Справа № 127/30855/13-а
Суддя: Загороднюк А.Г.
Дата ухвалення: 2014-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 127/30855/13-а

Головуючий у 1-й інстанції: Бар'як А.С.

Суддя-доповідач: Загороднюк А.Г.

17 березня 2014 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді: Загороднюка А.Г.

суддів: Драчук Т. О. Полотнянка Ю.П. ,

за участю секретаря судового
засідання: Копійчук О.В.,

позивача - ОСОБА_2,

представника позивача - ОСОБА_3,

представника відповідача - Порхун Л.М.,

перекладача - ОСОБА_11,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
управління державної міграційної
служби України у Вінницькій області на
постанову Вінницького окружного
адміністративного суду від 26 лютого 2014
року у справі за адміністративним
позовом ОСОБА_2 до управління державної
міграційної служби України у
Вінницькій області про визнання
протиправним та скасування рішення про
примусове повернення в країну
походження, визнання документу дійсним
та зобов'язання вчинити дії , -

В С Т А Н О В И В :

до Вінницького міського суду
Вінницької області звернувся ОСОБА_2 з
позовом про визнання протиправним та
скасування рішення управління
державної міграційної служби України у
Вінницькій області № 58 від 22 листопада
2013 року, визнання посвідки на постійне
проживання НОМЕР_4 від 30 жовтня 2012 року
такою, що на даний час є дійсною,
зобов'язання видати дозвіл на
імміграцію в Україну та видати
посвідку на постійне місце проживання
в Україні.

26 лютого 2014 року Вінницький міський суд
Вінницької області позов задовольнив
частково: скасовано рішення управління
державної міграційної служби України
у Вінницькій області № 58 від 22
листопада 2013 року про примусове
повернення в країну походження
громадянина Нігерії ОСОБА_2. В решті
позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням,
відповідач подав апеляційну скаргу, у
якій просить скасувати рішення суду І
інстанції та прийняти нову постанову,
якою відмовити у задоволенні позову.

Під час судового засідання позивач та
його представник просили залишити
апеляційну скаргу без розгляду.

Представник відповідача підтримала
доводи апеляційної скарги та просила
суд її задовольнити.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши суддю-доповідача, позивача
та його, представника відповідача,
перевіривши правильність застосування
судом першої інстанції норм чинного
законодавства, колегія суддів
апеляційної інстанції, переглядаючи
судове рішення у даній справі в межах
апеляційної скарги у відповідності до
частини 1 статті 195 КАС України, дійшла
висновку, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, виходячи з
наступних підстав.

Рішенням № 58 про примусове повернення
в країну походження громадянина
Нігерії ОСОБА_2, прийнятого провідним
спеціалістом 1-го міського відділу у м.
Вінниці УДМС України у Вінницькій
області Лєбєдєвим Г.Я. та затвердженого
22 листопада 2013 року заступником
начальника управління ДМС України у
Вінницькій області Кушнір В.М.,
засвідчено, що посвідка на тимчасове
проживання визнана не дійсною. Крім
того, позивач притягувався до
адміністративної відповідальності та
не може використовувати своє право на
імміграцію в Україну, так як перебуває
в державі з порушенням встановлених
правил, що підтверджується протоколом
про адміністративне правопорушення.

Відповідно до посвідки на тимчасове
проживання в Україні серія НОМЕР_1 від
30 жовтня 2012 року, яка видана ВГІРФО УМВС
України у Вінницькій області на ім'я
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, приймаючою
стороною є Вінницький національний
медичний університет ім. М.І.Пирогова, а
підстава видачі посвідки є навчання,
посвідка дійсна до 28 жовтня 2013 року,
завірена печаткою Служби громадянства
міграції та реєстрації фізичних осіб
управління МВС України у Вінницькій
області.

Паспорт громадянина Нігерії ОСОБА_2
ІНФОРМАЦІЯ_1 містить відмітки про
навчання позивача в ХДЗВА терміном до
01 березня 2012 року, з послідуючим
продовженням такого терміну до 01
жовтня 2012 року, відмітку про
зареєстрований шлюб з громадянкою
ОСОБА_9 та містить реєстрацію
продовження терміну перебування в
Україні до 31 жовтня 2012 року, рішення про
яке прийняв ВГІРФО УМВС Ленінський РВ,
останнє засвідчене печаткою Служби
громадянства міграції та реєстрації
фізичних осіб управління МВС України у
Вінницькій області. Крім цього
міститься відтиск штампу про прийняте
рішення щодо примусового повернення
від 22 листопада 2013 року № 58 з строком
виїзду - 30 діб, яке прийняв УДМС України
у Вінницькій області, засвідчений
печаткою Державної міграційної служби
України.

