Справа № 2а-518/11
Суддя: Калашнікова О.В.
Дата ухвалення: 2014-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"13" березня 2014 р. м. Київ
К/9991/54203/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Калашнікової О.В., Васильченко Н.В.,
Леонтович К.Г., розглянувши у порядку
письмового провадження справу за
касаційною скаргою Білоцерківського
міськрайонного центру зайнятості на
постанову Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 23 березня 2011 року та ухвалу
Київського апеляційного
адміністративного суду від 31 липня 2012
року у справі № 2а-518/11 за позовом
Білоцерківського міськрайонного
центру зайнятості до ОСОБА_4 про
стягнення незаконно одержаної
допомоги по безробіттю,-

у с т а н о в и л а:

В листопаді 2010 року Білоцерківський
міськрайонний центр зайнятості
звернувся до суду із позовом до ОСОБА_4
про стягнення незаконно отриманої
допомоги по безробіттю в сумі 12914,20 грн.

Свої вимоги мотивує тим, що відповідач,
перебуваючи безробітним на обліку в
центрі зайнятості та отримуючи
допомогу по безробіттю, не повідомив
про те, що він був зареєстрований як
фізична особа-підприємець. У зв'язку з
виявленням факту обману служби
зайнятості, позивач просить стягнути з
ОСОБА_4 незаконно отриману допомогу по
безробіттю.

Постановою Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 23 березня 2011 року, залишеною без
змін ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 31 липня 2012
року, у задоволені позову відмовлено.

Не погоджуючись з оскаржуваними
судовими рішеннями, позивач звернувся
до Вищого адміністративного суду
України з касаційною скаргою, у якій
просить їх скасувати та ухвалити нове
рішення про задоволення позову.

Перевіривши правову оцінку обставин
справи та повноту їх встановлення,
проаналізувавши правильність
застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України вважає,
що касаційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції дійшов до
висновку, що ОСОБА_4 законно отримав
статус безробітної та допомогу по
безробіттю, оскільки на час звернення
до центру зайнятості він не був
зареєстрований як фізична особа
-підприємець. З цим висновком погодився
і суд апеляційної інстанції колегія
суддів е погоджується з висновками
судів з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що 1 березня 2007 року ОСОБА_4
звернувся до центру зайнятості з
заявою про надання йому статусу
безробітного і 12 березня 2007 року йому
надано статусу безробітного, він
перебував на обліку як безробітній в
Білоцерківському міськрайонному
центрі зайнятості та отримував
допомогу по безробіттю.

Також, згідно матеріалів справи, з 08
вересня 2003 року відповідач по справі
ОСОБА_4 був зареєстрований відділом
державної реєстрації як фізична особа -
підприємець, тобто відносився до
категорії зайнятого населення, однак
постановою Господарського суду
Київської області від 27 липня 2006 року
по справі № 279/За-06 за позовом
Білоцерківської об'єднаної державної
податкової інспекції м. Біла Церква до
суб'єкта підприємницької діяльності -
фізичної особи ОСОБА_4 про припинення
(скасування) державної реєстрації,
позов задоволено і припинено
(скасовано) державну реєстрацію
суб'єкта підприємницької діяльності -
фізичної особи ОСОБА_4.

При цьому позивачем було нарахована
допомога по безробіттю у сумі 12914, 20 грн.
з березня 2007 року по травень 2008 року.

Водночас, згідно матеріалів справив,
лише 13 червня 2007 року державним
реєстратором внесено запис до Єдиного
державного реєстру про внесення
судового рішення щодо припинення
підприємницької діяльності ОСОБА_4,
який свідчить про те, що на час
звернення до центру зайнятості із
заявою про надання статусу
безробітного, відповідач перебував у
статусі припинення підприємницької
діяльності за судовим рішенням, але ще
мав статус підприємця, що ним було
приховано.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про
зайнятість населення» безробітними
визнаються працездатні громадяни
працездатного віку, які через
відсутність роботи не мають заробітку
або інших передбачених законодавством
доходів і зареєстровані у державній
службі зайнятості як такі, що шукають
роботу.

Згідно підпункту «б» пункту 3 ст. 1 цього
Закону до зайнятого населення належать
громадяни, що проживають на території
держави на законних підставах
громадяни, які самостійно забезпечують
себе роботою, включаючи підприємців,
осіб, зайнятих індивідуальною трудовою
діяльністю, творчою діяльністю, члени
кооперативів, фермери та члени їх
сімей, що беруть участь у виробництві, а
також члени особистих селянських
господарств, діяльність яких
здійснюється відповідно до Закону
України «Про особисте селянське
господарство».

Відповідно до ч. 3 ст. 46 Закону України
«Про державну реєстрацію юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців»
фізична особа позбавляється статусу
підприємця з дати внесення до Єдиного
державного реєстру запису про державну
реєстрацію припинення підприємницької
діяльності фізичної особи - підприємця.

Статтею 47 цього Закону передбачено, що
дата внесення до Єдиного державного
реєстру запису про проведення
державної реєстрації припинення
підприємницької діяльності фізичною
особою - підприємцем є датою державної
реєстрації припинення підприємницької
діяльності фізичною особою -
підприємцем.

Згідно до ст.51 Закону державний
реєстратор у день державної реєстрації
припинення фізичної особи-підприємця
надсилає відповідним державним
органам, зокрема до державної
податкової служби, повідомлення про
державну реєстрацію припинення
підприємницької діяльності фізичної
особи-підприємця та відомості
реєстраційної картки про проведення
державної реєстрації припинення
фізичної особи-підприємця

Відповідно до ст. 36 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття» сума виплаченого
забезпечення та вартості наданих
соціальних послуг застрахованій особі
внаслідок умисного невиконання нею
своїх обов'язків та зловживання ними
стягується з цієї особи відповідно до
законодавства України з моменту
виникнення обставин, що впливають на
умови виплати їй забезпечення та
надання соціальних послуг.

Умови виплати допомоги по безробіттю,
визначені статтею 22 цього Закону,
пов'язуються з початком настання
безробіття, тобто наданням особі
статусу безробітного.

Таким чином, колегія суддів дійшла до
висновку, що відповідач безпідставно
отримував допомогу по безробіттю,
оскільки на час звернення до служби
зайнятості відносився до зайнятого
населення, про що не повідомив центр
зайнятості всупереч ст. 36 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування на
випадок безробіття» та Порядку
реєстрації, перереєстрації та ведення
обліку громадян, які шукають роботу, і
безробітних», затверджений Постановою
Кабінету Міністрів України від 14.02.2007р.
№219, яким, зокрема, передбачено, що для
одержання статусу безробітного,
громадянин особисто подає заяву та
письмову інформацію про те, що він не
має заробітку або інших передбачених
законодавством доходів і не
зареєстрований як фізична особа -
підприємець.

Крім того, матеріали справи містять
довідку відділу державної реєстрації
білоцерківської міської ради від 18
жовтня 2010 року, відповідно до якої
ОСОБА_4 зареєстрований відділом
державної реєстрації як фізична
особа-підприємець з 8 вересня 2003 року по
13 червня 2007 року.

Також, матеріали справи містять
виписку з Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців (запис №4), із якого
вбачається, що 13 червня 2007 року
проведена державна реєстрація
припинення підприємницької діяльності
фізичної особи-підприємця за судовим
рішенням, що не пов'язано з її
банкрутством.

Також, колегія суддів звертає увагу на
доведеність наявними в матеріалах
справи доказами факт невиконання
відповідачем як застрахованою особою,
що зареєстрована як безробітна,
обов'язку щодо своєчасного подання
відомостей про обставини, що впливають
на умови виплати допомоги по
безробіттю.

Відповідно до статті 159 КАС України
обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

За таких обставин, судове рішення можна
визнати таким, що не відповідає вимогам
статті 159 КАС України.

Суд касаційної інстанції має право
скасувати судові рішення судів першої
та апеляційної інстанцій та ухвалити
нове рішення, якщо обставини справи
встановлені повно і правильно, але суди
першої та апеляційної інстанцій
порушили норми матеріального чи
процесуального права, що призвело до
ухвалення незаконного судового
рішення.

Таким чином, оскільки обставини справи
встановлені з достатньою повнотою, але
судові рішення ухвалені з порушенням
норм матеріального та процесуального
права, вони підлягають скасуванню з
ухваленням нового рішення.

Керуючись статтями 220, 222, 229, 230, 232
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а:

Касаційну скаргу Білоцерківського
міськрайонного центру зайнятості
задовольнити.

Постанову Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 23 березня 2011 року та ухвалу
Київського апеляційного
адміністративного суду від 31 липня 2012
року скасувати, ухвалити нове судове
рішення.

Позов Білоцерківського міськрайонного
центру зайнятості до ОСОБА_4 про
стягнення незаконно одержаної
допомоги по безробіттю задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь
Білоцерківського міськрайонного
центру зайнятості незаконно отриманну
допомогу п безробіттю в сумі 12914,20 грн.

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, і
може бути переглянута Верховним Судом
України, у строк та у порядку,
визначеними статтями 237 - 2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Судді:

з оригіналом згідно

помічник судді
А.О. Кулеша