Справа № 817/285/14
Суддя: Комшелюк Т.О.
Дата ухвалення: 2014-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 817/285/14

19 березня 2014 року 12год. 13хв. м. Рівне

Рівненський окружний адміністративний
суд у складі судді Комшелюк Т.О. за
участю секретаря судового засідання
Лукащик Ю.Ю. та сторін і інших осіб, які
беруть участь у справі:

позивача: представник ОСОБА_1,

відповідача: представник Ситай М.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом

Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3

до Кузнецовської об`єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Рівненській
області

про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень та вимоги

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_3
звернувся до Рівненського окружного
адміністративного суду з позовом до
Кузнецовської об`єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Рівненській
області про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення № від 24.01.2014
р. в повному обсязі, податкового
повідомлення-рішення № від 24.01.2014
р. на суму 55891 грн., вимоги про сплату
боргу (недоїмки) №Ф- від 26.12.2013 р.
та рішення № від 24.01.2014 року в
повному обсязі.

На обґрунтування позовних вимог
позивач зазначив, що в грудні місяці 2013
року відповідачем щодо нього була
проведена документальна планова
виїзна перевірка з питань
своєчасності, достовірності, повноти
нарахування та сплати податків і
зборів, дотримання законодавства щодо
укладення трудового договору,
оформлення трудових відносин з
працівниками, правильності
нарахування та сплати єдиного внеску
на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування. На підставі
висновків акту перевірки, складеного
за результатами її проведення, були
прийняті вимога про сплату боргу
(недоїмки) №Ф- від 26.12.2013 р. про
донарахування 38022,50 грн. за платежем
єдиний внесок на загальне обов'язкове
державне соціальне страхування,
податкове повідомлення-рішення №
від 24.01.2014 р. про збільшення позивачу
суми грошового зобов'язання за
платежем податок на доходи фізичних
осіб на 31615,53 грн. та за штрафними
(фінансовими) санкціями на 15807,77 грн., а
всього на загальну суму 47423,30 грн.,
податкове повідомлення-рішення №
від 24.01.2014 р. про збільшення позивачу
суми грошового зобов'язання за
платежем податок на додану вартість на
38983,00 грн. та за штрафними (фінансовими)
санкціями на 19491,50 грн., а всього на
загальну суму 58474,50 грн., а також рішення
№ про застосування штрафних
санкцій за донарахування
територіальним органом доходів і
зборів або платником своєчасно не
нарахованого єдиного внеску від 24.01.2014
р. в розмірі 2523,00 грн.

Позивач не погоджується з висновками
акта щодо встановлених порушень, при
цьому зазначає, що при перевірці
відповідачу були надані всі необхідні
первинні документи на підтвердження
вчинення господарських операцій з ТОВ
«Такопром» та ТОВ «Тай Фіш». Зазначені
документи відповідають нормам чинного
законодавства. На момент вчинення
господарських операцій з вказаними
товариствами, відомості про останніх
знаходились в Єдиному держаному
реєстрі юридичних та фізичних
осіб-підприємців, а отже - є
достовірними. Крім того, зазначив, що на
момент вчинення господарських
операцій дані контрагенти були
зареєстровані в установленому порядку
платником податку на додану вартість, а
отже мали право виписувати податкові
накладні.

Позивач вказує на те, що придбані ТМЦ в
подальшому були реалізовані з метою
отримання прибутку, на що також є
первинні бухгалтерські документи.

Враховуючи вищенаведене, вважає, що
відповідач прийшов до невірних
висновків про безтоварність операцій
із вказаними контрагентами.

У судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав у
повному обсязі та просив їх
задовольнити.

