Справа № 805/14258/13-а
Суддя: Блохін А. А.
Дата ухвалення: 2014-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Шинкарьова
Суддя-доповідач - Блохін А. А.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2014 року
справа №805/14258/13-а
приміщення суду за адресою:83017, м.
Донецьк, бул. Шевченка, 26

Донецький апеляційний
адміністративний суду у складі
колегії: головуючого судді Блохіна А.А.,
суддів: Міронової Г.М., Юрко І.В.,
розглянувши у порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Управління Пенсійного фонду України в
Орджонікідзевському районі
м.Маріуполя Донецької області на
постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 27 листопада
2013 року у справі № 805/14258/13-а за позовом
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до
Управління Пенсійного фонду України в
Орджонікідзевському районі
м.Маріуполя Донецької області про
визнання протиправними та скасування
рішення від 26 вересня 2013 року №1453 про
застосування фінансових санкцій за
несвоєчасне подання відомостей за 2004
рік, що використовується у системі
персоніфікованого обліку у сумі 9694,08
грн., та рішення від 26 вересня 2013 року
№1454 про застосування фінансових
санкцій за несвоєчасне подання
відомостей за 2005 рік, що
використовуються у системі
персоніфікованого обліку в сумі 2398,50
грн., -

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Фізична особа-підприємець
ОСОБА_2, звернувся до Донецького
окружного адміністративного суду з
позовом до Управління Пенсійного фонду
України в Орджонікідзевському районі
м.Маріуполя Донецької області про
визнання протиправними та скасування
рішення від 26 вересня 2013 року №1453 про
застосування фінансових санкцій за
несвоєчасне подання відомостей за 2004
рік, що використовується у системі
персоніфікованого обліку у сумі 9694,08
грн., та рішення від 26 вересня 2013 року
№1454 про застосування фінансових
санкцій за несвоєчасне подання
відомостей за 2005 рік, що
використовуються у системі
персоніфікованого обліку в сумі 2398,50
грн., мотивуючи свої вимоги тим, що
зазначені рішення є незаконними та
такими, що підлягають скасуванню тому,
що вони прийняті на підставі норм, яка
на момент винесення цих рішень
втратила чинність.

Постановою Донецького окружного
адміністративного суду від 27 листопада
2013 року у справі № 805/14258/13-а, позов
задоволено. Визнано протиправним та
скасовано рішення від 26 вересня 2013 року
№1453 про застосування до Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 фінансових
санкцій за несвоєчасне подання
відомостей за 2004 рік, що
використовується у системі
персоніфікованого обліку у сумі 9694,08
грн. Визнано протиправним та скасовано
рішення від 26 вересня 2013 року №1454 про
застосування до Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 фінансових
санкцій за несвоєчасне подання
відомостей за 2005 рік, що
використовуються у системі
персоніфікованого обліку в сумі 2398,50
грн.

Відповідач, не погодившись з судовим
рішенням, подав апеляційну скаргу, в
якій просив постанову суду першої
інстанції скасувати в зв'язку з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, ухвалити нове
судове рішення, яким у задоволенні
позовних вимог відмовити.

Сторони в судове засідання не прибули,
про час, дату та місце апеляційного
розгляду справи повідомлені належним
чином, тому за приписами п. 2 ч. ст.197 КАС
України суд апеляційної інстанції
розглядає справу у порядку письмового
провадження.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача, перевіривши
матеріали справи, обговоривши доводи
апеляційної скарги, встановила
наступне.

Статтею 19 Конституції України
встановлено, що правовий порядок в
Україні ґрунтується на засадах,
відповідно до яких ніхто не може бути
примушений робити те, що не передбачено
законодавством. Органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних та юридичних осіб у
сфері публічно-правових відносин від
порушень з боку у тому числі органів
державної влади. У справах щодо
оскарження рішень суди перевіряють чи
прийняті вони на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Судом першої та апеляційної інстанції
встановлено, що ОСОБА_2 зареєстрований
у якості фізичної особи - підприємця 05
листопада 1996 року за номером 0019697,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1.

На підставі акту перевірки факту
несвоєчасного подання відомостей, що
використовуються у системі
персоніфікованого обліку за 2004 рік №
1004 від 26 вересня 2013 року відповідачем
було прийнято рішення від 26 вересня 2013
року за № 1453 про застосування
фінансових санкцій за несвоєчасне
подання відомостей за 2004 рік, що
використовується у системі
персоніфікованого обліку у розмірі
9694,08 грн.

Також, на підставі акту перевірки
факту несвоєчасного подання
відомостей, що використовуються у
системі персоніфікованого обліку за 2005
рік № 1006 від 26 вересня 2013 року
відповідачем було прийнято рішення від
26 вересня 2013 року за № 1454 про
застосування фінансових санкцій за
несвоєчасне подання відомостей за 2005
рік, що використовується у системі
персоніфікованого обліку у розмірі
2398,50 грн.

Підставою прийняття спірних
рішень відповідачем зазначений п. 5 ч. 9
ст. 106 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» (надалі - Закон 1058), яка
виключена Законом України «Про збір та
облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» з 01 січня 2011
року (надалі - Закон № 2464).

Таким чином, відповідачем на
момент застосування фінансових
санкцій застосована неіснуюча норма
Закону.

Виходячи з позиції
Конституційного Суду України,
наведеної у п. 2 мотивувальної частини
рішення у справі за конституційним
зверненням Національного банку
України щодо офіційного тлумачення
положення ч. 1 ст. 58 Конституції України
(справа про зворотну дію в часі законів
та інших нормативно-правових актів) від
09 лютого 1999 року № 1-7/99, дію
нормативно-правового акту в часі треба
розуміти так, що вона починається з
моменту набрання цим актом чинності і
припиняється з втратою ним чинності,
тобто до події, факту застосовується
той закон або інший
нормативно-правовий акт, під час дії
якого вони настали або мали місце.

