Справа № 826/14319/13-а
Суддя: Троян Н.М.
Дата ухвалення: 2014-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
інстанції: Шулежко В.П.
Суддя-доповідач: Троян Н.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 березня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого судді
- Троян Н.М.,

суддів
- Бужак Н.П., Твердохліб В.А.,

при секретарі
- Костюченко М.Є.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві апеляційну скаргу
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на
постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 07 жовтня 2013 року у
справі за адміністративним позовом
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до
Державної податкової інспекції у
Дніпровському районі Головного
управління Міндоходів у місті Києві
про визнання протиправними та
скасування податкового
повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
07 жовтня 2013 року у задоволені
адміністративного позову відмовлено.

Позивач, не погоджуючись із зазначеною
постановою, подав апеляційну скаргу, в
якій, посилаючись на порушення судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, просить суд
скасувати постанову та прийняти нову,
якою позов задовольнити в повному
обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представників сторін, розглянувши
матеріали справи, апеляційну скаргу та
заперечення на неї, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, виходячи з
наступного.

Як свідчать обставини справи, ДПІ у
Дніпровському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві
проведена документальна планова
виїзна перевірка
фінансово-господарської діяльності з
питання дотримання позивачем вимог
податкового, валютного та іншого
законодавства за період з 01.01.2010 по
31.12.2011, за результатами якої складено
акт від 22.02.2013 № 728/НОМЕР_1.

25 березня 2013 року на підставі
наведеного акту відповідачем прийняті
оскаржувані податкові
повідомлення-рішення, а саме: №
яким позивачу збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на з доходи
фізичних осіб, що сплачується
фізичними особами за результатами
річного декларування у розмірі 75 225
грн 20 коп. і застосовані штрафні
(фінансові) санкції у розмірі 9 404 грн 15
коп.; № , яким позивачу збільшено
суму грошового зобов'язання з податку
на додану вартість по вітчизняних
товарах (послугах) у розмірі 89 521 грн і
застосовані штрафні (фінансові)
санкції у розмірі 12 025 грн 50 коп.

Зазначені податкові
повідомлення-рішення, за правилами ст.56
Податкового кодексу України,
оскаржувались позивачем в
адміністративному порядку до ДПС у м.
Києві та Міністерства доходів і зборів
України.

Рішенням Головного управління
Міндоходів у м. Києві про результати
розгляду первинної скарги від 31.05.2013 р.
№ 129/Д/12-3-03, оскаржувані податкові
повідомлення-рішення відповідача -
залишені без змін та збільшена сума
грошового зобов'язання по податку з
доходів фізичних осіб на суму 9 402 грн 15
коп. за штрафними санкціями, а скарга
позивача - залишена без задоволення.

Рішенням Міністерства доходів і зборів
України про результати розгляду
повторної скарги від 12.08.2013 р. №
3562/Д/99-99-10-01-0314, оскаржувані податкові
повідомлення-рішення відповідача та
рішення Головного управління
Міндоходів у м. Києві про результати
розгляду первинної скарги від 31.05.2013 р.
№ 129/Д/12-3-03 - залишені без змін, а
повторна скарга позивача - без
задоволення.

На підставі рішення Головного
управління Міндоходів у м. Києві про
результати розгляду первинної скарги
від 31.05.2013 р. № 129/Д/12-3-03 та акта
перевірки позивача від 22.02.2013 р. №
728/НОМЕР_1, відповідачем прийняте
оскаржуване податкове
повідомлення-рішення від 03.06.2013 р. №
, яким позивачу донараховані
штрафні (фінансові) санкції з податку
на з доходи фізичних осіб, що
сплачується фізичними особами за
результатами річного декларування у
розмірі 9402 грн 15 коп.

Вважаючи порушенням своїх прав з боку
податкового органу та з метою їх
відновлення суб'єкт підприємницької
діяльності ФОП ОСОБА_2 звернувсь за
захистом до суду.