Відповідач подав письмові заперечення
проти позову в яких зазначив, що дійсно,
у позивача була проведена перевірка, за
результатами якої встановлено, що
позивач мав взаєморозрахунки з ТОВ
«Такопром» та ТОВ «Тай Фіш». Разом з тим
зазначає, що з актів ДПІ у
Дніпровському р-ні ГУ Міндоходів у м.
Києва від 28.10.2013 року №336/26-53-22- 05-15/33346090
«Про неможливість проведення
зустрічної звірки ТОВ «Такопром»,
№275/22-521/37035458 від 31.05.2013 року «Про
неможливість проведення зустрічної
звірки ТОВ «Тай Фіш» та від 31.05.2013 року
№ 275/22- 521/37035458 «Про неможливість
проведення зустрічної звірки ТОВ «Тай
Фіш» можна зробити висновок, що
діяльність ТОВ «Такопром» та ТОВ «Тай
Фіш» спрямована на проведення
транзитних фінансових потоків для
здійснення операцій надання
податкової вигоди переважно з
контрагентами, які не виконують свої
податкові зобов'язання, зокрема, у
випадках, коли операції здійснюються
через посередників з метою штучного
формування валових витрат та
податкового кредиту.

Вказує на неможливість встановлення на
підставі використаних документів та
баз даних ДПС реальність та товарність
здійснених операцій по придбанню
товару позивачем у вищезазначених
контрагентів за перевіряємий період.

У судовому засіданні представник
відповідача проти позову заперечив та
просив відмовити у його задоволенні
повністю.

Заслухавши у відкритому судовому
засіданні пояснення представників
сторін, дослідивши подані суду
письмові докази, суд вважає, що позов
належить задовольнити повністю,
виходячи з наступного.

Судом встановлено, що відповідачем
проведено документальну планову
виїзну перевірку позивача щодо
своєчасності, достовірності, повноти
нарахування та сплати податків і
зборів, дотримання законодавства щодо
укладення трудового договору,
оформлення трудових відносин з
працівниками з 01.01.2012 року по 31.12.2012
року, правильності нарахування та
сплати єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування за період з
01.01.2011 року по 31.12.2012 року, виконання
вимог валютного та іншого
законодавства за період з 01.01.2012 року по
31.12.2012 року.

За наслідками проведеної перевірки
складений акт №211/17- від 26.12.2013
року (т. 1, а. с. 16-105).

В акті перевірки податковий орган
вказує на те, що фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_3 порушено
вимоги ст. ст. 203, 215, 216, 228, 234 ЦК України,
ст. ст. 193 ГК України в результаті чого
укладені з ТОВ «Такопром» та ТОВ «Тай
Фіш» правочини мають ознаки
нікчемності. Податковим органом
зроблено висновок про те, що операції
щодо реалізації товару вищевказаними
контрагентами на користь позивача не
підтверджуються при врахуванні
реального часу здійснення таких
операцій, місцезнаходження майна,
наявності трудових ресурсів,
виробничо-складських приміщень.
Одночасно, відповідачем зроблено
висновок про відсутність фактичних
дій, спрямованих на виконання взятих на
себе сторонами зобов'язань.

Останнє, в свою чергу, свідчить про
відсутність наміру створення правових
наслідків, тобто такі угоди порушують
вимоги пп.138.1.1 п.138.1 ст.138, п.138.2 ст.138, п.138.4
ст.138, п.138.8 ст.138, пп.139.1.9. п.139.1 ст.139, п.167.1
ст.167, п.177.1 ст.177, п.177.2 ст.177, п.177.4 ст.177
Податкового Кодексу України (далі по
тексту - ПК України).