В регулюванні суспільних
відносин застосовуються різні способи
дії в часі нормативно-правових актів.
Перехід від однієї форми регулювання
суспільних відносин до іншої може
здійснюватися, зокрема, негайно
(безпосередня дія), шляхом перехідного
періоду (ультра активна форма) і шляхом
зворотної дії (ретроактивна форма).

Виходячи з аналізу норми,
покладеної в основу застосування
фінансової санкції, вона діяла з 1 січня
2004 року до 1 січня 2011 року, саме цей
період часу норма визначала склад
правопорушень, вид та розмір санкцій,
тобто поняття правопорушення та
відповідальності за нього.

Аналіз наведеного рішення
доводить, що відповідальність можлива
лише за наявності в законі чи іншому
нормативно-правовому акті визначення
правопорушення, за яке така юридична
відповідальність особи передбачена, і
яка може реалізовуватись у формі
примусу з боку уповноваженого
державного органу.

Згідно п. 22 ст. 92 Конституції
України виключно законами України
визначаються, зокрема, діяння та
відповідальність за них. Офіційне
тлумачення цієї норми дано у Рішенні
Конституційного Суду України від 30
травня 2001 року № 7-рп/2001 по справі №
1-22/2001 (справа про відповідальність
юридичних осіб). У мотивувальній
частині цього рішення зазначено, що
системний аналіз викладених
конституційних положень дає підстави
дійти висновку, що за своїм змістом
вказана норма спрямована не на
встановлення переліку видів юридичної
відповідальності, нею визначено, що
виключно закони України мають
врегульовувати засади
відповідальності (загальні підстави,
умови, форми відповідальності тощо),
підстави кримінальної,
адміністративної та дисциплінарної
відповідальності - діяння, які є
злочинами, адміністративними або
дисциплінарними правопорушеннями
(основні ознаки правопорушень, що
утворюють їх склад) та
відповідальність за них.

Таким чином, на момент прийняття
спірних рішень норми, яка встановлює
відповідальність за несвоєчасне
подання відомостей, що
використовуються у системі
персоніфікованого обліку не існувало.

З огляду на викладене, відповідач
помилково застосував норму
матеріального закону, що була чинною на
момент вчинення позивачем
правопорушення, без врахування того, що
ця норма передбачає не тільки засади
юридичної відповідальності, а й саму
відповідальність за правопорушення. На
момент притягнення позивача до
відповідальності норм, тобто підстав
для відповідальності не існувало, що
доводить протиправність спірних
рішень.

Суд першої інстанції не прийняв
до уваги посилання відповідача на п. 4 ч.
2 ст. 17 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» № 1058 та на ч. 7 Розділу VІІІ
Прикінцеві та перехідні положення
Закону № 2464 з огляду на наступне.

Наведене правило щодо збереження
порядку стягнення та контрольних
функцій фондів загальнообов'язкового
державного соціального страхування,
передбачених законодавством, чинним до
1 січня 2011 року, поширюється лише на
заборгованість зі сплати страхових
внесків та сум штрафних санкцій, які
були нараховані та/або не сплачені до
зазначеної дати. Питання ж
відповідальності страховиків, не
пов'язані із такою заборгованістю,
знаходяться поза межами регулювання,
зокрема, Закону № 1058-ІV та абз. 5, 6 п. 7
Прикінцевих та перехідних положень
Закону 2464.

Згідно з частини 2 статті 71 КАС
України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Управлінням Пенсійного фонду
України в Орджонікідзевському районі
м.Маріуполя Донецької області не
доведено правомірність дій щодо
складання спірних вимог.

З урахуванням вищевикладеного,
суд першої інстанції дійшов вірного
висновку, що позовні вимоги підлягають
задоволенню, з чим погоджується
колегія суддів.

На підставі викладеного, колегія
суддів вважає, що судом першої
інстанції постановлене судове рішення
з дотриманням норм матеріального і
процесуального права, доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновків суду першої інстанції,
підстави для скасування судового
рішення відсутні.

Керуючись ст. 195 ч.1, ст. 197, ст.198 ч. 1 п. 1,
ст. 200, ст. 205 ч.1 п.1, ст. 206, ст. 212, ст. 254 ч. 5
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд,

У Х В А
Л И В:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Орджонікідзевському районі
м.Маріуполя Донецької області на
постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 27 листопада
2013 року у справі № 805/14258/13-а - залишити
без задоволення.

Постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 27 листопада
2013 року у справі № 805/14258/13-а за позовом
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до
Управління Пенсійного фонду України в
Орджонікідзевському районі
м.Маріуполя Донецької області про
визнання протиправними та скасування
рішення від 26 вересня 2013 року №1453 про
застосування фінансових санкцій за
несвоєчасне подання відомостей за 2004
рік, що використовується у системі
персоніфікованого обліку у сумі 9694,08
грн., та рішення від 26 вересня 2013 року
№1454 про застосування фінансових
санкцій за несвоєчасне подання
відомостей за 2005 рік, що
використовуються у системі
персоніфікованого обліку в сумі 2398,50
грн. - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за
наслідками апеляційного перегляду в
порядку письмового провадження
набирає законної сили через п'ять днів
після направлення її копії особам, які
беруть участь у справі та може бути
оскаржена до Вищого адміністративного
суду України протягом 20 днів після
набрання нею чинності.

Головуючий суддя
А.А. Блохін

Судді
Г.М.
Міронова

І.В.
Юрко