
та зобов'язань, власному капіталі
підприємства. Отже, господарська
операція повинна спричиняти реальні
зміни майнового стану платника
податків.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону № 996-ХІV,
бухгалтерський облік, є обов'язковим
видом обліку, який ведеться
підприємством. Фінансова, податкова,
статистична та інші види звітності, що
використовують грошовий вимірник,
ґрунтуються на даних бухгалтерського
обліку.

За змістом ч. 1 ст. 9 вищезазначеного
Закону, підставою для бухгалтерського
обліку господарських операцій, є
первинні документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів, можуть
складатися зведені облікові документи.
Частиною 2 ст. 9 Закону № 996-ХІV,
передбачені обов'язкові реквізити, які
мають містити первинні та зведені
облікові документи.

Відповідно до п. 2.15 та 2.16 Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995 № 88 (далі -
Положення), первинні документи
підлягають обов'язковій перевірці
працівниками, які ведуть
бухгалтерський облік, за формою і
змістом, тобто, перевіряється
наявність у документі обов'язкових
реквізитів та відповідність
господарської операції чинному
законодавству, логічна ув'язка окремих
показників. Забороняється приймати до
виконання первинні документи на
операції, що суперечать
нормативно-правовим актам,
встановленому порядку приймання,
зберігання і витрачання грошових
коштів, товарно-матеріальних цінностей
та іншого майна, порушують договірну і
фінансову дисципліну, завдають шкоди
державі, власникам, іншим юридичним і
фізичним особам. Такі документи
повинні бути передані керівнику
підприємства, установи для прийняття
рішення.

Пунктом 2.4 Положення визначено, що
первинні документи повинні мати такі
обов'язкові реквізити: найменування
підприємства, установи, від імені яких,
складений документ, назва документа
(форми), дата і місце складання, зміст та
обсяг господарської операції, одиниця
виміру господарської операції (у
натуральному та/або вартісному виразі),
посади і прізвища осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення, особистий
чи електронний підпис або інші дані, що
дають змогу ідентифікувати особу, яка
брала участь у здійсненні
господарської операції.

Із матеріалів справи вбачається, що у
позивача наявні всі необхідні первинні
документи, на підставі яких, позивачем
задекларовано суму податкового
кредиту (договори, податкові накладні,
видаткові накладні, інші), а придбаний
позивачем товар в подальшому був
використаний у власній господарській
діяльності.

Таким чином, зобов'язання контрагентів
позивача не спричиняють
цивільно-правових чи податкових
наслідків для позивача, так само,
позивач не може нести відповідальність
за будь-які порушення законодавства,
вчинені його контрагентами.

Відповідна правова позиція Верховного
Суду України у розглядуваній категорії
спорів, відображена, зокрема, у
постанові від 31.01.2011 року № 14/11 у справі
за позовом Закритого акціонерного
товариства "Мукачівський лісокомбінат"
до Мукачівської об'єднаної державної
податкової інспекції в Закарпатській
області про визнання недійсним
податкового повідомлення-рішення. Так,
за тотожних обставин та на підставі
вказаних норм Закону, Верховний Суд
України дійшов висновку про те, що
«чинне законодавство України не
ставить в залежність виникнення у
платника ПДВ права на податковий
кредит від дотримання вимог
податкового законодавства іншим
суб'єктом господарювання, зокрема, тим,
який не був постачальником товарів
(послуг), на вартість яких, нарахований
ПДВ, що включений платником податку до
податкового кредиту».

Верховний Суд України у вказаному
рішенні, також наголосив, що такий
висновок "узгоджується із практикою
Європейського Суду з прав людини. Так, у
справі "БУЛВЕС"АД проти Болгарії" (заява
№ 3991/03) Європейський Суд з прав людини у
своєму рішенні від 22 січня 2009 року
зазначив, що платник податку не повинен
нести наслідків невиконання
постачальником його зобов'язань зі
сплати податку і в результаті
сплачувати ПДВ другий раз, а також
сплачувати пеню. На думку Суду, такі
вимоги стали надмірним тягарем для
платника податку, що порушило
справедливий баланс, який повинен
підтримуватися між вимогами
суспільного інтересу та вимогами
захисту права власності".

Також, суд звертає увагу на рішення
Європейського Суду з прав людини
від 9 січня 2007 року, про порушення
Україною статті 1 Першого протоколу у
справі "Інтерсплав проти України".

