Справа № 800/916/13
Суддя: Швед Е.Ю.
Дата ухвалення: 2014-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 березня 2014 року м.
Київ справа № 800/916/13

В приміщенні Вищого адміністративного
суду України у місті Києві по вулиці
Московській, 8, корпус 5.

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Головуючого судді Шведа Е.Ю.
(доповідач),суддів:Веденяпіна О.А.,
Єрьоміна А.В., Зайцева М.П., Швеця В.В.,

секретар судового засідання Авдошин
М.С.,

за участю: позивача ОСОБА_6,

представника позивача ОСОБА_7,

представника відповідача Пантелейчук
Л.Б.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом ОСОБА_6 до Вищої ради юстиції
про визнання незаконним та скасування
рішення,

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом до
Вищої ради юстиції (далі - Рада), в якому
просив визнати незаконним та скасувати
її рішення № 1272/0/15-13 від 26 листопада 2013
року про внесення Президентові України
подання про звільнення ОСОБА_6 з посади
судді Києво-Святошинського районного
суду Київської області за порушення
присяги.

Позовні вимоги мотивовані прийняттям
Радою необґрунтованого рішення, без
урахування всіх обставин, що мали
значення для його прийняття. Позивач
вважає, що ним не було допущено помилок,
які б підпадали під ознаки порушення
присяги судді, відсутні негативні
наслідки прийняття ним судового
рішення, не вбачає він також умислу в
своїх діях. В оскаржуваному рішенні не
приведені факти, які б свідчили про
умисне порушення ним закону, про його
недбалість чи необ'єктивність, про
наявність істотних негативних
наслідків. Вважає, що Радою не
встановлено та не вказано у рішенні
обставини, що свідчать про наявність в
його діях ознак порушення присяги
судді.

Одним з мотивів необґрунтованості
оскаржуваного рішення є те, що позивач
не був ознайомлений з висновком секції
Ради з питань призначення суддів на
посади та звільнення їх з посад від 19
листопада 2013 року. Звертає увагу, що
вказаний висновок секції не був
оголошений належним чином ні 19, ні 26
листопада 2013 року та не направлений
йому поштовою кореспонденцією, що в
свою чергу викликає в нього сумнів щодо
факту існування такого висновку. Також,
на думку позивача, процесуальним
порушенням з боку відповідача є те, що
під час засідання секції Ради не
здійснювалось ведення протоколу.

Вказує на наявність в матеріалах
справи проекту Указу Президента
України про його звільнення з посади
судді. Підготовка проекту такого указу
Радою, на його думку, не передбачено
жодним нормативно-правовим актом
України та свідчить про її
необ'єктивність.

Крім того, вважає, що Рада не могла
надавати правову оцінку його діям на
посаді судді з тих підстав, що не
відноситься до системи судових органів
України та не має таких повноважень
взагалі. Такі дії Ради, зазначає
позивач, є протиправними і їх наслідком
є прийняття незаконного рішення.

Як на підставу незаконності
оскаржуваного рішення, позивач вказує
про існування рішення Вищої
кваліфікаційної комісії суддів
України від 24 квітня 2013 року, прийнятим
за скаргою, що є ідентична за своїм
змістом скарзі, на підставі якої
відповідачем прийнято оскаржуване
рішення. Вища кваліфікаційна комісія
суддів України не встановила фактів
умисного порушення норм матеріального
та процесуального права. Дисциплінарне
провадження відносно ОСОБА_6 припинено
у зв'язку з тим, що підстав,
передбачених статтею 83 Закону України
«Про судоустрій та статус суддів», для
притягнення його до дисциплінарної
відповідальності немає, оскільки не
встановлено фактів умисного порушення
норм права чи неналежного ставлення до
службових обов'язків з його боку при
постановленні ухвал від 20 липня 2012 року
про забезпечення скарг у цивільних
справах № 4-с-65/12 та 4-с-67/12.

Представник відповідача в письмових
запереченнях просила відмовити в
задоволенні позову, посилаючись на те,
що приймаючи рішення про внесення
подання про звільнення позивача з
посади за порушення присяги, Рада діяла
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
Законом України «Про Вищу раду
юстиції» від 15 січня 1998 року № 22/98-ВР
(далі - Закон № 22/98-ВР).

Позивач, його представник, в судовому
засіданні позовні вимоги підтримали та
просили суд задовольнити позов з
підстав, наведених у ньому, представник
відповідача просила відмовити в
задоволенні позову з підстав,
викладених в письмових запереченнях.

Суд, повно і всебічно з'ясувавши
обставини справи, вислухавши пояснення
сторін, їх представників, дослідивши
письмові докази, дійшов наступних
висновків.

Як вбачається з матеріалів справи,
Указом Президента України від 14 лютого
2011 року № 209/2011 ОСОБА_6 призначено
суддею Києво-Святошинського районного
суду Київської області строком на п'ять
років. 06 квітня 2011 року позивач ОСОБА_6
прийняв присягу судді.

21 вересня 2009 року рішенням
Києво-Святошинського районного суду
Київської області у справі № 2-2963/09 за
позовом «Акціонерний банк «Синтез» до
СТОВ «Старт» (далі - боржник), ФГ
«Мічуріна», СТТКВП «Світанок», ПСТ
«Дмитрівський хліб», ФГ «Булах Василь
Миколайович», ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12,
ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16,
ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19 (далі -
поручителі) зі СТОВ «Старт» та
поручителів стягнуто солідарно на
користь ПАТ «АБ «Синтез» суму
заборгованості за договором кредитної
лінії від 09 листопада 2007 року № KLU-24/07-04.
Вказане рішення суду набрало законної
сили. На його підставі було видано
виконавчий лист від 18 листопада 2009 року
№ 2-2963/09.

22 вересня 2009 року рішенням
Києво-Святошинського районного суду
Київської області в аналогічній справі
№ 2-2990/09 із ВАТ «Бахмацьке
хлібоприймальне підприємство» (далі -
боржник) та поручителів стягнуто
солідарно на користь ПАТ «АБ «Синтез»
суму заборгованості за договором
кредитної лінії від 09 листопада 2007 року
№ KLU-23/07-04. Зазначене рішення також
набрало законної сили. На його підставі
судом видано виконавчий лист від 18
листопада 2009 року № 2-2990/09. На підставі
вказаних виконавчих листів від 18
листопада 2009 року Державною виконавчою
службою України відкриті відповідні
виконавчі провадження.

17 квітня 2012 року, звернувшись із
позовом до Києво-Святошинського
районного суду Київської області,
боржники ініціювали стягнення сум
власного боргу на користь ПАТ «АБ
«Синтез» безпосередньо з поручителів.

28 квітня 2012 року до суду надійшла
зустрічна позовна заява поручителів до
боржників, ПАТ «АБ «Синтез» про
визнання договорів поруки припиненими,
яку ухвалою від 28 квітня 2012 року
об'єднано в одне провадження з
первісним позовом боржників.

15 травня 2012 року Києво-Святошинським
районним судом Київської області
ухвалено рішення по суті позовних
вимог, яким у задоволенні первісного та
зустрічного позовів відмовлено. В
мотивувальній частині рішення
зазначено, що відповідні договори
поруки є припиненими.

Вказане рішення Києво-Святошинського
районного суду Київської області 15
травня 2012 року в подальшому залишено
без змін ухвалами апеляційного суду
Київської області та Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 16 серпня 2012 року та 17 жовтня
2012 року відповідно.

21 травня 2012 року в порядку виконання
судових рішень у цивільних справах №
2-2963/09 та № 2-2990/09 поручителі звернулись
до суду із заявами про визнання
виконавчих листів такими, що не
підлягають виконанню, з посиланням на
рішення Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 15
травня 2012 року.