26 листопада 2013 року позивач звертався
до Погребищенським РС УДМС України у
Вінницькій області з заявою про
підтвердження факту звернення з
приводу отримання посвідки на
постійне проживання в Україні та дати,
коли він звернувся із зазначеним
питанням.

Як підтверджується витягом з реєстру
№ 653-19092013/63210, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, на
території України станом на 20 вересня
2013 року до кримінальної
відповідальності не притягувався,
засудженим не значиться та в розшуку не
перебуває

Згідно відповіді управління державної
міграційної служби України у
Вінницькій області № 10646 від 02 грудня
2013 року на запит адвоката підтверджує,
що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, звертався до
управління з заявою про отримання
дозволу на імміграцію та
документування посвідкою на постійне
проживання в Україні, однак йому було
відмовлено, оскільки встановлено, що
вказаний громадянин проживав на
території України по посвідці на
тимчасове проживання в Україні серія
НОМЕР_2 від 30.10.2012 року, яка ВГІРФО УМВС
України у Вінницькій області не
видавалась.

Суд І інстанції, задовольняючи позов
частково, виходи з того, що під час
розгляду справи не було підтверджено
належними доказами обставини щодо
підробки ОСОБА_2 посвідки на постійне
місце проживання в Україні, крім того,
не встановлено жодних обставин, які б
свідчили про порушення позивачем вимог
Закону України "Про правовий статус
іноземців та осіб без громадянства".

Колегія суду погоджується з висновком
суду І інстанції з огляду на наступні
обставини.

Відповідно до Порядку продовження
строку перебування та продовження або
скорочення строку тимчасового
перебування іноземців та осіб без
громадянства на території України,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 15 лютого 2012 року
№ 150, зазначено, що іноземці та особи
без громадянства, які на законній
підставі прибули в Україну, можуть
тимчасово перебувати на її території
протягом наданого візою дозволу в разі
в'їзду з держав з візовим порядком
в'їзду, якщо інший строк не визначено
міжнародними договорами України, а
також на період дії візи, але не більш
як 90 днів протягом 180 днів з дати
першого в'їзду за візою, оформленою до 11
вересня 2011 року.

У пункті 8 вище вказаного Порядку
зазначено, що заяви про продовження
строку перебування на території
України подаються іноземцями та
особами без громадянства і приймаючою
стороною не раніше ніж за десять та не
пізніше ніж за три робочі дні до
закінчення такого строку до
територіальних органів або
підрозділів ДМС за місцем проживання.

Підпункт 13 пункту 6 зазначеного вище
Порядку вказує, що строк перебування
іноземців та осіб без громадянства на
території України продовжується у
разі, коли вони прибули за
довгостроковою візою, якщо протягом
строку дії візи з поважних причин не
оформлено посвідки на постійне чи
тимчасове проживання, за умови подання
підтверджувальних документів - на
період не більш як один місяць. До
довгострокових віз прирівнюються візи
типу О, ІМ-1, ІМ-2, ІМ-3 і Ф, оформлені до 11
вересня 2011 р. (до закінчення строку їх
дії).

Відповідно до норми п.12, п. 13 ст. 4 Закону
України «Про правовий статус іноземців
та осіб без громадянства» ( надалі по
тексту Закон № 3773-VI) іноземці та особи
без громадянства, які прибули в Україну
з метою навчання та отримали посвідку
на тимчасове проживання, вважаються
такими, які на законних підставах
перебувають на території України на
період навчання. Іноземці та особи без
громадянства, які прибули в Україну з
метою возз'єднання сім'ї з особами, які
є громадянами України, або під час
перебування на законних підставах на
території України у випадках,
зазначених у частинах
третій-дванадцятій цієї статті, уклали
шлюб з громадянами України та
отримали посвідку на тимчасове
проживання, вважаються такими, які на
законних підставах перебувають на
території України на період до
отримання дозволу на імміграцію.

Пункт 13 ст. 5 Закону № 3773-VI вказує, що
підставою для видачі посвідки на
тимчасове проживання у випадку,
передбаченому частиною тринадцятою
статті 4 цього Закону, є заява іноземця
або особи без громадянства і
документ, що підтверджує факт
перебування у шлюбі з громадянином
України, дійсний поліс медичного
страхування. Якщо шлюб між
громадянином України та іноземцем або
особою без громадянства було укладено
за межами України відповідно до права
іноземної держави, дійсність такого
шлюбу визначається згідно із
Законом України "Про міжнародне
приватне право".