Так, у п. 37 рішення вказується: "Заявник
стверджував, що він сплачував податки
відповідно до Закону і ці платежі
перевірялись декілька разів
державними органами. Він
зазначив, що не несе відповідальності
за діяльність інших компаній, у яких
він купував металевий брухт, ціна на
який, включала ПДВ. Обов'язок
сплачувати це ПДВ покладався на ці
компанії, а не на заявника. Заявник
підкреслив, що він не мав ні
компетенції, ні можливості
контролювати господарську діяльність
інших підприємств і ситуація, на яку
посилається Уряд, вказує на
незадовільну діяльність податкових
органів, за які заявник не повинен
нести відповідальність. Він далі
підкреслював, що численні перевірки
його діяльності, які здійснювалися
податковими органами, не виявили
порушень, на підставі яких, останні
могли б ґрунтувати свої відмови".

Відповідно до п. 38 рішення зазначено:
"На думку Суду, коли державні органи
володіють будь-якою інформацією про
зловживання в системі відшкодування
ПДВ, що здійснюються конкретною
компанією, вони можуть вжити
відповідних заходів для запобігання
або усунення таких зловживань. Суд,
однак, не може прийняти зауваження
Уряду щодо загальної практики з
відшкодування ПДВ за відсутності
будь-яких ознак, які б указували на те,
що заявник був безпосередньо залучений
до таких зловживань".

Отже, суд вважає, що відповідач, без
достатніх на то підстав, прийшов до
висновків щодо порушення позивачем
податкового законодавства.

Крім того, перелік інформаційних баз, а
також, форми і методи опрацювання
інформації визначаються центральним
органом державної податкової служби.
Зібрана податкова інформація та
результати її опрацювання
використовуються для виконання
покладених на органи державної
податкової служби функцій та завдань
(ч. 74.2 ст. 74 ПК України).

Податкова інформація, є різновидом
інформаційно-аналітичного
забезпечення діяльності органів
державної податкової служби (п. 62.1.2 ПК
України), який, у свою чергу, є способом
здійснення податкового контролю.
Відповідно до ч. 61.1 ст. 61 ПК України,
податковий контроль - система заходів,
що вживаються контролюючими органами з
метою контролю правильності
нарахування, повноти і своєчасності
сплати податків і зборів, а також,
дотримання законодавства з питань
регулювання обігу готівки, проведення
розрахункових та касових операцій,
патентування, ліцензування та іншого
законодавства, контроль за дотриманням
якого, покладено на контролюючі органи.

"Деталізована інформація по платнику
ПДВ щодо результатів автоматичного
співставлення податкових зобов'язань
та податкового кредиту в розрізі
контрагентів на рівні ДПА України", як
спосіб податкового контролю, введена в
дію ДПА України з метою проведення
перевірок податкових декларацій з
податку на додану вартість, в якій по
податковим періодам відображаються
показники податкового кредиту та
податкових зобов'язань платників
податків у розрізі контрагентів на
підставі поданої платниками податків
податкової звітності з ПДВ, тобто,
податкових декларації з податку на
додану вартість з додатками № 5.
Прийняття податкової декларації, є
обов'язком контролюючого органу.
Водночас, обов'язок платника податків
подати декларацію з ПДВ узгоджується з
обов'язком податкового органу прийняти
таку декларацію та, при відсутності
зауважень до її оформлення,
відобразити показники цієї декларації
у відповідних базах податкової
звітності, а показники податкового
кредиту та податкових зобов'язань
конкретного платника податків, які
відображаються в базі співставлення,
формуються на підставі показників
поданих таким платником податків
податкових декларацій з ПДВ із
додатком № 5, і повинні їм відповідати.

Відповідно до ст. 74 ПК України,
податкова інформація, є власністю
держави і може використовуватись лише
для визначених Податковим кодексом
цілей. Для інформаційно-аналітичного
забезпечення діяльності державної
податкової служби створюються
відповідні інформаційні бази, перелік
яких, визначається Державною
податковою адміністрацією України.
Персональна інформація про платників
податків, яка знаходиться в
інформаційних базах даних
контролюючих органів, не може бути
розголошена. Порушення законодавства
України про інформацію тягне за собою
дисциплінарну, цивільно-правову,
адміністративну або кримінальну
відповідальність, згідно з
законодавством України.