Відмовляючи у задоволені
адміністративного позову, суд першої
інстанції виходив з того, що
господарська діяльність контрагентів
позивача має ознаки нереальності
здійснення господарських операцій, а
укладені такими контрагентами угоди не
спрямовані на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ними,
отже є нікчемними, а видані ними
первинні документи складені всупереч
вимогам діючого законодавства, у
зв'язку з чим не можуть підтвердити
факт здійснення господарських
операцій.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції з
огляду на таке.

Згідно з ст. 180 ПК України платником
податку є: 1) будь-яка особа, що
провадить господарську діяльність і
реєструється за своїм добровільним
рішенням як платник податку у порядку,
визначеному статтею 183 цього розділу; 2)
будь-яка особа, що зареєстрована або
підлягає реєстрації як платник
податку; 3) будь-яка особа, що ввозить
товари на митну територію України в
обсягах, які підлягають оподаткуванню,
та на яку покладається
відповідальність за сплату податків у
разі переміщення товарів через митний
кордон України відповідно до Митного
кодексу України.

Згідно зі ст. 185 ПК України об'єктом
оподаткування є операції платників
податку з: а) постачання товарів, місце
постачання яких розташоване на митній
території України, відповідно до
статті 186 цього Кодексу, у тому числі
операції з передачі права власності на
об'єкти застави позичальнику
(кредитору), на товари, що передаються
на умовах товарного кредиту, а також з
передачі об'єкта фінансового лізингу в
користування
лізингоотримувачу/орендарю; б)
постачання послуг, місце постачання
яких розташоване на митній території
України, відповідно до статті 186 цього
Кодексу; в) ввезення товарів (супутніх
послуг) на митну територію України в
митному режимі імпорту або реімпорту
(далі - імпорт); г) вивезення товарів
(супутніх послуг) у митному режимі
експорту або реекспорту (далі -
експорт); ґ) з метою оподаткування цим
податком до експорту також
прирівнюється постачання товарів
(супутніх послуг), які перебувають у
вільному обігу на території України, д)
з метою оподаткування цим податком до
імпорту також прирівнюється
постачання товарів (супутніх послуг)
з-під митного режиму магазину
безмитної торгівлі, митного складу або
спеціальної митної зони, створених
згідно з положеннями глав 35 - 37 Митного
кодексу України, для їх подальшого
вільного обігу на території України; е)
постачання послуг з міжнародних
перевезень пасажирів і багажу та
вантажів залізничним, автомобільним,
морським і річковим та авіаційним
транспортом.

Пунктом 198.2. ст. 198 ПК України
передбачено, що датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше; дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг або
дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Згідно з п. 198.3 ст. 198 ПК України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Пунктом 201.4 ст. 201 ПК України
передбачено, що податкова накладна
виписується у двох примірниках у день
виникнення податкових зобов'язань
продавця. Оригінал податкової
накладної видається покупцю, копія
залишається у продавця товарів/послуг.

Відповідно до п. 201.10. ст. 201 ПК України
податкова накладна видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту.

В результаті дослідження матеріалів
справи та наданих позивачем доказів на
спростування висновків суду першої
інстанції, судова колегія вважає за
необхідне вказати на наступне.

На підтвердження виконання укладених з
ТОВ «БЕРРІ.МОР», ТОВ «Дормашавто», ТОВ
«Вестлайн-Груп» та ТОВ
«Едвентайзинг-Експерт» ряду договорів
позивачем надано: податкові та
видаткові накладні, а також акти
прийому передачі (а.с. 132-179 том 1).