У акті №211/17- від 26.12.2013 року
зафіксовані порушення позивачем вимог
законодавства України, зокрема:

- пп.138.1.1 п.138.1 ст.138, п.138.2 ст.138, п.138.4 ст.138,
п.138.8 ст.138, пп.139.1.9. п.139.1 ст.139, п.167.1 ст.167,
п.177.1 ст.177, п.177.2 ст.177, п.177.2 ст.177, п.177.4 ст.
177 ПК України - завищено валові витрати
за період з 01.01.2012р. по 31.12.2012р., які
враховуються для визначення об'єкта
оподаткування на загальну суму 186309,18
грн. за 2012 рік.;

- пп.138.1.1 п.138.1 ст.138, п.138.2 ст.138, п.138.4 ст.138,
п.138.8 ст.138, пп.139.1.9. п.139.1 ст.139, п.167.1 ст.167,
п.177.1 ст.177, п.177.2 ст.177, п.177.2 ст.177, п.177.4
ст.177, п.177.10 ст.177 ПК України - внаслідок
неналежного ведення Книги обліку
доходів та витрат за період з 01.01.2012р. по
31.12.2012р. (в т.ч. формування платником
доходу від підприємницької діяльності
не по факту оплати, а по факту
відвантаження товарів покупцям)
здійснено включення перекручених
даних до Декларації про майновий стан і
доходи за період з 01.01.2012р. по 31.12.2012р., а
саме: перевіркою встановлено завищення
валових витрат, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування на
загальну суму 186309,18 грн. за 2012 рік.;

- ч.4 ст. 4, п.2 ч. 1 ст.7, п.1 ч.11 ст.8 Закону
України «Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» - занижено базу
нарахування єдиного внеску за 2011 рік на
54936,76грн., не нараховано та не
перераховано до бюджету єдиний внесок
за 2011 рік в сумі 12437,40 грн.; занижено базу
нарахування єдиного внеску за 2012 рік на
186309,18грн., не нараховано та не
перераховано до бюджету єдиний внесок
за 2012 рік в сумі 25585,10грн.;

- пп.185.1.ст.185, пп.187.1 ст.187, пп.188.1 ст.188,
пп.198.1 ст.198, п. 198.3 ст.198 ПК України -
завищено податковий кредит на суму
38983,00 грн., в тому числі: за лютий 2012року
в сумі 16605,00грн., за березень 2012року в
сумі 5114,00грн., за серпень 2012 року в сумі
9333,00грн., за вересень 2012року в сумі
6950,00грн., за грудень 2012року в сумі 981,00
грн.

На підставі висновків акту перевірки
відповідачем винесені вимога про
сплату боргу (недоїмки) №Ф- від
26.12.2013 р. за платежем єдиний внесок на
загальне обов'язкове державне
соціальне страхування на суму 38022,50
грн., податкове повідомлення-рішення
№ від 24.01.2014 р. про збільшення
позивачу суми грошового зобов'язання
за платежем податок на доходи фізичних
осіб на 31615,53 грн. та за штрафними
(фінансовими) санкціями на 15807,77 грн., а
всього на 47423,30 грн., податкове
повідомлення-рішення № від 24.01.2014
р. про збільшення позивачу суми
грошового зобов'язання за платежем
податок на додану вартість на 38983,00 грн.
та за штрафними (фінансовими) санкціями
на 19491,50 грн., а всього на 58474,50 грн., а
також рішення № про застосування
штрафних санкцій за донарахування
територіальним органом доходів і
зборів або платником своєчасно не
нарахованого єдиного внеску від 24.01.2014
р. на суму 2523,00 грн.

Разом з тим, позивач частково не
погоджується з порушеннями,
викладеними в акті перевірки (не
оспорюються факт завищення
податкового кредиту на суму 1722,00 грн., в
т. ч. за лютий місяць 2012 року на суму 741,00
грн. та грудень місяць 2012 року на суму
981.00 грн.). Вважає, що висновки
податкового органу ґрунтуються не на
фактичних показниках податкового та
бухгалтерського обліку, а на
суб'єктивних висновках перевіряючих,
що зроблені лише з формальних
міркувань, також прямо суперечать
приписам ст. ст. 3, 4 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в України», виходячи з
наступного.

Як вбачається з матеріалів справи
03.01.2012 року між ПП «Такопром»
(продавець) та ПП ОСОБА_3 (покупець)
укладено договір купівлі-продажу №13/12
за умовами якого продавець
зобов'язується поставити покупцю
м'ясну продукцію, а покупець
зобов'язується прийняти і оплатити
товар (т.1, а. с. 110-112).

