Справа № 814/3136/13-а
Суддя: Шевчук О.А.
Дата ухвалення: 2014-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 березня 2014 р.м.ОдесаСправа № 814/3136/13-а

Категорія: 8.3.2 Головуючий в 1 інстанції:
Середа О. Ф.

Колегія суддів Одеського апеляційного
адміністративного суду

у складі: головуючої судді - Шевчук О.А.,

суддів: Зуєвої Л.Є., Лук'янчук О.В.,

при секретарі Берекет Н.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Ленінському
районі м. Миколаєва Головного
управління Міндоходів у Миколаївській
області на постанову Миколаївського
окружного адміністративного суду від 14
серпня 2013 року по справі за
адміністративним позовом фізичної
особи - підприємця ОСОБА_1 до Державної
податкової інспекції у Ленінському
районі м. Миколаєва Миколаївської
області Державної податкової служби
про визнання неправомірними дій,
скасування податкових повідомлень -
рішень, -

ВСТАНОВИЛА:

В липні 2013 року позивач звернувся до
суду з зазначеним позовом, посилаючись
на те, що документи, а саме наказ та
направлення на перевірку складені з
порушенням вимог діючого
законодавства, що є підставою для
недопущення посадових осіб органу
державної служби до проведення
документальної виїзної перевірки. Крім
того, позивач вважає що ним не було
допущення жодного порушення норм
податкового Кодексу, а тому прийняті
відповідачем податкові
повідомлення-рішення не відповідають
нормам діючого законодавства України,
тому вони підлягають скасуванню.

Постановою Миколаївського окружного
адміністративного суду від 14 серпня 2013
року позовні вимоги задоволено
частково. Податкові повідомлення -
рішення скасовано, в задоволенні решти
позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням
по справі, відповідач надав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
рішення суду першої інстанцій,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального і процесуального права,
та ухвалити нове судове рішення, яким
відмовити у задоволенні позовних
вимог.

Особи, що беруть участь у справі, про
дату, час і місце судового розгляду
були сповіщені належним чином
відповідно до ст. 34-39 КАС України, в
судове засідання не з'явились,
враховуючи що, в матеріалах справи
достатньо письмових доказів для
правильного вирішення апеляційної
скарги, а особиста участь сторін в
судовому засіданні не обов'язкова,
колегія суддів у відповідності до ч. 4
ст. 196 КАС України визнала можливим
проводити апеляційний розгляд справи
за відсутності сторін.

Згідно ст. 41 КАС України фіксування
судового засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснювалося.

Перевіривши правову оцінку обставин
справи та повноту їх встановлення,
доводи апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є фізичною
- особою підприємцем, зареєстрований в
органах державної влади Виконавчого
комітету Миколаївської міської ради,
15.12.1993 року отримав свідоцтво про
державну реєстрацію № 3023, на
податковому обліку в ДПІ у Ленінському
районі м. Миколаєва перебуває з 21.12.1993
року.

В період з 05.11.2012 року по 16.11.2012 року
відповідачем проводилась
документальна планова виїзна
перевірка фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1 з питань дотримання вимог
податкового та іншого законодавства за
період з 01.01.2010 року по 31.12.2011 року, про
що було складено Акт перевірки №
355/17-200-НОМЕР_3 від 23.11.2012 року.

В акті перевірки відображено
порушення: ст.. 13 розділу І/ Декрету
Кабінету Міністрів України від 26.12.1992
року № 13-92 «Про прибутковий податок з
громадян» зі змінами та доповненнями, з
урахуванням п.п. 9.12.1 п. 19.12 ст. 9, п. 22.10 ст.
22 Закону України «Про податок з доходів
фізичних осіб» № 889-І/ від 22.05.2003 року із
змінами та доповненнями, п.п. 49.18.5 п. 49.18
ст. 49, п.п. «в» п.п. 138.10.2 п. 138 ст. 138, п. 177.2,
п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України
від 02.12.2010 року № 2755-/І зі змінами та
доповненнями (надалі - ПК України)
(заниження оподатковуваного доходу у
період з 01.01.2010 року по 31.12.2011 року)
всього на суму 53 251,07 грн., в т.ч. по
періодам: 2010 рік - 8 290,17 грн.; 2011 рік - 44
960,90 грн.; п.п. 198.1 «а» п. 198.1, 198.3 ст. 198 ПК
України в результаті чого занижено
податок на додану вартість на загальну
суму 55 109,37 грн., в т.ч. по періодам:
липень 2011 року - 12 555,94 грн., серпень 2011
року - 5 870,23 грн., вересень 2011 року - 15
453,34 грн., жовтень 2011 року - 11 196,69 грн.,
листопад 2011 року - 6 705,67 грн., грудень 2011
року -3 327,50 грн.; п. 6 ст. 128 Господарського
кодексу України № 436-І/ від 16.01.2003 року
та вимог Порядку ведення обліку
доходів та витрат, затвердженого
наказом ДПА України від 24.12.2010 року №
1025, до графи 6 включені витрати, які
безпосередньо не пов'язані з
одержанням доходу в період з 01.01.2011 року
по 31.12.2011 року.

На підставі вищезазначеного акту
відповідачем винесені податкові
повідомлення - рішення № від
26.12.2012 року про визначення податкового
зобов'язання (податок з доходів
фізичних осіб) в сумі 53 251,07 грн. (основне
зобов'язання) та 11240,22 грн. (штрафні
санкції); № від 26.12.2012 року про
визначення суми податкового
зобов'язання (ПДВ) в сумі 55 109,37 грн.
(основне зобов'язання) та 13 777,34 грн.
(штрафні санкції).

Заперечуючи проти акту на підставі п.
56.2, 56.3 ст. 56 Податкового кодексу України
позивачем подано скаргу на рішення ДПІ
у Ленінському районі м. Миколаєва до
ДПС у Миколаївській області.

Рішенням ДПС у Миколаївській області №
846/10/10-209 від 11.04.2013 року про результати
розгляду скарги, ФОП ОСОБА_1 від 06.02.2013
року залишено без задоволення. За
наслідками розгляду скарги 20.06.2013 року
Міністерство доходів і зборів України
прийняло рішення №2249/І/99-99-10-01-03-14, яким
повторну скаргу залишено без
задоволення, а податкові
повідомлення-рішення без змін.

Приймаючи рішення про часткове
задоволення позовних вимог суд першої
інстанції виходив з того, що позовні
вимоги про визнання протиправними дій
відповідача щодо проведення перевірки
задоволенню не підлягають, оскільки
позивачем не доведено таких
протиправних дій. Щодо скасування
податкових повідомлень - рішень, суд
першої інстанції прийшов до висновку
про їх скасування, оскільки у позивача
виникло право на віднесення сум
податку до податкового кредиту, що
підтверджено матеріалами справи.

Судова колегія погоджується з таким
висновком суду з огляду на наступне.

У відповідності до п.177.2, ст.172 ПК
України об'єктом оподаткування є
чистий оподатковуваний дохід, тобто
різниця між загальним
оподатковуваним доходом (виручка у
грошовій та не грошовій формі) і
документально підтвердженими
витратами, пов'язаними з
господарською діяльністю такої
фізичної особи - підприємця.

Пунктом 177.4. ст.177 ПК України
передбачено, що до переліку витрат,
безпосередньо пов'язаних з отриманням
доходів, належать документально
підтверджені витрати, що включаються
до витрат операційної діяльності
згідно з розділом III цього Кодексу.

Згідно розділу III, а саме п. 138.1 ст. 138 ПК
України витрати, що враховуються
при обчисленні об'єкта оподаткування,
складаються із: витрат операційної
діяльності, та інших витрат, в тому
числі передбачені ст.144-148 ПК України,
крім витрат, визначених у пунктах 138.3
цієї статті та у статті 139 цього
Кодексу.

Згідно п. 144.1 ст. 144 ПК України
передбачено, що амортизації підлягають
витрати на проведення ремонту,
реконструкції, модернізації та інших
видів поліпшення основних засобів, що
перевищує 10 відсотків сукупної
балансової вартості всіх груп
основних засобів, що підлягають
амортизації, на початок звітного року.

П. 146.12 ст. 146 ПК України редакції
закону від 07.07.2011 року передбачає, що
сума витрат, що пов'язана з ремонтом
та поліпшенням об'єктів основних
засобів, у тому числі орендованих, у
розмірі, що не перевищує 10
відсотків сукупної балансової
вартості всіх груп основних засобів
на початок звітного року, відноситься
до витрат того звітного податкового
періоду, в якому такі ремонт та
поліпшення були здійсненні.

Таким чином правильним є висновок суду
першої інстанції про те, що сума витрат
ФОП ОСОБА_1 за 2011 рік, що пов'язана з
ремонтом та поліпшенням основних
засобів в кількості 16 одиниць
(придбання запчастин, шин,
акумуляторів), що складає 164 295,70 грн., не
перевищує 10 відсотків сукупної
балансової вартості всіх основних
засобів, а тому правомірно була
включена до складу витрат періоду
липень-грудень 2011 року.

Крім того, п.п.138.10.2, п.138.10 ст.138 ПКУ
передбачає, що до складу інших витрат
включаються адміністративні витрати,
спрямовані на обслуговування та
управління підприємством: витрати на
утримання основних засобів, інших
необоротних матеріальних активів
загальногосподарського використання
(оперативна оренда (у тому
числі оренда легкових автомобілів),
придбання пально-мастильних
матеріалів, стоянка,
паркуваннялегкових автомобілів,
страхування майна, амортизація,
ремонт, опалення, освітлення,
водопостачання, водовідведення,
охорона.