Проте, судова колегія вважає за
необхідне звернути уваги на те, що дані
документи складені у невідповідності
до Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку затвердженого
наказом Наказ Міністерства фінансів
України від 24 травня 1995 року №88, а саме
2.4. згідно якого первинні документи
повинні мати такі обов'язкові
реквізити: найменування підприємства,
установи, від імені яких складений
документ, назва документа (форми), дата
і місце складання, зміст та обсяг
господарської операції, одиниця виміру
господарської операції (у натуральному
та/або вартісному виразі), посади і
прізвища осіб, відповідальних за
здійснення господарської операції і
правильність її оформлення, особистий
чи електронний підпис або інші дані, що
дають змогу ідентифікувати особу, яка
брала участь у здійсненні
господарської операції.

Наведені документи первинної
звітності також суперечать положенням
ст. 9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» відповідно до
якої первинні та зведені облікові
документи можуть бути складені на
паперових або машинних носіях і
повинні мати такі обов'язкові
реквізити: назву документа (форми); дату
і місце складання; назву підприємства,
від імені якого складено документ;
зміст та обсяг господарської операції,
одиницю виміру господарської операції;
посади осіб, відповідальних за
здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Більше того, особливу увагу суд
апеляційної інстанції вважає за
необхідне звернути на пояснення
директорів ТОВ «Дормашавто», ТОВ
«Вестлайн-Груп» та ТОВ
«Едвентайзинг-Експерт», з наступних
підстав.

Так, відповідно до інформації,
отриманої від слідчого відділення
податкової міліції ДПІ у
Шевченківському р-ні м. Києва стало
відомо, що «Опитаний 14.12.11 громадянин
Російської Федерації ОСОБА_4, який
згідно офіційної реєстраційної
документації є керівником та головним
бухгалтером TOB «Дормашавто», пояснив,
що засновником та директором цього
підприємства він не є, ким та коли
здійснювалась реєстрація підприємства
йому не відомо, майно та грошові кошти
до статутного фонду TOB «Дормашавто» він
не вносив, будь-які документи цього
підприємства, включаючи статутні, він
не складав та не підписував,
розрахункові рахунки підприємства в
будь-яких банківських установах він не
відкривав. При цьому, ОСОБА_4 пояснив, що
у листопаді 2009 року він погодився на
прохання його знайомої ОСОБА_6, а також
незнайомої людини на ім'я ОСОБА_7 за
винагороду у розмірі 5000 рублів РФ
перевезти конверт з документами у м.
Київ».

Постановою від 02.12.2011 р. СВ ПМ ДПІ у
Солом'янському районі м. Києва порушена
кримінальна справа за ознаками злочину
передбаченого частини другої ст.205
Кримінального Кодексу України за
фактом створення невстановленими
слідством особами ТОВ «Вестлайн-Груп»
з метою прикриття незаконної
діяльності, вчиненого повторно.

Старшим слідчим СВ ПМ ДПІ у
Солом'янському районі м. Києва майором
податкової міліції Скирдою Р.В. 02.12.2011 р.
допитано засновника, директора та
головного бухгалтера ТОВ
«Вестлайн-Груп» ОСОБА_9

Під час допиту встановлено, що ОСОБА_9,
на пропозицію свого знайомого ОСОБА_10,
за грошову винагороду 4000 грн. в місяць,
зареєстрував та став директором ТОВ
«Вестлайн-Груп»; документи ТОВ
«Вестлайн-Груп» він підписував не
читаючи; будучі засновником та
директором ТОВ «Вестлайн-Груп» до
діяльності цієї фірми ніякого
відношення не мав, товари не закупав, не
виготовляв та не продавав, роботи не
виконував, послуги не надавав.
Можливості перераховувати гроші по
розрахунковому рахунку ТОВ
«Вестлайн-Груп» не мав і як це робити не
знав; створюючи фірму не мав на меті
займатись підприємницькою діяльністю.

Даючи оцінку вище зазначеним
поясненням керівників
Товариств-контрагентів, суд
апеляційної інстанції вважає, що
відповідно до частини першої ст. 70 КАС
України такий доказ є належним,
оскільки містять інформацію щодо
предмету доказування.

Частиною другою цієї статті визначено,
що сторони мають право обґрунтовувати
належність конкретного доказу для
підтвердження їхніх вимог або
заперечень.

Отже, обставини щодо фіктивності
реєстрації Товариства з посиланням на
конкретне джерело інформації щодо цих
фактів (пояснення керівника) є
належними доказами, оскільки
стосуються як обставин щодо реальності
господарської діяльності, так і
юридичної сили первинних документів
(актів приймання-передачі, податкових
накладних) як допустимого доказу цих
сум.

Така правова позиція узгоджується з
позицією Верховного Суду України,
викладеною і у постанові від 05.03.2012
року, у якій ВСУ зазначено, що сама лише
наявність у платника податків
податкових накладних, виписаних від
імені його контрагентів, не є
достатньою підставою для включення сум
ПДВ до податкового кредиту, якщо особи,
від імені яких складено такі документи
заперечують свою участь у створенні та
діяльності цих товариств, зокрема, й у
підписанні будь-яких первинних
документів, отже, виписані від їх імені
податкові накладні не можна вважати
належно оформленими та підписаними
повноважними особами звітними
документами, які посвідчують факт
придбання товарів, робіт чи послуг, а
тому віднесення відображених у них сум
ПДВ до податкового кредиту є
безпідставним.

Також, як встановлено вироком
Солом'янського районного суду міста
Києва від 26.12.2012, директор та головний
бухгалтер ТОВ «Едветайзинг-Експерт»
ОСОБА_7 у березні-квітні 2011 року до неї
звернувся колишній знайомий на ім'я
ОСОБА_10, який запропонував їй, в рахунок
зменшення суми боргу на 1000 дол. США,
стати засновником та директором ТОВ
«Едветайзинг-Експерт». В результаті
чого, з юристом Андрієм їздила до
нотаріуса де підписала довіреність та
інші документи із змістом яких не
знайомилась. Водночас, судом
встановлено і те, що: до статутного
фонду ТОВ «Едветайзинг-Експерт»
грошових коштів не вносила, печатки
підприємства у неї ніколи не було; в
офісі Товариства не була;
господарською діяльністю не займалась;
зареєструвала Товариство на своє
прізвища за проханням. В судовому
засіданні,при розгляді кримінальної
справи за звинуваченням ОСОБА_7,
остання свою вину у вчиненні злочину
визнала повністю (а.с.67 т.2).

Так, відповідно до частини четвертої
ст. 72 КАС України вирок суду у
кримінальному провадженні або
постанова суду у справі про
адміністративний проступок, які
набрали законної сили, є обов'язковими
для адміністративного суду, що
розглядає справу про правові наслідки
дій чи бездіяльності особи, щодо якої
ухвалений вирок або постанова суду,
лише в питаннях, чи мало місце діяння та
чи вчинене воно цією особою.

Відтак, обставини щодо фіктивності
операцій з поставки послуг з
посиланням на конкретне джерело
інформації щодо цих фактів (пояснення
керівника) є належними доказами,
оскільки стосуються як обставин щодо
реальності поставок, суми ПДВ у зв'язку
з якими позивач включив до податкового
кредиту, так і юридичної сили первинних
документів (актів приймання-передачі,
податкових накладних) як допустимого
доказу цих сум. Маючи дані щодо джерела
такої інформації, суд в разі виникнення
сумнівів у її достовірності, зокрема з
підстав порушення встановленого
законом порядку її отримання, повинен
її перевірити з використанням
передбачених частиною другою ст. 69 КАС
України засобів доказування в
адміністративному судочинстві.

За таких обставин, надані позивачем
документи на підтвердження
господарських правовідносин з такими
контрагентом не є належно оформленими
первинними документами, оскільки не
відповідають встановленим п. 201.1 ст. 201
ПК та частини другої ст. 9 Закону
України від 16.07.1999 №996-XIV «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» вимогам щодо їх
складення і підписання повноважною
особою платника податків, тому не
можуть бути належним документальним
підтвердженням проведення
господарських операцій та підставою
для формування спірних сум валових
витрат і податкового кредиту з ПДВ.

При розгляді даної справи колегією
суддів враховано правову позицію
Верховного Суду України, яка викладена:
в постанові від 21.01.2011 у справі за
позовом ТОВ «СІБ» до ДПІ у Жовтневому
районі м. Луганська про визнання
недійсним податкового
повідомлення-рішення, а саме,
неналежним чином оформлена (підписана
не уповноваженою особою) податкова
накладна не може бути підставою для
нарахування податкового кредиту за
наявності фактів, що ставлять під
сумнів реальність наданої послуги; та в
постанові від 05.03.2012 по справі №21-421а11,
згідно з якою складені і підписані
неповноважними особами податкові
накладні не можуть вважатися належно
оформленими звітними документами, які
посвідчують факт придбання товарів,
робіт чи послуг, а тому віднесення
відображених у них сум ПДВ до
податкового кредиту є безпідставним.

Хоча фактичні обставини справи №21-421а11,
яка переглядалася Верховним Судом
України, стосувалися лише правильності
оформлення податкових накладних, на
підставі яких сформовано спірний
податковий кредит з ПДВ, однак суд
вважає, що з метою однакового
застосування законодавства
застосований Верховним Судом України
підхід є цілком прийнятним. Для
з'ясування правильності оформлення й
інших первинних бухгалтерських
документів, для яких частина друга ст. 9
Закону України від 16.07.1999 №996-XIV «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» встановлює
відповідні обов'язкові вимоги, у т.ч.
щодо їх складення та підписання
відповідними уповноваженими особами.

Відповідно до частини першої ст. 244-2 КАС
України, суди зобов'язані привести свою
судову практику у відповідність з
рішенням Верховного Суду України.

Враховуючи викладене, суд погоджується
з доводами відповідача та висновками
суду першої інстанції про допущені
позивачем порушення норм Податкового
Кодексу України, при здійсненні
операцій з ТОВ «БЕРРІ.МОР», ТОВ
«Дормашавто», ТОВ «Вестлайн-Груп» та
ТОВ «Едвентайзинг-Експерт», в період,
що перевірявся.

Констатація позивачем того, що платник
податків не може нести
відповідальність за порушення
податкової дисципліни його
контрагентами, загалом є вірною, але в
даному випадку ця теза не спростовує
допущені саме позивачем порушення
податкового законодавства і не може
звільняти останнього від настання
відповідних юридичних наслідків.

Підсумовуючи вище викладене, суд
апеляційної інстанції приходить до
переконання, що доводи відповідача про
порушення позивачем норм податкового
законодавства, є таким, що відповідає
фактичним обставинам справи. А відтак,
податкове повідомлення-рішення
податкового органу є законним і
підстави для його скасування відсутні.

Таким чином, колегія суддів дійшла до
висновку про те, що судом першої
інстанції було вірно встановлено
фактичні обставини справи, правильно
застосовано норми матеріального та
процесуального права та ухвалено
законне і обґрунтоване рішення у
відповідності до вимог ст. 159 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Відповідно до статті 200 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову або ухвалу
суду - без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Приймаючи до уваги те, що судом першої
інстанції правильно встановлені
обставини справи, судове рішення
ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
висновки суду доводами апелянта не
спростовані, колегія суддів дійшла
висновку про відсутність правових
підстав для задоволення апеляційної
скарги.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254
КАС України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 - залишити без
задоволення, а постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
07 жовтня 2013 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена до
Вищого адміністративного суду України
в порядку та строки, передбачені ст. 212
КАС України.

Головуючий суддя:
Н.М. Троян

Судді:
Н.П. Бужак,

В.А. Твердохліб

.

Головуючий суддя
Троян Н.М.

Судді:
Бужак Н.П.