На партії товару за договором №13/12 від
03.01.2012 року виписані податкові накладні
№17 від 10.01.2012 року, №56 від 24.01.2012 року,
№63 від 22.02.2012 року (т. 1, а. с. 118, 122, 126).

Факт отримання позивачем товару
(м'ясної продукції) від ПП (ТОВ)
«Такопром» підтверджується
видатковими накладними №РН-0000014 від
10.01.2012 року, №РН-0000056 від 24.01.2012 року,
№РН-0000145 від 22.02.2012 року (т. 1, а. с. 116, 120,
124).

Розрахунки за отриманий товар
проводились фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_3 згідно з
платіжних доручень №1461 від 16.01.2012 року,
№1482 від 14.02.2012 року, №1480 від 09.02.2012 року,
№1503 від 01.03.2012 року (т. 1, а. с. 119, 123, 127).

Крім того, 03.01.2012 року між ТОВ «Тай Фіш»
(продавець) та ОСОБА_3 (покупець)
укладено договір поставки №12 за
умовами якого продавець зобов'язується
передати у власність покупцю, а
покупець зобов'язується прийняти та
оплатити товар (рибу с/м, морепродукти,
крабові палички, м'ясну продукцію) (т. 1,
а. с. 128).

На партії товару за договором №12 від
03.01.2012 року виписані податкові накладні
№7 від 09.08.2012 року, №25 від 20.09.2012 року, (т.
1, а. с. 133, 136)

Факт отримання позивачем товару від
ТОВ «Тай Фіш» підтверджується
видатковими накладними №230 від 09.08.2012
року, №275 від 20.09.2012 року (т. 1, а. с. 129, 134).

Розрахунки за отриманий товар
проводились фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_3 згідно з
платіжних доручень №1669 від 14.09.2012 року,
№1673 від 17.09.2012 року, №1694 від 01.10.2012 року,
№1708 від 15.10.2012 року, №1738 від 15.11.2012 року
(т. 1, а. с. 131, 132, 137).

Подальша реалізація позивачем
отриманих від ТОВ «Такопром» та ТОВ
«Тай Фіш» за договорами
купівлі-продажу №13/12 від 03.01.2012 року та
поставки №12 від 03.01.2012 року ТМЦ
підтверджується договорами про
постачання товару, купівлі продажу
продукції (т. 1 а. с. 145-149, 150-154, 159, 168, 171),
видатковими накладними (т. 1, а. с. 155, 158,
160, 163, 167, 169, 172, 174), податковими
накладними (т. 1, а. с. 156, 157, 162, 165, 166, 170, 173,
175), довіреностями на отримання товару
(т. 1, а. с. 161, 164).

Внутрішнє переміщення ТМЦ, а також факт
наявності у позивача власних та
орендованих складських приміщень для
зберігання товару підтверджується
звітами про партії товару (т. 1, а. с.
138-144, 149), свідоцтвом про право власності
на нерухоме майно (т. 1, а. с. 179), витягом
про реєстрацію права власності на
нерухоме майно (т. 1, а. с. 180), технічним
паспортом (т. 1, а. с. 181-188), договорами
оренди холодильної камери (т. 2, а. с. 27, 28,
31, 32), додатковими угодами до договорів
оренди (т. 2, а. с. 29, 30).

Доставка придбаних у ТОВ «Такопром» та
ТОВ «Тай Фіш» ТМЦ здійснювалася
належним позивачу на праві власності
автомобілем (т. 1, а. с. 189). В свою чергу,
факт використання вказаного
автомобіля для провадження
господарської діяльності щодо
перевезення с/м продукції
підтверджується санітарним паспортом
(т. 2, а. с. 25), а також трудовим договором
з водієм (т. 2, а. с. 26).