Ухвалами Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 06
та 11 червня 2012 року визнано такими, що
не підлягають виконанню, видані
Києво-Святошиннським районним судом
Київської області виконавчі листи від
18 листопада 2009 року в частині стягнення
заборгованості солідарно з
поручителів (заявників) на користь ПАТ
«АБ «Синтез». Ухвалами апеляційного
суду Київської області від 02 жовтня 2012
року зазначені вище ухвали скасовано
та передано питання на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Після повернення з апеляційного суду
Київської області справ за заявами
поручителів про визнання виконавчих
листів № 2-2963/09 та № 2-2990/05 такими, що не
підлягають виконанню, їх було передано
для нового розгляду судді ОСОБА_6

Розглянувши зазначені вище заяви,
суддя ОСОБА_6 ухвалами від 23 листопада
2012 року задовольнив їх та визнав
виконавчі листи від 18 листопада 2009 року
№ 2-2963/09 та № 2-2990/09 такими, що не
підлягають виконанню.

В подальшому ухвалами апеляційного
суду Київської області від 23 січня та 06
лютого 2013 року вищевказані ухвали
Києво-Святошинського районного суду
Київської області від 23 листопада 2012
року скасовано.

Разом з тим в провадженні судді ОСОБА_6
(провадження по справах №№ 4-с-65/2012,
4-с-67/2012) перебували скарги поручителів
на дії державних виконавців відділу
примусового виконання рішень
Департаменту ДВС Міністерства юстиції
України Бондаря В.М. та Вовченка О.В., по
виконанню рішень Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 21
та 22 вересня 2009 року (виконавчі листи
від 18 листопада 2009 року).

Ухвалами судді Києво-Святошинського
районного суду Київської області
ОСОБА_6 від 20 липня 2012 року в порядку
забезпечення скарг зупинено стягнення
за виданими Києво-Святошинським
районним судом Київської області
виконавчими листами № 2-2990/09 та № 2-2963/09
від 18 листопада 2009 року.

В подальшому ухвалами апеляційного
суду Київської області 03 жовтня 2012 року
вищезазначені ухвали від 20 липня 2012
року скасовано.

23 листопада 2012 року до Ради надійшло
звернення в.о. голови Національного
банку України Соркіна І.В. щодо дій,
зокрема, судді Києво-Святошинського
районного суду Київської області
ОСОБА_6, вчинених під час розгляду
справи за позовом боржників до
поручителів, третя особа - ПАТ «АБ
«Синтез» про стягнення заборгованості,
а також при розгляді заяв поручителів
про визнання такими, що не підлягають
виконанню, виконавчих листів від 18
листопада 2009 року № 2-2963/09 та від 18
листопада 2009 року № 2-2990/09 у частині
стягнення з них заборгованості та щодо
вжиття судом неприпустимих заходів для
забезпечення скарг на дії державного
виконавця.

Відповідно до доручення Голови Ради
Колесниченка В.М. від 23 листопада 2012
року № 604/0/4-12 здійснення перевірки
відомостей, викладених у вказаному
зверненні, доручено члену Ради
Ківалову С.В.

За результатами перевірки відомостей,
викладених в зверненні, член Ради
ОСОБА_24 06 березня 2013 року звернувся до
Ради з довідкою-пропозицією від 03
березня 2013 року № 604/0/4-12, зокрема, про
внесення подання про звільнення ОСОБА_6
з посади судді Києво-Святошинського
районного суду Київської області за
порушення присяги.

На засіданні 19 листопада 2013 року секція
Ради дійшла висновку рекомендувати
Раді прийняти рішення про внесення
подання Президентові України про
звільнення позивача з посади судді за
порушення присяги.

26 листопада 2013 року Радою прийнято
рішення № 1272/0/15-13 про внесення подання
Президентові України про звільнення
позивача з посади судді за порушення
присяги.

В подальшому Указом Президента України
від 17 січня 2014 року № 14/2014 ОСОБА_6
звільнено посади судді
Києво-Святошинського районного суду
Київської області у зв'язку з
порушенням присяги судді.

