Справа № 2а/1570/10914/11
Суддя: Мороз Л.Л.
Дата ухвалення: 2014-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"06" березня 2014 р. м. Київ
К/800/9900/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі

головуючого: Мороз Л.Л.,

суддів: Горбатюка С.А.,

Маслія В.І.

за участю секретаря судового засідання
Загородньої М.О.,

за участю:

представника третьої особи ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційні скарги Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 та Одеської
обласної державної адміністрації на
постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 10.09.2012 року
та ухвалу Одеського апеляційного
адміністративного суду від 29.01.2013 року
у справі за позовом Приватного
підприємства "Фаро" до Одеської
обласної державної адміністрації,
третя особа: Фізична особа-підприємець
ОСОБА_3 про скасування розпорядження,

ВСТАНОВИЛА:

Приватне підприємство «Фаро»
звернулось до суду з адміністративним
позовом до Одеської обласної державної
адміністрації про скасування
розпорядження від 17.11.2010 року №1102/А-2010
«Про скасування розпорядження
виконуючого обов'язки голови
Овідіопольської районної державної
адміністрації від 27.12.2002 року № 850».

Постановою Одеського окружного
адміністративного суду від 10.09.2012 року,
залишеною без змін ухвалою Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 29.01.2013 року, позов Приватного
підприємства «Фаро» задоволено.
Скасовано розпорядження Одеської
обласної державної адміністрації від
17.11.2010 року №1102/А-2010 «Про скасування
розпорядження виконуючого обов'язки
голови Овідіопольської районної
державної адміністрації від 27.12.2002 року
№850».

Не погоджуючись з рішеннями судів
першої та апеляційної інстанцій,
Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 та
Одеська обласна державна
адміністрація подали до Вищого
адміністративного суду України
касаційні скарги у яких, посилаючись на
порушення судами норм матеріального та
процесуального права, просять
скасувати вказані судові рішення та
прийняти нове рішення, яким відмовити у
позові.

Заслухавши доповідь судді Вищого
адміністративного суду України
стосовно обставин, необхідних для
прийняття рішення судом касаційної
інстанції, перевіривши і обговоривши
доводи касаційної скарги,
проаналізувавши правильність
застосування судом апеляційної
інстанцій норм матеріального та
процесуального права, колегія суддів
дійшла висновку, що касаційна скарга не
підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, 17.11.2010 року головою Одеської
обласної державної адміністрації,
відповідно до ст.ст. 33, 43 Закону України
«Про місцеві державні адміністрації»,
у зв'язку з виявленими порушеннями
земельного законодавства України,
винесено розпорядження №1102/А-2010, яким
скасовано розпорядження виконуючого
обов'язки голови Овідіопольської
районної державної адміністрації від
27.12.2002 року №850 «Про продаж земельної
ділянки у власність ПП «Фаро» шляхом
викупу».

Колегія суддів погоджується з
висновками судів попередніх інстанцій
щодо неправомірності вказаного
розпорядження.

03.10.2002 року між ВАТ «Концерн-Електрон»
(Продавець) та Приватним підприємством
«Фаро» (Покупець) укладено Договір
купівлі-продажу №60/2002Юр-Д1, відповідно
до п.п.1.2, 1.3 якого Продавець передає, а
Покупець отримує у власність сукупні
валові активи (цілісний майновий
комплекс) ЛОК «Електрон» с. Чорноморка -
діючого підприємства ВАТ
«Концерн-Електрон», який є власністю
Продавця. На виконання умов вказаного
Договору сторонами складено акт
приймання-передачі від 15.10.2002 року.

25.10.2002 року Виконкомом Таїровської
селищної ради Приватному підприємству
«Фаро» видано Свідоцтво про право
власності на цілісний майновий
лікувально-оздоровчий комплекс за
адресою: Одеська область,
Овідіопольський район, с. Чорноморка,
вул. Зої Космодем'янської, 5.

Відповідно до ч. 2 ст. 127 Земельного
кодексу України (в редакції чинній на
момент виникнення спірних
правовідносин), продаж земельних
ділянок державної та комунальної
власності юридичним особам
здійснюється на конкурентних засадах
(аукціон, конкурс), крім викупу
земельних ділянок, на яких розташовані
об'єкти нерухомого майна, що є
власністю покупців цих ділянок.