Суд не бере до уваги посилання
представника відповідача на
декларацію виробника/посвідчення про
якість (т. 2, а. с. 62) оскільки такий
документ прямо не стосується
господарських операцій, вчинених
позивачем з ТОВ «Такопром» та ТОВ «Тай
Фіш», а лише підтверджується первинну
якість продукції від виробника. При
цьому, суд зазначає, що якість та
безпека реалізованого для позивача
товару підтверджується ветеринарними
свідоцтвами (т. 1, а. с. 117, 121, 125, 130, 135).

Згідно п.138.4 ст.138 Податкового кодексу
України, до складу витрат відносяться
витрати, що формують собівартість
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг, крім нерозподільних
постійних загальновиробничих витрат,
які включаються до складу собівартості
реалізованої продукції в періоді їх
виникнення та визнаються витратами
того звітного періоду, в якому визнано
доходи від реалізації таких товарів,
виконаних робіт, наданих послуг.

Відповідно до абз.4 п.164.1 ст.164 ПК
України, базою оподаткування для
доходів, отриманих від провадження
господарської або незалежної
професійної діяльності, є чистий
річний оподатковуваний дохід, який
визначається відповідно до п.177.2 ст.177
та п.178.3 ст.178 цього Кодексу.

Нормами ст.177 Податкового кодексу
визначено, що об'єктом оподаткування є
чистий оподатковуваний дохід, тобто
різниця між загальним оподатковуваним
доходом (виручка у грошовій та
негрошовій формі) і документально
підтвердженими витратами, пов'язаними
з господарською діяльністю такої
фізичної особи-підприємця.

До переліку витрат, безпосередньо
пов'язаних з отриманням доходів,
належать документально підтверджені
витрати, що включаються до витрат
операційної діяльності згідно з
розділом III цього Кодексу.

Пунктом 198.2 статті 198 Податкового
кодексу України визначено, що датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: або дата списання
коштів з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; або
дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

При цьому, за правилами п.198.3 ст.198
Податкового кодексу України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

За змістом п.198.6 ст.198 Податкового
кодексу України не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
(або підтверджені податковими
накладними, оформленими з порушенням
вимог статті 201 цього Кодексу) чи не
підтверджені митними деклараціями,
іншими документами, передбаченими
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Пункт 201.1. ст.201 ПК України встановлює,
що платник податку зобов'язаний надати
покупцю (отримувачу) на його вимогу
підписану уповноваженою платником
особою та скріплену печаткою (за
наявності) податкову накладну

У відповідності до пп. 201.6., 201.10 ст. 201 ПК
України податкова накладна є
податковим документом і одночасно
відображається у податкових
зобов'язаннях і реєстрі виданих
податкових накладних продавця та
реєстрі отриманих податкових
накладних покупця. Податкова накладна
видається платником податку, який
здійснює операції з постачання
товарів/послуг, на вимогу покупця та є
підставою для нарахування сум податку,
що відносяться до податкового кредиту.

Таким чином, законодавцем чітко
визначено, що належним чином оформлена
податкова накладна є достатньою
підставою для включення сум податку на
додану вартість до складу податкового
кредиту по даті здійснення хоча б
однієї із першій подій (перерахування
коштів в оплату товарів або отримання
податкової накладної).

Отже, визначальним фактором для
віднесення витрат до складу валових та
сум ПДВ до складу податкового кредиту,
є зв'язок таких витрат та ПДВ із
господарською діяльністю платника
податків та наявність підтверджуючих
первинних документів.

Долученими до матеріалів справи
первинними документами
підтверджується реальність здійснення
господарських операцій між позивачем
та його контрагентами - ТОВ «Такопром»
та ТОВ «Тай Фіш».

При вирішенні справи суд також бере до
уваги те, що на час вчинення
господарських операцій між позивачем
та даними контрагентами останні були
зареєстровані як юридичні особи та
платниками податку на додану вартість,
відомості про них містилися в Єдиному
державному реєстрі та, як наслідок -
можуть бути використанні позивачем в
даному спорі як достовірні і такі, що не
підлягають сумніву (т. 1, а. с. 113-115, т. 2 а.
с. 37, 56).