При прийнятті оскаржуваного рішення
від 26 листопада 2013 року № 1272/0/15-13 Рада
виходила з того, що ОСОБА_6 при
здійсненні судочинства несумлінно та
безвідповідально поставився до своїх
посадових обов'язків, а допущені ним
порушення вимог законодавства
викликають сумнів у його об'єктивності
та неупередженості, чесності та
непідкупності, порочать звання судді
та принижують авторитет судової влади,
що згідно зі статтею 32 Закону 22/98-ВР є
порушенням присяги судді.

Розглядаючи дану справу, суд оцінює
оскаржуване рішення відповідача на
відповідність статті 19 Конституції
України, статтям 2, Кодексу
адміністративного судочинства України
(далі - КАС України).

Відповідно до статті 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно з частиною третьою статті 2 КАС
України у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони: на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Як зазначено в оскаржуваному рішенні
Ради, позивачем при здійсненні
правосуддя не дотримано вимог
процесуального законодавства, а саме,
вирішено питання про забезпечення
позову з порушенням статей 151, 152 ЦПК
України на стадії виконавчого
провадження у спосіб непередбачений
процесуальним законодавством,
заблоковано виконання судових рішень,
що набрали законної сили.

Згідно з частинами першою-третьої
статті 105 Закону України «Про
судоустрій і статус суддів» від 07 липня
2010 року № 2453-VI (далі - Закон № 2453-VI)
відповідно до пункту 5 частини п'ятої
статті 126 Конституції України суддя
звільняється з посади у зв'язку з
порушенням ним присяги судді.

Факти, які свідчать про порушення
суддею присяги, мають бути встановлені
Вищою кваліфікаційною комісією суддів
України або Вищою радою юстиції.

Звільнення судді з посади на підставі
порушення ним присяги судді
відбувається за поданням Вищої ради
юстиції після розгляду цього питання
на її засіданні відповідно до Закону
України «Про Вищу раду юстиції».

Згідно з частиною першою статті 32
Закону 22/98-ВР питання про звільнення
судді з підстав, передбачених пунктами
4 - 6 частини п'ятої статті 126 Конституції
України (порушення суддею вимог щодо
несумісності, порушення суддею
присяги, набрання законної сили
обвинувальним вироком щодо нього), Вища
рада юстиції розглядає після надання
Вищою кваліфікаційною комісією суддів
України відповідного висновку або за
власною ініціативою.

Частиною першою статті 55 Закону № 2453-VI
визначено зміст присяги судді,
відповідно до якої, особа, вперше
призначена на посаду судді, набуває
повноважень судді після складення
присяги судді такого змісту:

«Я, (ім'я та прізвище), вступаючи на
посаду судді, урочисто присягаю
об'єктивно, безсторонньо, неупереджено,
незалежно та справедливо здійснювати
правосуддя, підкоряючись лише закону
та керуючись принципом верховенства
права, чесно і сумлінно виконувати
обов'язки судді, дотримуватися
морально-етичних принципів поведінки
судді, не вчиняти дій, що порочать
звання судді та принижують авторитет
судової влади».

Відповідно до частини другої статті 32
Закону 22/98-ВР порушенням суддею присяги
є: вчинення ним дій, що порочать звання
судді і можуть викликати сумнів у його
об'єктивності, неупередженості та
незалежності, у чесності та
непідкупності судових органів;
недотримання суддею вимог та обмежень,
встановлених Законом України «Про
засади запобігання і протидії
корупції»; умисне затягування суддею
строків розгляду справи понад терміни,
встановлені законом; порушення
морально-етичних принципів поведінки
судді.

Зі змісту оскаржуваного рішення
вбачається, що підставою для його
прийняття було постановлення суддею
ОСОБА_6 ухвал від 20 липня 2012 року та від
23 листопада 2012 року, які в подальшому
були скасовані судом апеляційної
інстанції.

Так, прийняті суддею ОСОБА_6 ухвали від
23 листопада 2012 року, якими визнано
виконавчі листи від 18 листопада 2009 року
№ 2-2963/09 та № 2-2990/09 такими, що не
підлягають виконанню, були оскаржені в
апеляційному порядку та скасовані
відповідними ухвалами апеляційного
суду Київської області від 23 січня 2010
року та 06 лютого 2013 року.