З матеріалів справи вбачається, що
витрати ФОП ОСОБА_1 на придбання
дизпалива, являються не
адміністративними, а основними, які
направлені для забезпечення та
функціонування його діяльності -
перевезення вантажу, тому до них не
можна застосовувати норму п.п.138.10.2
п.138.10 ст. 138 ПК України.

Що стосується порушення ФОП ОСОБА_1 п. 6
ст. 128 ГКУ та вимог Порядку ведення
обліку доходів та витрат, що
затверджені наказом ДПА України від
24.12.2010р. №1025 - то з матеріалів справи
вбачається, що до графи 6 були включені
всі витрати, які пов'язані з одержанням
ним доходу, тому судова колегія вважає,
що ФОП ОСОБА_1 не допустив порушень
податкового законодавства..

Згідно п. 198.1. ст. 198 ПК України право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з придбання або виготовлення
товарів (у тому числі в разі їх ввезення
на митну територію України) та послуг.

П. 198.2 ст. 198 ПК України передбачено, що
датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається дата
тієї події, що відбулася раніше: дата
списання коштів з банківського
рахунка платника податку на оплату
товарів/послуг; дата отримання
платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

З матеріалів справи вбачається, що
позивач придбав та отримав товар
(дизпаливо, запчастини, акумулятори,
шини та інші) на протязі липня - грудня
2011 року на загальну суму 330 656,64 грн. (в
т.ч. ПДВ 55 109,37 грн.), з метою його
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
своєї господарської діяльності -
перевезення вантажів.

Відповідно до п. 198.3. ст. 198 ПК України
податковий кредит звітного
періоду визначається виходячи з
договірної (контрактної) вартості
товарів/послуг, але не вище рівня
звичайних цін, визначених відповідно
до статті 39 цього Кодексу, та
складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з придбанням або
виготовленням товарів (у тому
числі при їх імпорті) та послуг з метою
їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того,
чи такі товари/послуги та основні
фонди почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у
межах господарської діяльності
платника податку протягом
звітного податкового періоду, а
також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого
звітного податкового періоду.

Таким чином, судова колегія
погоджується з висновком суду першої
інстанції про те, що у позивача виникло
право на віднесення сум податку до
податкового кредиту з дати отримання
ним товару, позивачем не було допущено
порушень норм податкового
законодавства, а тому прийняті
відповідачем податкові
повідомлення-рішення підлягають
скасуванню.

На підставі п.75.1 ст. 75 ПК України
контролюючі органи мають право
проводити камеральні, документальні
(планові або позапланові; виїзні або
невиїзні) та фактичні перевірки.

Відповідно до п.77.4 ст. 77 ПК України про
проведення документальної планової
перевірки керівником контролюючого
органу приймається рішення, яке
оформлюється наказом. Прав на
проведення документальної планової
перевірки платника податків надається
лише у випадку, коли йому не пізніше
ніж за 10 календарних днів до дня
проведення зазначеної перевірки
вручено під розписку або надіслано
рекомендованим листом з повідомленням
про вручення копію наказу про
проведення документальної планової
перевірки та письмове повідомлення з
зазначенням дати початку проведення
такої перевірки.

З матеріалів справи вбачається, що
позивач отримав копію наказу та
повідомлення про проведення
документальної планової виїзної
перевірки 25.10.2012 року, а 05.11.2012 року було
створено робочу бригаду для проведення
вищезазначеної перевірки.

Таким чином, судова колегія приходить
до висновку, що вищезазначена
перевірка позивача була організована у
зв'язку з планом графіком проведення
планових документальних перевірок в
рамках податкового законодавства
правомірно, тому в цій частині позов
задоволенню не підлягає.

На підставі вищевикладеного колегія
суддів апеляційної інстанції вважає,
що постанова Миколаївського окружного
адміністративного суду ґрунтується на
всебічному, повному та об'єктивному
розгляді всіх обставин справи, які
мають значення для вирішення спору,
відповідає нормам матеріального та
процесуального права. Доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновку суду першої інстанції,
викладених у зазначеній постанові, у
зв'язку з чим підстав для її скасування
не вбачається.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
судове рішення - без змін, якщо судом
першої інстанції правильно
встановлено обставини справи та
ухвалено судове рішення з додержанням
норм матеріального та процесуального
права.

Керуючись ч. 1 ст. 195, 196, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст.
200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. 206, ч.5 ст. 254 КАС
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Ленінському
районі м. Миколаєва Головного
управління Міндоходів у Миколаївській
області - залишити без задоволення.

Постанову Миколаївського окружного
адміністративного суду від 14 серпня 2013
року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення
та може бути оскаржена в касаційному
порядку до Вищого адміністративного
суду України протягом двадцяти днів.

Головуюча суддя:
Шевчук О.А.

Суддя:
Зуєва Л.Є.

Суддя:
Лук'янчук
О.В.