З урахуванням того, що на момент
відчуження земельної ділянки на
користь Приватного підприємства
«Фаро», останній був власником об'єктів
нерухомого майна, які розташовані на
ній, зазначене підприємство мало право
отримати земельну ділянку у власність
шляхом викупу без проведення конкурсу
або аукціону.

В обґрунтування правомірності
винесення оскарженого розпорядження,
відповідач та третя особа, зокрема,
зазначають, що рішенням Апеляційного
суду Одеської області від 06.11.2008 року у
справі №22ц-3846/08 свідоцтво про право
власності ПП «Фаро» на цілісний
майновий лікувально-оздоровчий
комплекс, видане 25.10.2002 року виконавчим
комітетом Таїровської селищної ради
Овідіопольського району Одеської
області, було визнане недійсним.

Проте, визначальним у цій справі є той
факт, що на момент відчуження земельної
ділянки на користь Приватного
підприємства «Фаро», останній був
власником об'єктів нерухомого майна, у
зв'язку з чим відсутні підстави для
висновку про неправомірність
розпорядження виконуючого обов'язки
голови Овідіопольської районної
державної адміністрації від 27.12.2002 року
№ 850 «Про продаж земельної ділянки у
власність ПП «Фаро» шляхом викупу».

Суди попередніх інстанцій, також,
врахували, що 23.03.2006 року Виконкомом
Таїровської селищної ради на підставі
рішення Виконкому Таїровської
селищної ради від 14.03.2006 року №91, видано
Свідоцтво про право власності на
нерухоме майно, відповідно до якого
будівлі та споруди цілісного майнового
лікувально-оздоровчого комплексу
«Електрон», розташованого за адресою:
Одеська обл., Овідіопольський район,
с/рада Таїровська, будівлі та споруди
(вул. З.Космодем'янської, 5), на праві
приватної власності належать
Приватному підприємству «Фаро», та яке
в подальшому було зареєстроване
Овідіопольському районному бюро
технічної інвентаризації у книзі
реєстрації за №113.

Колегія суддів погоджується з
висновками судів попередніх інстанцій
про необґрунтованість посилання
відповідача та третьої особи на
відсутність повноважень у
Овідіопольської райдержадміністрації
на продаж зазначеної земельної
ділянки.

Відповідно до пункту 12 Перехідних
положень Земельного Кодексу України,
до розмежування земель державної і
комунальної власності повноваження
щодо розпорядження землями в межах
населених пунктів, крім земель,
переданих у приватну власність,
здійснюють відповідні сільські,
селищні, міські ради, а за межами
населених пунктів - відповідні органи
виконавчої влади.

Рішенням Овідіопольської районної
ради ІV скликання, ХХVІІІ сесії від
09.01.2006 року № 449-ІV «Про прийняття на
статистичний облік земель міста Одеси
загальною площею 48,99 га на території
Таїровської селищної ради
Овідіопольського району Одеської
області», розпорядження
Овідіопольської районної державної
адміністрації від 11.11.2005 року № 917, було
вирішено прийняти, відповідно до
матеріалів інвентаризації земель, на
статистичний облік (ф.6 зем) землі міста
Одеси загальною площею 48,99 га, що
розташовані на території Таїровської
селищної ради Овідіопольського району
Одеської області за межами населених
пунктів. Землі на території
Овідіопольського району загальною
площею 1407,0 га, у тому числі 329,0 га земель
Авангардівської селищної ради та 1078,0
га земель Таїровської селищної ради
зняти зі статистичного обліку району
(ф.6 зем) після отримання позитивного
висновку державної землевпорядної
експертизи по проекту землеустрою щодо
встановлення і зміни меж міста Одеси та
виконання Одеською міською радою умов
викладених пунктом 4 рішення районної
ради від 26.06.2001 року № 253-ХХІІІ.

Судами попередніх інстанцій було
встановлено, що земельна ділянка
площею 1,8689 га, яка передана у власність
Приватному підприємству «Фаро» згідно
земельно-облікових даних знаходилася
на території Таїровської селищної ради
Овідіопольського району (за межами
населених пунктів).

У зв'язку з наведеним, розпорядження
зазначеною земельної ділянкою, у тому
числі і її продаж, здійснюється
Овідіопольською районною державною
адміністрацією.