В мотивувальній частині ухвал суду
апеляційної інстанції зазначено, що
закон передбачає можливість визнання
виконавчого листа таким, що не підлягає
виконанню, якщо він виданий
компетентним судом і є належним
виконавчим документом, однак наявними
є обставини, які виключають
необхідність проведення виконавчих
дій за цим виконавчим документом. Разом
з тим, правовідносини, що склались між
банком та заявниками з моменту
ухвалення рішення про стягнення боргу
у 2009 році, не змінювались, тобто не
виникло будь-яких обставин, які б
свідчили, що з моменту постановлення
рішення обов'язок боржника перестав
існувати повністю або частково у
зв'язку із його припиненням,
добровільним виконанням боржником чи
іншою особою або з інших причин. Також
вказано, що рішення
Києво-Святошинського районного суду
Київської області від 22 вересня 2009 року
є чинним та у добровільному порядку
боржниками не виконано, а тому підлягає
виконанню в примусовому порядку.

Також ухвалами судді
Києво-Святошинського районного суду
Київської області ОСОБА_6 від 20 липня 2012
року в порядку забезпечення скарг
зупинено стягнення за виданими
Києво-Святошинським районним судом
Київської області виконавчими листами
№ 2-2990/09 та № 2-2963/09 від 18 листопада 2009
року.

В подальшому ухвалами апеляційного
суду Київської області 03 жовтня 2012 року
вищезазначені ухвали від 20 липня 2012
року скасовано з тих підстав, що судом
першої інстанції було неправильно
застосовано статті 151 та 152 ЦПК України,
що регулюють забезпечення позову, для
обґрунтування вжиття заходів
забезпечення скарги на дії державного
виконавця на стадії виконання рішення,
що є порушенням норм цивільного
процесуального законодавства. Також в
ухвалах суду апеляційної інстанції
вказано, що процесуальні питання,
пов'язані з виконанням судових рішень у
цивільних справах та рішень інших
органів (посадових осіб) та питання
судового контролю за виконанням
судових рішень регулюються розділами VI
та VII Цивільно-процесуального кодексу
України, якими не передбачено вжиття
заходів для забезпечення скарг
відповідачів (боржників).

Отже, ухвали судді ОСОБА_6 прийняті ним
з порушенням норм процесуального
права, що підтверджується відповідними
ухвалами суду апеляційної інстанції.

При цьому, варто зазначити, що
відповідно до статті 320 Цивільного
процесуального кодексу України
апеляційний суд у випадках і в порядку,
встановлених статтею 211 цього Кодексу,
може постановити окрему ухвалу. Суд
може також постановити окрему ухвалу, в
якій зазначити порушення норм права і
помилки, допущені судом першої
інстанції, які не є підставою для
скасування рішення чи ухвали суду
першої інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом, окремої ухвали
судом апеляційної інстанції щодо дій
та ухвал судді ОСОБА_6, постановлено не
було, що свідчить лише про порушення
суддею норм процесуального права при
прийнятті ним ухвал.

Крім того, в частині другій статті 83
Закону 2453-VI закріплено принцип,
відповідно до якого суддя не може бути
притягнутий навіть до дисциплінарної
відповідальності у випадку зміни чи
скасування судового рішення, в
ухваленні якого він брав участь, крім
випадків, коли порушення допущено
внаслідок умисного порушення норм
права чи неналежного ставлення до
службових обов'язків.

Варто зазначити, що умисел позивача у
прийнятті ним ухвал, Радою не був
встановлений не встановлено також
факту неналежного ставлення позивача
до службових обов'язків. Вказане
підтверджується наступним.

Ухвалами апеляційного суду Київської
області від 02 жовтня 2013 року скасовано
ухвали судді Києво-Святошинського
районного суду Київської області
Волчка А.Я. від 06 та 11 червня 2013 року.
Підставою для скасування вказаних
ухвал стало те, що вони прийняті
передчасно, оскільки на момент їх
постановлення рішення
Києво-Святошинського районного суду
Київської області від 15 травня 2012 року
не набрало законної сили.

Враховуючи позицію суду апеляційної
інстанції та набрання законної сили
рішенням Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 15
травня 2012 року, суддя ОСОБА_6 і
постановив ухвали від 23 листопада 2012
року, якими визнано виконавчі листи від
18 листопада 2009 року № 2-2963/09 та № 2-2990/09
такими, що не підлягають виконанню.
Тобто, суддею було враховано конкретні
обставини справи та позицію суду
апеляційної інстанції.

Також, постановляючи ухвали від 20 липня
2013 року, якими зупинено стягнення за
виконавчими листами № 2-2990/09 та № 2-2963/09
від 18 листопада 2009 року, суддя ОСОБА_6
виходив з того, що на той момент були
чинними ухвали судді
Києво-Святошинського районного суду
Київської області Волчка А.Я. від 06 та 11
червня 2013 року щодо визнання
виконавчих листів такими, що не
підлягають виконанню. Крім того, скарги
поручителів містили посилання також і
на рішення Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 15
травня 2012 року щодо визнання договорів
поруки припиненими.

Наведені обставини можуть свідчити
лише про те, що судом першої інстанції
порушено норми процесуального права,
що відповідно і стало підставою для
скасування ухвал судді ОСОБА_6 судом
апеляційної інстанції, проте такі
обставини не можуть свідчити про
порушення суддею присяги та неналежне
ставлення його до службових обов'язків.

Як на підставу відсутності в діях
позивача ознак порушення ним присяги,
варто зазначити про рішенням Вищої
кваліфікаційної комісії суддів
України від 24 квітня 2013 року, прийнятим
по тим же обставинам, що оскаржуване
рішення. В своєму рішенні Вища
кваліфікаційна комісія суддів України
дійшла висновку припинити
дисциплінарне провадження відносно
ОСОБА_6 у зв'язку з тим, що підстав,
передбачених статтею 83 Закону № 2453-VI,
для притягнення його до дисциплінарної
відповідальності немає та зазначила,
що скасування або зміна судового
рішення не тягне за собою
дисциплінарної відповідальності
судді, який брав участь у його
ухваленні, крім випадків, коли
порушення допущені внаслідок умисного
порушення норм права чи неналежного
ставлення до службових обов'язків.
Таких обставин ні судом апеляційної
інстанції під час розгляду справи, ні
Вищою кваліфікаційною комісією суддів
України під час дисциплінарного
провадження не встановлено.

Свідки ОСОБА_25 та ОСОБА_26 (представники
ПАТ «АБ «Синтез»), допитані в судовому
засіданні, дали суду показання про те,
що ухвали від 20 липня 2013 року та від 23
листопада 2012 року, прийняті суддею
ОСОБА_6, не виконувались, а також
відсутні негативні наслідки для ПАТ
«АБ «Синтез» від прийнятих ухвал.

Зазначене спростовує доводи
відповідача про те, що допущені
позивачем порушення вимог
законодавства викликають сумнів у його
об'єктивності та неупередженості,
чесності та непідкупності, порочать
звання судді та принижують авторитет
судової влади, що згідно зі статтею 32
Закону 22/98-ВР є порушенням присяги
судді

Крім того, варто зазначити наступне.
Конституційний Суд України у своєму
рішенні № 2-рп/2011 від 11 березня 2011 року
зазначив, що давати оцінку
процесуальним діям суддів щодо
розгляду конкретної судової справи
може лише апеляційна і касаційна
інстанції при перегляді судових
рішень.

Тобто, давати оцінку процесуальним
рішенням та діям суддів щодо розгляду
конкретної судової справи можуть лише
вищестоящі судові інстанції при
перегляді судових рішень. При цьому,
Рада не наділена повноваженнями
переглядати судові рішення,
встановлювати або оцінювати обставини
справи, вирішувати питання про
достовірність або недостовірність
того чи іншого доказу, а також
перевіряти законність і
обґрунтованість судових рішень.