Посилання представника відповідача на
зафіксовані в актах ДПІ у
Дніпровському р-ні ГУ Міндоходів у м.
Києва від 28.10.2013 року №336/26-53-22-05-15/33346090
«Про неможливість проведення
зустрічної звірки ТОВ «Такопром»,
№275/22-521/37035458 від 31.05.2013 року «Про
неможливість проведення зустрічної
звірки ТОВ «Тай Фіш» та від 31.05.2013 року
№275/22-521/37035458 «Про неможливість
проведення зустрічної звірки ТОВ "Тай
Фіш" обставини судом не беруться до
уваги, оскільки акт перевірки - це
документ, що фіксує факт проведення
суб'єктом владних повноважень
перевірки та виявлені під час
проведення такої перевірки порушення
вимог законодавства, однак, такий акт
не є безумовним доказом для
встановлення обставин щодо
безтоварності господарських операцій
між суб'єктами господарювання.

Суд вважає, що при розгляді даної
справи господарська мета повинна бути
встановлена відносно самого позивача,
тобто його добросовісне виконання умов
договору з його контрагентом, оскільки
Європейський Суд з прав людини у своєму
рішення від 22.01.2009р. ("Булвес "АД проти
Болгарії") зазначив, що платник податку
не повинен нести наслідків невиконання
постачальником його зобов'язань зі
сплати податку і в результаті
сплачувати ПДВ другий раз. На думку
Європейського Суду такі вимоги стали
надмірним тягарем для платника
податку, що порушило справедливий
баланс, який повинен підтримуватися
між вимогами суспільного інтересу та
вимогами захисту права власності.
Право на податковий кредит є
"власністю" у розумінні статті 1
Протоколу № 1, яке повинно розглядатися
як таке, що виникло у момент повного
виконання нею своїх зобов'язань щодо
податкової звітності з ПДВ. Визнання
права на нарахування податкового
кредиту було поставлено в залежність
від виконання обов'язків
постачальником, в той час коли це не
залежало від волі одержувача поставки -
застосування відповідних положень
Закону "Про ПДВ" стало не передбаченим і
самовільним. Платник податку не має
абсолютно ніяких повноважень
відслідковувати, контролювати і
забезпечувати виконання
постачальником його обов'язків із
складення та подання декларації з ПДВ,
а також обов'язку зі сплати ПДВ (п.43, п.69
зазначеного вище рішення
Європейського Суду).

За таких обставин, суд вважає, що
контролюючим органом безпідставно
зроблено висновок про порушення
фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3
положень п.198.3, п.198.4 ст.198 ПК України в
частині безпідставного віднесення до
складу податкового кредиту ПДВ на суму
37261 грн. по взаєморозрахунках з ТОВ «Тай
Фіш» та ТОВ «Такопром», в тому числі: за
лютий 2012 року в сумі 15864,00грн., за
березень 2012 року в сумі 5114,00грн., за
серпень 2012 року в сумі 9333,00грн., за
вересень 2012 року в сумі 6950,00грн., а також
положень ст. ст. 138, 139 ПК України в
частині завищення валових витрат по
господарських операціях з останніми за
період 2012 року на загальну суму 186309,18
грн.

А відтак, відповідачем не доведено
правомірність винесення податкового
повідомлення-рішення від 24.01.2014 року
№ та від 24.01.2014 року № в
частині збільшення суми грошового
зобов'язання за платежем податок на
додану вартість у сумі 37261 грн. та за
штрафними (фінансовими) санкціями у
сумі 18630 грн., а всього на загальну суму
55891 грн.

Даючи правову оцінку правомірності
прийняття Кузнецовською об`єднаною
державною податковою інспекцією
Головного управління Міндоходів у
Рівненській області спірних вимоги про
сплату боргу (недоїмки) №Ф- та
рішення №, суд зазначає наступне.