Відповідальність за порушення
законодавства про інформацію несуть
особи, винні у вчиненні таких порушень,
як: необґрунтована відмова від надання
відповідної інформації; надання
інформації, що не відповідає дійсності;
поширення відомостей, що не
відповідають дійсності. Викладене
свідчить, що "Деталізована інформація
по платнику ПДВ щодо результатів
автоматичного співставлення
податкових зобов'язань та податкового
кредиту в розрізі контрагентів на
рівні ДПА України", є одним із
різновидів податкового контролю, а
відтак, ураховуючи приписи Закону
України "Про інформацію", вказана
офіційна інформація державних органів
повинна відповідати дійсності.

Виходячи із змісту положень п. 1.1
Методичних рекомендацій, інформація,
викладена в базі "Деталізована
інформація по платнику ПДВ щодо
результатів автоматизованого
співставлення податкових зобов'язань
та податкового кредиту в розрізі
контрагентів на рівні ДПА України" може
бути використана при перевірці ДПІ
контрагента постачальника платника
податку.

Податок на додану вартість за своєю
економічною суттю, відноситься до
непрямих податків, тобто, його сума
включається у вартість товарів, що
поставляються продавцем. Одна операція
з продажу товару, викликає відповідні
податкові наслідки у обох сторін такої
операції, які є платниками ПДВ, у
продавця - податкові зобов'язання, у
покупця - податковий кредит. Тобто, якщо
у продавця товару податкові
зобов'язання рівні нулю, то і покупця
товару податковий кредит більший бути
не може. За таких обставин, у разі зміни
в базі "Деталізована інформація по
платнику ПДВ щодо результатів
автоматизованого співставлення
податкових зобов'язань та податкового
кредиту в розрізі контрагентів на
рівні ДПА України", податкового
зобов'язання з ПДВ у платника податку,
автоматично виникає питання щодо зміни
податкового кредиту і у контрагента -
постачальника.

Самостійна зміна ДПІ в базі
"Деталізована інформація по платнику
ПДВ щодо результатів автоматизованого
співставлення податкових зобов'язань
та податкового кредиту в розрізі
контрагентів на рівні ДПА України"
показників податкового кредиту та
податкових зобов'язань позивача без
зміни цих показників самим позивачем
шляхом подання уточнюючих декларацій
(розрахунків), буде порушувати його
права та інтереси, оскільки, позивач, як
платник податків, має право
розраховувати на те, що задекларовані
ним в податкових деклараціях показники
податкового кредиту та податкових
зобов'язань відповідають показникам з
централізованої бази даних податкової
звітності. Така
невідповідність може мати для позивача
негативні наслідки, як то: погіршення
його ділової репутації, як належного
платника податків, відмова його
контрагентів від подальших
господарських відносин з позивачем, з
метою уникнення негативних податкових
наслідків для себе від таких операцій,
позивач, як платник податків, має право
розраховувати на те, що задекларовані
ним в податкових деклараціях показники
податкового кредиту та податкових
зобов'язань відповідають показникам з
централізованої бази даних податкової
звітності, тощо.

Суд зауважує, що невідповідність
показників податкового кредиту та
податкових зобов'язань, задекларованих
позивачем у деклараціях з ПДВ,
показникам відображеним в електронній
базі, може мати негативні наслідки, як
для самого платника податків, так і для
його контрагентів.

Відповідно до п.54.1 ст. 54 Податкового
кодексу України, крім випадків,
передбачених податковим
законодавством, платник податків
самостійно обчислює суму податкового
та/або грошового зобов'язання та/або
пені, яку зазначає у податковій (митній)
декларації або уточнюючому розрахунку,
що подається контролюючому органу у
строки, встановлені цим Кодексом. Така
сума грошового зобов'язання та/або пені
вважається узгодженою.

Згідно з п.49.8 ст. 49 Податкового кодексу
України, прийняття податкової
декларації, є обов'язком органу
державної податкової служби. Під час
прийняття податкової декларації
уповноважена посадова особа органу
державної податкової служби, в якому
перебуває на обліку платник податків,
зобов'язана перевірити наявність та
достовірність заповнення всіх
обов'язкових реквізитів, передбачених
пунктами 48.3 та 48.4 статті 48 Податкового
Кодексу. Інші показники, зазначені в
податковій декларації платника
податків, до її прийняття перевірці не
підлягають.