Відповідно до підпункту «d» пункту 2
Принципу 1 Рекомендацій № (94) 12
«Незалежність, дієвість та роль
суддів», ухвалених Комітетом Міністрів
Ради Європи на 518 засіданні заступників
міністрів 13 жовтня 1994 року судді
повинні приймати свої рішення цілком
незалежно і мати змогу діяти без
обмежень, без неправомочного впливу,
підбурення, тиску, погроз,
неправомочного прямого чи непрямого
втручання, незалежно з чийого боку та з
яких мотивів воно б не здійснювалось. У
законі мають бути передбачені санкції
проти осіб, які намагаються у такий
спосіб впливати на суддів. Судді мають
бути цілком вільними у винесенні
неупередженого рішення у справі, яку
вони розглядають, покладатись на своє
внутрішнє переконання, власне
тлумачення фактів та чинне
законодавство. Судді не зобов'язані
давати звіт щодо справ, які знаходяться
в їх провадженні, ніякій особі, яка не
належить до системи судової влади.

З пункту 18 Додатку до Основних
принципів незалежності судових
органів, схвалених резолюціями 40/32 та
40/146 Генеральної Асамблеї від 29
листопада та 13 грудня 1985 року
вбачається, що «судді можуть бути
тимчасово усунуті від посади або
звільнені тільки з причин їх
нездатності виконувати свої обов'язки
чи поведінки, невідповідної до посади,
яку вони займають».

Пунктом 27 Розділу «Дисциплінарне
покарання та звільнення суддів з
посади» Монреальської універсальної
декларації про незалежність
правосуддя (Перша світова конференція
по незалежності правосуддя, Монреаль,
1983) передбачено, що «усі дисциплінарні
заходи базуються на встановлених
нормах поведінки суддів».

Згідно з пунктом 30 вказаного Розділу
Монреальської універсальної
декларації про незалежність
правосуддя «суддя не може бути
усунений з посади, за винятком
випадків, коли існують доведені
підстави, які свідчать про
неспроможність виконувати свої
обов'язки або невідповідну поведінку,
що робить неможливим його подальше
перебування на посаді».

Критерії поведінки суддів встановлені
законодавством України та Кодексом
професійної етики судді, який
зобов'язує суддю бути прикладом
законослухнянності, неухильно
додержуватись присяги й завжди
поводитися так, щоб зміцнювати віру
громадян у чесність, незалежність,
неупередженість та справедливість
суду, докладати всіх зусиль до того, щоб
на думку розсудливої, законослухняної
та поінформованої людини його
поведінка була бездоганною (статті 1,12).

Отже, порушення, допущені позивачем при
постановленні ухвал, не є умисними та
не є діями, в розумінні статті 32 Закону
22/98-ВР, які можна кваліфікувати як
порушення суддею присяги.

Частиною другою статті 71 КАС України
передбачено, що в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідач не довів суду правомірність
оскаржуваного рішення, тому суд дійшов
висновку про незаконність рішення Ради
від 26 листопада 2013 року № 1272/0/15-13, що
слід визнати незаконним та скасувати.

За таких обставин, суд дійшов висновку
про задоволення адміністративного
позову.

Керуючись статтями 160, 161-163, 1711 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд,

п о с т а н о в и в:

Адміністративний позов ОСОБА_6 до Вищої
ради юстиції про визнання незаконним
та скасування рішення задовольнити.

Визнати незаконним та скасувати
рішення Вищої ради юстиції «Про
внесення Президентові України подання
про звільнення ОСОБА_6 з посади судді
Києво-Святошинського районного суду
Київської області за порушення
присяги» від 26 листопада 2013 року №
1272/0/15-13.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання заяви про її
перегляд Верховним Судом України, якщо
таку скаргу не було подано та підлягає
перегляду Верховним Судом України у
порядку, визначеному Кодексом
адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя
Е.Ю. Швед

Судді
О.А. Веденяпін

А.В. Єрьомін

М.П. Зайцев

В.В. Швець