Також, відповідач та третя особа
зазначають, що між
райдержадміністрацією та ПП «Фаро» 19
грудня 2002 року, відповідно до технічної
документації по складанню договору
оренди, був укладений договір оренди
землі площею 1,991 га, яка передавалася із
земель громадської та житлової
забудови для експлуатації та
обслуговування лікувально-оздоровчого
комплексу, у зв'язку з чим,
передбачалась зміна цільового
призначення. Водночас, відповідно до ч.
6 ст. 15 Закону України «Про оренду
землі» (в редакції чинній на момент
виникнення спірних правовідносин) у
разі зміни цільового призначення
земельної ділянки надання її в оренду
здійснюється за проектом відведення в
порядку, визначеному Земельним
кодексом України. Проект відведення
земельної ділянки є невід'ємним
додатком до договору оренди. Таким
чином, на думку відповідача та третьої
особи, 27 грудня 2002 року означену
земельну ділянку, але з іншою площею
1,8689 га, було продано ПП «Фаро» шляхом
викупу, а отже, площу земельної ділянки
змінено, тому встановлення її меж у
натурі (на місцевості), також повинно
було здійснюватися через проект
землеустрою, який був відсутній.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
землеустрій» цільове призначення
земельної ділянки - використання
земельної ділянки за призначенням,
визначеним на підставі документації із
землеустрою у встановленому
законодавством порядку.

Частиною 1 статті 19 Земельного кодексу
України встановлено, що землі України
за основним цільовим призначенням
поділяються на такі категорії: а) землі
сільськогосподарського призначення; б)
землі житлової та громадської
забудови; в) землі природно-заповідного
та іншого природоохоронного
призначення; г) землі оздоровчого
призначення; ґ) землі рекреаційного
призначення; д) землі
історико-культурного призначення; е)
землі лісогосподарського призначення;
є) землі водного фонду; ж) землі
промисловості, транспорту, зв'язку,
енергетики, оборони та іншого
призначення.

Також, як вбачається із Основних
положень про конструкції межових
знаків, затверджених Рішенням
Держкомзему, Укргеодезкартографії від
30 березня 1993 року №309/1 (зі змінами та
доповненнями) відповідно до Земельного
кодексу всі землі України по цільовому
призначенню поділяються на: землі
сільськогосподарського призначення;
землі населених пунктів; землі
промисловості, транспорту, зв'язку,
оборони; землі природоохоронного,
оздоровчого, рекреаційного та
історико-культурного призначення;
землі лісового фонду; землі водного
фонду; землі запасу.

Відповідно до ст. 20 Земельного кодексу
України до положень вказаної статті
віднесення земель до тієї чи іншої
категорії здійснюється на підставі
рішень органів державної влади,
Верховної Ради Автономної Республіки
Крим, Ради міністрів Автономної
Республіки Крим та органів місцевого
самоврядування відповідно до їх
повноважень. Зміна цільового
призначення земель провадиться
органами виконавчої влади або органами
місцевого самоврядування, які
приймають рішення про передачу цих
земель у власність або надання у
користування, вилучення (викуп) земель
і затверджують проекти землеустрою або
приймають рішення про створення
об'єктів природоохоронного та
історико-культурного призначення.
Зміна цільового призначення земель,
які перебувають у власності громадян
або юридичних осіб, здійснюється за
ініціативою власників земельних
ділянок у порядку, що встановлюється
Кабінетом Міністрів України.

Зміна цільового призначення земельних
ділянок здійснюється відповідно до
«Порядку зміни цільового призначення
земель, які перебувають у власності
громадян або юридичних осіб»,
затвердженого Постановою Кабінету
Міністрів України № 502 від 11.04.2002 року.

Відповідно до п. 2 вказаного Порядку
зміна цільового призначення земельної
ділянки проводиться за поданням заяви
(клопотання) її власника до сільської,
селищної, міської ради, якщо земельна
ділянка розташована в межах населеного
пункту, або районної
держадміністрації, якщо земельна
ділянка розташована за межами
населеного пункту.

Пунктом 3 Порядку зміни цільового
призначення земель, які перебувають у
власності громадян або юридичних осіб
визначено, що сільська, селищна, міська
рада або районна держадміністрація
розглядає заяву (клопотання) і в разі
згоди на зміну цільового призначення
земельної ділянки дає дозвіл на
підготовку проекту її відведення:
складання проекту відведення
земельної ділянки, якщо зміні
цільового призначення підлягає її
частина; перепогодження проекту
відведення земельної ділянки з
відповідними органами виконавчої
влади, якщо зміні цільового
призначення підлягає вся земельна
ділянка.

Проект відведення земельної ділянки,
цільове призначення якої змінюється,
складається державною або іншою
землевпорядною організацією на
замовлення власника земельної ділянки
(пункт 4 цього ж Порядку).