Тобто, обов'язок платника податків
подавати декларацію з податку на
додану вартість узгоджується з
обов'язком податкового органу прийняти
таку декларацію та, при відсутності
зауважень до її оформлення,
відобразити показники цієї декларації
у відповідних базах податкової
звітності.

За змістом частин 4, 5 ст. 11 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд повинен визначити
характер спірних правовідносин та
зміст правової вимоги, матеріальний
закон, який їх регулює, а також факти, що
підлягають встановленню і лежать в
основі вимог та заперечень; з'ясувати,
які є докази на підтвердження
зазначених фактів.

Таким чином, суд дійшов висновку, що
поданих представником позивача та
представником відповідача доказів,
достатньо для встановлення обставин
справи та для ухвалення судового
рішення.

Одним з принципів адміністративного
судочинства, передбачених ст.7 Кодексу
адміністративного судочинства
України, є принцип законності, який
відповідно до ст.9 Кодексу
адміністративного судочинства
України, полягає в наступному, суд при
вирішенні справи керується принципом
законності, відповідно до якого, органи
державної влади, органи місцевого
самоврядування, їхні посадові і
службові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до ч.1 ст.71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу, а
суд, згідно ст.86 цього Кодексу, оцінює
докази, які є у справі, за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні.

Вирішуючи питання щодо судового збору,
суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 94 КАС України, якщо
судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

У зв'язку з чим, стягнути з Державного
бюджету України на користь
фізичної особи-підприємця ОСОБА_5
судовий збір в розмірі
556,20 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 162 КАС України, при
вирішені справи по суті, суд може
задовольнити адміністративний позов
повністю або частково чи відмовити в
його задоволенні повністю, або
частково.

Враховуючи викладене, суд приходить до
висновку щодо задоволення позовних
вимог.

Керуючись ст.ст. 2-10, 11, 12, 69, 70, 71, 86, 94, 122,
159-163, 167 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов фізичної
особи-підприємця ОСОБА_5 до
Дніпродзержинської об'єднаної
Державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Дніпропетровській області про
визнання протиправними дій -
задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
№ від 08.01.2014р.,яким
збільшено суму грошового зобов'язання
з податку на додану вартість в
загальному розмірі 254 847,00 грн., з яких 169
898,00 грн. - основний платіж, 84 949,00 грн. -
штрафні (фінансові) санкції.

Визнати протиправними дії
Дніпродзержинської об'єднаної
Державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Дніпропетровській області щодо
коригування шляхом виключення з
електронної бази даних "Деталізована
інформація по платнику податку на
додану вартість щодо результатів
автоматичного співставлення
податкових зобов'язань та податкового
кредиту в розрізі контрагентів на
рівні ДПС України" сум податкового
кредиту та податкових зобов'язань з
податку на додану вартість по
податковим деклараціям за період:
березень 2013 року, квітень 2013 року.

Зобов'язати Дніпродзержинську
об'єднану Державну податкову інспекцію
Головного управління Міндоходів у
Дніпропетровській області відновити
показники податкової звітності за
період: березень 2013 року, квітень 2013
року, в тому числі відобразити в
електронній базі даних "Деталізована
інформація по платнику податку на
додану вартість щодо результатів
автоматичного співставлення
податкових зобов'язань та податкового
кредиту в розрізі контрагентів на
рівні ДПС України" суми податкового
кредиту та податкових зобов'язань з
податку на додану вартість за період:
березень 2013 року, квітень
2013 року.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь фізичної особи-підприємця
ОСОБА_5 судовий збір в розмірі 556,20 грн.

Постанова може бути оскаржена до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду через
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд шляхом подання
апеляційної скарги до суду першої
інстанції з одночасним направленням
копії апеляційної скарги до суду
апеляційної інстанції протягом десяти
днів з дня проголошення постанови, або
протягом десяти днів з моменту
отримання копії постанови, відповідно
до вимог ст. 186 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Постанова суду набирає законної сили у
порядку та у строки, визначені
статтею 254 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Суддя Постанова не набрала
законної сили 03.03.14 Суддя З оригіналом
згідно Помічник суддіІ.О. Лозицька І.О.
Лозицька Ф.В.Рагімов