Пунктом 4 частини 1 статті 4 Закону
України «Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» визначено, що
платниками єдиного внеску є: фізичні
особи-підприємці, в тому числі ті, які
обрали спрощену систему оподаткування.

Згідно з пунктом 2 частина 1 статті 7
Закону України «Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування»,
єдиний внесок нараховується: для
платників, зазначених у пункті 4 (крім
фізичних осіб - підприємців, які обрали
спрощену систему оподаткування)
частини першої статті 4 цього Закону, -
на суму доходу (прибутку), отриманого
від їх діяльності, що підлягає
обкладенню податком на доходи фізичних
осіб. При цьому сума єдиного внеску не
може бути меншою за розмір
мінімального страхового внеску за
кожну особу за місяць, у якому отримано
дохід (прибуток).

Відповідно до частини 11 статті 8 Закону
України «Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування», єдиний внесок
для платників, зазначених у пунктах 4
частини першої статті 4 цього Закону,
встановлюється у розмірі 34,7 відсотка
визначеної пунктом 2 частини першої
статті 7 цього Закону бази нарахування
єдиного внеску. У разі бажання
зазначених осіб бути застрахованими за
всіма видами загальнообов'язкового
державного соціального страхування
(пенсійним, на випадок безробіття, у
зв'язку з тимчасовою втратою
працездатності та витратами,
зумовленими похованням, від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності) єдиний внесок
встановлюється у розмірі 38,11 відсотка
визначеної для цієї категорії осіб
бази нарахування єдиного внеску.

Як вже зазначалося вище по тексту 26.12.2013
року та 24.01.2014 року відповідачем щодо
позивача прийняті вимога про сплату
боргу (недоїмки) №Ф- за платежем
єдиний внесок на загальне обов'язкове
державне соціальне страхування на суму
38022,50 грн. та рішення № про
застосування штрафних санкцій за
донарахування територіальним органом
доходів і зборів або платником
своєчасно не нарахованого єдиного
внеску на суму 2523,00 грн.

Беручи до уваги ту обставину, що
позивачем було правомірно віднесено до
складу валових витрат, витрати по
господарських операціях з ТОВ «Тай
Фіш» та ТОВ «Такопром», то суд
приходить до висновку про
безпідставність прийняття
контролюючим органом вищевказаних
рішень.

Враховуючи вищенаведене, позовні
вимоги фізичної особи-підприємця
ОСОБА_3 підтверджені належними та
допустимими доказами, а відтак, -
належать до задоволення в повному
обсязі.

Судові витрати по справі у вигляді
судового збору згідно з ч. 1 ст. 94
Кодексу адміністративного судочинства
України присуджуються на користь
позивача з Державного бюджету.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити повністю.

Податкове повідомлення-рішення №
від 24 січня 2014 року, вимогу про сплату
боргу (недоїмки) №Ф- від 26 грудня
2013 року, рішення про застосування
штрафних санкцій № від 24 січня 2014
року Кузнецовської об`єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Рівненській області визнати
протиправними та скасувати в повному
обсязі.

Податкове повідомлення-рішення
Кузнецовської об`єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Рівненській
області № від 24 січня 2014 року в
частині збільшення фізичній
особі-підприємцю ОСОБА_3 суми грошового
зобов'язання за платежем податок на
додану вартість у сумі 37261 грн. та за
штрафними (фінансовими) санкціями у
сумі 18630 грн., а всього на загальну суму
55891 грн., визнати протиправним та
скасувати.

Присудити на користь позивача -
фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 із
Державного бюджету судовий збір у
розмірі 284,64 грн.

Постанова суду першої інстанції
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги
постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до
Житомирського апеляційного
адміністративного суду через
Рівненський окружний адміністративний
суд. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до Житомирського апеляційного
адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 КАС України, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 КАС
України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Суддя Комшелюк
Т.О.