Крім цього, суд звертає увагу на те, що
згідно із ч.1 ст. 26 Закону України «Про
правовий статус іноземців та осіб без
громадянства» іноземець або особа без
громадянства можуть бути примусово
повернуті в країну походження або
третю країну, якщо їх дії порушують
законодавство про правовий статус
іноземців та осіб без громадянства або
суперечать інтересам забезпечення
національної безпеки України чи
охорони громадського порядку, або якщо
це необхідно для охорони здоров'я,
захисту прав і законних інтересів
громадян України за рішенням
центрального органу виконавчої влади,
що забезпечує реалізацію державної
політики у сфері міграції, органу
Служби безпеки України або органу
охорони державного кордону (стосовно
іноземців та осіб без громадянства, які
затримані ними у межах контрольованих
прикордонних районів під час спроби
або після незаконного перетинання
державного кордону України), з
подальшим повідомленням протягом 24
годин прокурору про підстави підстави
прийняття такого рішення. У рішенні про
примусове повернення зазначається
строк, протягом якого іноземець або
особа без громадянства повинні виїхати
з України. Зазначений строк не повинен
перевищувати 30 днів з дня прийняття
рішення.

Згідно положень статей 9, 29 Загальної
декларації прав людини 1948 року та
статті 9 Міжнародного пакту про
громадянські і політичні права 1966 року,
статті 5 Конвенції про захист прав
людини і основоположних свобод,
відповідно до яких ніхто не може
зазнавати безпідставного арешту,
затримання або вигнання, а при
здійсненні своїх прав і свобод кожна
людина може зазнавати лише таких
обмежень, які встановлені законом
виключно для забезпечення належного
визнання та поваги прав і свобод інших
людей, а також забезпечення
справедливих вимог моралі, суспільного
порядку і загального добробуту.

Як підтверджується свідоцтвом про
шлюб, позивач одружився на громадянці
України ОСОБА_9 28 серпня 2012 року. Крім
того, згідно свідоцтво про народження
серія НОМЕР_3 у позивача ІНФОРМАЦІЯ_2
народилась донька ОСОБА_4, яка є також
громадянкою України.

З метою возз'єднання позивача разом зі
своєю сім'ю, ОСОБА_10 та дружина позивача
дали згоду, щоб позивач був
зареєстрований та проживав у будинку,
що належить ОСОБА_10 та знаходиться в
АДРЕСА_1.

Таким чином, у клопотанні приймаючої
сторони зазначено, що позивачу
забезпечується місце проживання в
Україні.

Враховуючи вищевикладене, колегія суду
вважає, що позивач, який прибув до
України по довгостроковій візі типу
«О» з кінцевим терміном перебування 01
жовтня 2012 року, при цьому уклавши 28
серпня 2012 року шлюб з громадянкою
України, має всі законні підстави для
продовження строку перебування на
Україні, оскільки відсутні порушення
норми ч.1 ст. 26 Закону України «Про
правовий статус іноземців та осіб без
громадянства».

Враховуючи вищевикладене, колегія суду
погоджується з висновком суду І
інстанції про необхідність визнати
протиправним та скасувати рішення №58
від 22 листопада 2013 року управління
державної міграційної служби України у
Вінницькій області.

Доводи апелянта, викладені в
апеляційній скарзі є не
обґрунтованими, у зв'язку з чим, колегія
суддів приходить до висновку про
відмову в задоволенні апеляційної
скарги відповідача та залишення в силі
постанови Вінницького міського суду
Вінницької області від 26 лютого 2014
року.

В силу ч. 1 ст. 195 КАС України суд
апеляційної інстанції переглядає
судові рішення суду першої інстанції в
межах апеляційної скарги. Суд
апеляційної інстанції може вийти за
межі доводів апеляційної скарги в разі
встановлення під час апеляційного
провадження порушень, допущених судом
першої інстанції, які призвели до
неправильного вирішення справи.

Згідно з ч. 2 ст. 159 КАС України, законним
є рішення, ухвалене судом відповідно до
норм матеріального права при
дотриманні норм адміністративного
процесуального права.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.198, ст.200 КАС
України, суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову суду - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206,
212, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу управління
державної міграційної служби України у
Вінницькій області залишити без
задоволення, а постанову Вінницького
окружного адміністративного суду від 26
лютого 2014 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку
згідно ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі
17 березня 2014 року .

Головуючий
Загороднюк А.Г.

Судді
Драчук Т. О.

Полотнянко Ю.П.