Проте, як встановлено судами
попередніх інстанцій, ПП «Фаро» при
викупі не змінювало цільового
призначення земельної ділянки,
оскільки останній отримав земельну
ділянку несільськогосподарського
призначення.

Крім того, відповідно до ч.2 ст.128
Земельного кодексу України (в редакції
чинній на момент виникнення спірних
правовідносин) громадяни та юридичні
особи, зацікавлені у придбанні
земельних ділянок у власність, подають
заяву (клопотання) до відповідного
органу виконавчої влади або сільської,
селищної, міської ради. У заяві
зазначаються бажане місце
розташування земельної ділянки,
цільове призначення та її розмір. До
заяви додається: а) державний акт на
право постійного користування землею
або договір оренди землі; б) план
земельної ділянки та документ про її
надання у разі відсутності державного
акта; в) свідоцтво про реєстрацію
суб'єкта підприємницької діяльності.

Приписами ч.4 ст.128 Земельного кодексу
України (в редакції чинній на момент
виникнення спірних правовідносин)
передбачено, що особам, які подали
заяви (клопотання) про придбання
(купівлю) земельної ділянки, що не
перебуває у їх користуванні, продаж
цієї ділянки здійснюється не пізніше 30
днів після розроблення землевпорядною
організацією проекту відведення
земельної ділянки.

19.12.2002 року Овідіопольською районною
державною адміністрацією
(Орендодавець), з однієї сторони, та
Приватним підприємством «Фаро»
(Орендар), з іншої сторони, був
укладений Договір оренди земельної
ділянки, відповідно до умов якого
Орендодавець надає, а Орендар приймає в
короткострокову оренду земельну
ділянку несільськогосподарського
призначення, яка знаходиться за
адресою: Овідіопольський район,
Таїровська селищна рада, вул. Зої
Космодем'янської, 5, (за межами
населених пунктів).

Суди попередніх інстанцій дійшли
правильного висновку про
безпідставність тверджень відповідача
та третьої особи стосовно відсутності
у ПП «Фаро» проекту відводу земельної
ділянки при продажі ділянки особі, яка
мала її в своєму користуванні, оскільки
вичерпним переліком документів, які
повинні були додаватись до заяви, яка
подавалась до органу виконавчої влади
не передбачалось проекту відводу
земельної ділянки при продажі ділянки
особі, яка мала її в своєму
користуванні, а ч. 4 ст. 128 Земельного
кодексу України передбачено
розроблення землевпорядною
організацією проекту відведення
земельної ділянки лише для осіб, у яких
земельна ділянка не перебувала у
користуванні.

Таким чином, законних підстав для
винесення Одеською обласною державною
адміністрацією оскаржуваного
розпорядження від 17.11.2010 року №1102/А-2010
«Про скасування розпорядження
виконуючого обов'язки голови
Овідіопольської районної державної
адміністрації від 27 грудня 2002 року
№850», у відповідача не було.

При цьому, як правильно зазначено
судами попередніх інстанцій, посилання
відповідача при прийнятті
оскаржуваного розпорядження на ст.ст.
33, 43 Закону України «Про місцеві
державні адміністрації», є
безпідставними, оскільки відповідачем
не визначено, якому правовому акту, на
його думку, суперечить розпорядження
виконуючого обов'язки голови
Овідіопольської районної державної
адміністрації від 27.12.2002 року №850 «Про
продаж земельної ділянки у власність
ПП «Фаро» шляхом викупу» та яким чином,
при цьому, порушуються права та законні
інтереси ОСОБА_3

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що суди попередніх інстанцій
дійшли правильного висновку про
задоволення позову.

Касаційні скарги слід залишити без
задоволення, оскільки рішення судів
першої та апеляційної інстанції
ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
правова оцінка обставинам у справі
дана вірно, а доводи касаційних скарг
висновків судів не спростовують.

Доводи касаційних скарг не дають
підстав для висновку, що при розгляді
справи судами першої та апеляційної
інстанції допущено неправильне
застосування норм матеріального чи
порушення норм процесуального права.

Керуючись статтями 220, 221, 223, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Касаційні скарги Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 та Одеської
обласної державної адміністрації
відхилити, постанову Одеського
окружного адміністративного суду від
10.09.2012 року та ухвалу Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 29.01.2013 року у цій справі залишити
без змін.

Ухвала є остаточною і оскарженню не
підлягає.

Судді: