Справа № 826/16685/13-а
Суддя: Епель О.В.
Дата ухвалення: 2014-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у 1-й інстанції: Качур
Суддя-доповідач: Епель
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2014 року
Справа: № 826/16685/13-а

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі:

Головуючого судді:
Епель О.В.,

суддів:
Федотова І.В.,
Ісаєнко Ю.А.,

за участю секретаря
Бабенка
Д.В.,

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в
приміщенні суду апеляційну скаргу
публічного акціонерного товариства
«Укргазвидобування» на постанову
Окружного адміністративного суду
міста Києва від 17 грудня 2013 року у
справі за адміністративним позовом
публічного акціонерного товариства
«Укргазвидобування» до Реєстраційної
служби Слов'яносербського районного
управління юстиції Луганської області
про визнання протиправним та
скасування рішення, зобов'язання
вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

Публічне акціонерне товариство
«Укргазвидобування» ( далі - позивач )
звернулося до Окружного
адміністративного суду міста Києва з
адміністративним позовом до
Реєстраційної служби
Слов'яносербського районного
управління юстиції Луганської області
(далі - відповідач) про визнання
протиправним та скасування рішення
державного реєстратора Реєстраційної
служби Слов'яносербського районного
управління юстиції Луганської області
Сакевич О.В. про відмову у державній
реєстрації прав та їх обтяжень № 137311
від 04 квітня 2013 року та зобов'язання
Реєстраційної службу
Слов'яносербського районного
управління юстиції Луганської області
вчинити дії з державної реєстрації та
видати свідоцтво про право приватної
власності публічного акціонерного
товариства «Укргазвидобування» на
нежитлове приміщення -
виробничо-побутове приміщення з
прилягаючими побудовами та спорудами,
розміщене за адресою: Луганська обл.,
Слов'яносербський район, с. Лобачеве,
вул. Совєтська, буд. 49, і надати витяг з
державного реєстру прав.

Окружний адміністративний суд міста
Києва своєю постановою від 17 грудня 2013
року у задоволенні адміністративного
позову відмовив.

Не погоджуючись з таким судовим
рішенням, позивач подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 17 грудня 2013 року та
ухвалити нову, якою задовольнити
позовні вимоги в повному обсязі, так як,
на його думку, зазначену постанову суду
прийнято з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши повноту встановлення
судом першої інстанції фактичних
обставин справи та правильність
застосування ним норм матеріального і
процесуального права, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
залишенню без задоволення, а постанова
суду - без змін, з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції
та вбачається з матеріалів справи,
Постановою Кабінету Міністрів України
«Про утворення Національної
акціонерної компанії «Нафтогаз
України» від 25 травня 1998 року № 747
передбачено, що компанія використовує
державне майно, яке не підлягає
приватизації, відповідно до
законодавства.

Публічне акціонерне товариство (далі -
ПАТ) «Укргазвидобування» було створено
на підставі розпорядження Кабінету
Міністрів України «Про реорганізацію
дочірніх компаній Національної
акціонерної компанії «Нафтогаз
України» від 13 червня 2012 року № 360-р,
наказу Міністерства енергетики та
вугільної промисловості України «Про
реорганізацію дочірніх компаній
Національної акціонерної компанії
«Нафтогаз України» від 18 липня 2012 року
№ 529 внаслідок реорганізації шляхом
перетворення у публічне акціонерне
товариство Дочірньої компанії
«Укргазвидобування» Національної
акціонерної компанії «Нафтогаз
України».

25 грудня 2012 року установчими зборами
ПАТ «Укргазвидобування» було прийнято
рішення про затвердження Статуту
товариства, відповідно до якого ПАТ
«Укргазвидобування» є
правонаступником усіх майнових та
немайнових прав і обов'язків Дочірньої
компанії «Укргазвидобування»
Національної акціонерної компанії
«Нафтогаз України», зокрема прав на
спірне нерухоме майно, а саме:
виробничо-побутове приміщення з
прилягаючими побудовами та спорудами
за адресою: Луганська область,
с. Любачеве, вул. Совєтська, 49, яке
передано у господарське відання
позивача.

04 квітня 2013 року позивач звернувся до
Реєстраційної служби
Слов'яносербського районного
управління юстиції Луганської області
із заявою про державну реєстрацію
права приватної власності на нежитлову
будівлю - виробничо-побутове
приміщення з прилягаючими побудовами
та спорудами за адресою: Луганська
область, с. Любачеве, вул. Совєтська, 49.

За результатами розгляду цієї заяви та
доданих до неї документів, а саме:
свідоцтва про право власності на
нерухоме майно від 20 грудня 2007 року та
витягу про реєстрацію права власності
на нерухоме майно від 11 січня 2008 року,
відповідачем було прийнято рішення про
відмову у державній реєстрації прав та
їх обтяжень.

Спірні правовідносини регулюються
Конституцією України, Господарським
кодексом України (далі - ГК України),
Цивільним кодексом України (далі - ЦК
України), нормами Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень» (далі -
Закон № 1952-ІV), Закону України «Про Фонд
державного майна України» (далі - Закон
4107-VІ), Порядком державної реєстрації
прав на нерухоме майно та їх обтяжень,
затвердженим Постановою Кабінету
Міністрів України від 22 червня 2011 року
№ 703, яка була чинна на момент
виникнення спірних правовідносин (далі
- Порядок № 703).

Так, відповідно до частини 2 статті 19
Конституції України, органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Частинами 1,2 статті 136 ГК України
передбачено, що право господарського
відання є речовим правом суб'єкта
підприємництва, який володіє,
користується і розпоряджається майном,
закріпленим за ним власником
(уповноваженим ним органом), з
обмеженням правомочності
розпорядження щодо окремих видів майна
за згодою власника у випадках,
передбачених цим Кодексом та іншими
законами. Власник майна, закріпленого
на праві господарського відання за
суб'єктом підприємництва, здійснює
контроль за використанням та
збереженням належного йому майна
безпосередньо або через уповноважений
ним орган, не втручаючись в
оперативно-господарську діяльність
підприємства.

Згідно з частинами 2, 3 статті 326 ЦК
України, від імені та в інтересах
держави Україна право власності
здійснюють відповідно органи
державної влади; управління майном, що
є у державній власності, здійснюється
державними органами, а у випадках,
передбачених законом, може
здійснюватися іншими суб'єктами.

У статті 1 Закону 4107-VІ закріплено, що
Фонд державного майна України є
центральним органом виконавчої влади
із спеціальним статусом, що реалізує
державну політику у сфері
приватизації, оренди, використання та
відчуження державного майна,
управління об'єктами державної
власності, у тому числі корпоративними
правами держави щодо об'єктів
державної власності, що належать до
сфери його управління, а також у сфері
державного регулювання оцінки майна,
майнових прав та професійної оціночної
діяльності.

Відповідно до статті 4 Закону 4107-VІ, до
основних завдань Фонду державного
майна України, крім іншого, належать:
управління об'єктами державної
власності, зокрема, товариств
утворених у процесі перетворення (у
тому числі шляхом корпоратизації)
державних підприємств, що належать до
сфери його управління, а також
товариств, утворених за участю Фонду
державного майна України; здійснення
контролю у сфері організації та
проведення приватизації державного
майна, відчуження державного майна у
випадках, встановлених законодавством,
передачі державного майна в оренду та
користування; повернення у державну
власність державного майна, що було
приватизоване, відчужене або вибуло з
державної власності з порушенням
законодавства; управління
корпоративними правами держави, які
перебувають у сфері його управління.

Згідно з частиною 1 статті 15 Закону №
1952-ІV, державна реєстрація прав та їх
обтяжень проводиться в такому порядку:
1) прийняття і перевірка документів, що
подаються для державної реєстрації
прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; 2)
встановлення факту відсутності
підстав для відмови в державній
реєстрації прав та їх обтяжень,
зупинення розгляду заяви про державну
реєстрацію прав та/або їх обтяжень; 3)
прийняття рішення про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову
в ній або зупинення державної
реєстрації; 4) внесення записів до
Державного реєстру прав; 5) видача
свідоцтва про право власності на
нерухоме майно у випадках,
встановлених статтею 18 цього Закону; 6)
надання витягів з Державного реєстру
прав про зареєстровані права та/або їх
обтяження.

Пунктом 12 Порядку № 703 під час розгляду
заяви про державну реєстрацію і
документів, що додаються до неї,
державний реєстратор встановлює
відповідність заявлених прав і поданих
документів вимогам законодавства, а
також відсутність суперечностей між
заявленими та зареєстрованими
речовими правами на нерухоме майно, їх
обтяженнями, зокрема щодо: 1)
обов'язкового дотримання письмової
форми правочину та його нотаріального
посвідчення (у встановлених законом
випадках); 2) повноважень заявника; 3)
відомостей про нерухоме майно, речових
прав на нерухоме майно та їх обтяжень,
наявних у Державному реєстрі прав та
поданих документах; 4) наявності
обтяжень прав на нерухоме майно,
зареєстрованих відповідно до закону; 5)
наявності факту виконання умов
правочину, з якими закон та/або договір
(угода) пов'язує можливість проведення
державної реєстрації виникнення,
переходу, припинення прав на нерухоме
майно або обтяження таких прав.

У пункті 26 Порядку № 703 закріплено, що
для проведення державної реєстрації
права власності та інших речових прав
на нерухоме майно необхідними
документами є документи, що
підтверджують виникнення, перехід або
припинення права власності та інших
речових прав на нерухоме майно та інші
документи, визначені цим Порядком.

Відповідно до пункту 27 Порядку № 703,
документами, що підтверджують
виникнення, перехід та припинення
права власності та інших речових прав
на нерухоме майно, є: 1) укладений в
установленому законом порядку договір,
предметом якого є нерухоме майно, права
щодо якого підлягають державній
реєстрації, або речове право на
нерухоме майно, чи його дублікат; 2)
свідоцтво про право власності на
частку в спільному майні подружжя в
разі смерті одного з подружжя, видане
нотаріусом або консульською установою
України, чи його дублікат; 3) свідоцтво
про право на спадщину, видане
нотаріусом або консульською установою
України, чи його дублікат; 4) свідоцтво
про придбання майна з прилюдних торгів
(аукціонів) та свідоцтво про придбання
майна з прилюдних торгів (аукціонів),
якщо прилюдні торги (аукціони) не
відбулися, видані нотаріусом, чи їх
дублікати; 5) свідоцтво про право
власності на нерухоме майно, видане
державним реєстратором відповідно до
цього Порядку; 6) свідоцтво про право
власності, видане органом приватизації
наймачам житлових приміщень у
державному та комунальному житловому
фонді; 7) свідоцтво про право власності
на нерухоме майно, видане органом
місцевого самоврядування або місцевою
держадміністрацією до набрання
чинності цим Порядком; 8) рішення про
закріплення нерухомого майна на праві
оперативного управління чи
господарського відання, прийняте
власником нерухомого майна чи особою,
уповноваженою управляти таким майном;
9) державний акт на право власності на
земельну ділянку або на право
постійного користування земельною
ділянкою; 10) рішення суду, що набрало
законної сили, щодо права власності та
інших речових прав на нерухоме майно; 11)
ухвала суду про затвердження (визнання)
мирової угоди; 12) заповіт, яким
встановлено сервітут на нерухоме
майно; 13) закон, яким встановлено
сервітут на нерухоме майно; 14) рішення
уповноваженого законом органу
державної влади про повернення об'єкта
нерухомого майна релігійній
організації; 15) рішення власника майна,
уповноваженого ним органу про передачу
об'єкта нерухомого майна з державної у
комунальну власність чи з комунальної
у державну власність або з приватної у
державну чи комунальну власність;16)
інші документи, що підтверджують
виникнення, перехід та припинення
права власності та інших речових прав
на нерухоме майно відповідно до закону.

Згідно до пункту 4 статті 24 Закону
№ 1952-ІV, у державній реєстрації прав та
їх обтяжень може бути відмовлено,
зокрема, у разі, якщо подані документи
не відповідають вимогам, встановленим
цим Законом, або не дають змоги
встановити відповідність заявлених
прав документам, що їх посвідчують.

Отже, з наведених правових приписів
вбачається, що законодавством
регламентовано чіткий порядок
здійснення державної реєстрації
речових прав на нерухоме майно та
правові підстави, наявність сукупності
яких є необхідною умовою для прийняття
уповноваженою посадовою особою
рішення про здійснення державної
реєстрації права власності особи на
нерухоме майно, а саме: 1) встановлення
відповідності заявлених прав і поданих
документів вимогам законодавства; 2)
відсутність підстав для відмови в
державній реєстрації прав та їх
обтяжень; 3) наявність документів, що
підтверджують виникнення або перехід
права власності на нерухоме майно.

При цьому, колегія суддів встановила,
що ані при зверненні до відповідача із
заявою про реєстрацію права власності
на нерухоме майно, ані до суду
позивачем не було надано жодного з
документів, які б свідчили про набуття
ним права приватної власності на
спірну нежитлову будівлю.

Більш того, судова колегія звертає
увагу на те, що відповідно до Свідоцтва
про право власності на нерухоме майно
від 20 грудня 2007 року та витягу про право
власності на нерухоме майно від 11 січня
2008 року, власником
виробничо-побутового приміщення з
прилягаючими побудовами та спорудами
за адресою Луганська область,
Слов'яносербський район, с.Лобачеве,
вул.Совєтська, буд. 49 - є Держава Україна
в особі Кабінету Міністрів України, а
майно знаходиться в господарському
віданні Дочірньої компанії
«Укргазвидобування» ПАК «Нафтогаз
України» з обмеженням правомочності
розпорядження ним.

Разом з тим, Кабінетом Міністрів
України, який фактично є єдиним
легітимним суб'єктом, уповноваженим
державою розпоряджатися спірним
нерухомим майном, не приймалося жодних
рішень щодо передачі
виробничо-побутового приміщення з
прилягаючими побудовами та спорудами
за адресою Луганська область,
Слов'яносербський район, с.Лобачеве,
вул. Совєтська, буд. 49 у приватну
власність позивача.

Враховуючи викладене, суд апеляційної
інстанції вважає, що в даному випадку
відсутні правові підстави для
здійснення державної реєстрації права
власності на спірне нежитлове
приміщення за позивачем, а тому
відповідач, відмовляючи ПАТ
«Укргазвидобування» у здійсненні
державної реєстрації права власності
на зазначене нерухоме майно, діяв на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Посилання апелянта на факт передачі
комплексу нежитлових приміщень, що
знаходяться за адресою: Луганська
область, Слов'яносербський район,
с.Лобачеве, вул.Совєтська, буд. 49, на
баланс ПАТ «Укргазвидобування» не
можуть бути прийняті до уваги колегією
суддів, оскільки баланс підприємства є
формою бухгалтерського обліку,
визначення складу і вартості майна та
обсягу фінансових зобов'язань на
конкретну дату, а тому перебування
майна на балансі підприємства не є
безспірною ознакою наявності у
суб'єкта господарювання права
власності на нього.

Доводи позивача щодо відсутності
підстав для відмови у здійсненні
державної реєстрації права приватної
власності ПАТ «Укргазвидобування» на
спірне нежитлове приміщення колегія
суддів вважає необґрунтованими,
безпідставними і такими, що суперечать
пункту 4 статті 24 Закону № 1952-ІV, правові
положення якого були викладені вище.

Таким чином, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції стосовно відсутності
правових підстав для задоволення
адміністративного позову публічного
акціонерного товариства
«Укргазвидобування» до Реєстраційної
служби Слов'яносербського районного
управління юстиції Луганської області
про визнання протиправним та
скасування рішення, зобов'язання
вчинити дії та приходить до висновку
про те, що судом першої інстанції було
повно встановлено фактичні обставини
справи, правильно визначено норми
матеріального та процесуального права,
які підлягають застосуванню, із
дотриманням вимог ст. 159 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Відповідно до статті 200 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову або ухвалу
суду - без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

З огляду на це, суд апеляційної
інстанції вважає необхідним
апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства
«Укргазвидобування» - залишити без
задоволення, а постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
17 грудня 2013 року - без змін.

Керуючись ст. ст. 159, 160, 195, 196, 198, 200,
205, 206, 212, 254 КАС України, суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства
«Укргазвидобування» - залишити без
задоволення.

Постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
17 грудня 2013 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена протягом двадцяти днів в
касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя:

Судді:

Повний текст рішення виготовлено
20 березня 2014 року.

Головуючий суддя
Епель О.В.

Судді:
Федотов І.В.

Ісаєнко Ю.А.