Справа № 826/18279/13-а
Суддя: Грибан І.О.
Дата ухвалення: 2014-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у 1-й інстанції: Клочкова
Суддя-доповідач:
У Х В А Л А

Іменем України

20 березня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

Головуючий-суддя
Грибан І.О.

судді
Беспалов О.О., Федотов І.В.

за участі :

секретар с/з
Печенюк Р.В.

розглянув в судовому засіданні в м.
Києві апеляційні скарги Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Виробничо-комерційне підприємство
«Укрсервісмонтаж», Державної
податкової інспекції у Печерському
районі Головного управління
Міністерства доходів і зборів України
у місті Києві на постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва
від 04 грудня 2013 року у справі за
адміністративним позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Виробничо-комерційне підприємство
«Укрсервісмонтаж» до Державної
податкової інспекції у Печерському
районі Головного управління
Міністерства доходів і зборів України
у місті Києві про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень від
08.11.2013 року № 8, № 2 та №
2-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся в суд з позовом , в
якому просив визнати протиправними та
скасувати податкові
повідомлення-рішення від 08.11.2013 року №
8, № 2 та № 2.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва
від 04 грудня 2013 року позовні вимоги
задоволено частково. Визнано
протиправними та скасовано податкове
повідомлення-рішення від 08.11.2013 року №
8. В задоволенні решти позовних
вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої
інстанції в частині позовних вимог, що
залишені без задоволення позивач
подав апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати рішення суду в цій частині та
ухвалити нове, яким позовні вимоги
задовольнити.

Не погоджуючись з рішенням суду першої
інстанції в частині вимог, що
задоволені, відповідач подав
апеляційну скаргу, в якій вказуває на
порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права
та просив оскаржувану постанову
скасувати та ухвалити нову про відмову
в задоволенні позову.

Сторони в судове засідання не з'явилися
. Враховуючи, що в матеріалах справи
достатньо письмових доказів для
правильного вирішення апеляційної
скарги, колегія суддів у відповідності
до ч. 4 ст. 196 КАС України визнала
можливим проводити апеляційний
розгляд справи за відсутності
представників сторін. Згідно ст. 41 КАС
України фіксування судового засідання
за допомогою звукозаписувального
технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
дослідивши матеріали справи та
перевіривши доводи апеляційних скарг
та заперечень колегія суддів вважає, що
апеляційні скарги підлягають
залишенню без задоволення, а постанова
суду - без змін.

Судом першої інстанції встановлено та
з матеріалів справи вбачається, що
відповідачем ДПІ у Печерському р-ні ГУ
Міндоходів у м. Києві проведено
документальну позапланову виїзну
перевірку ТОВ «ВКП «Укрсервісмонтаж» з
питань дотримання вимог податкового
законодавства при здійсненні
фінансово-господарської діяльності,
повноти та достовірності сплати
податкових зобов'язань до бюджету за
період з 01.01.2011 року по 01.09.2013 року, за
результатами якої складено Акт від
28.10.2013 № 574/26-55-22-08/33235128.

В ході проведення перевірки податковий
орган дійшов висновку, що операції між
позивачем та ТОВ «Мрія Будмонтаж»
фактично не відбувались, а тому позивач
не мав відображати у складі
податкового кредиту податкові,
накладні з реквізитами вказаного
контрагента-постачальника.

Висновок податкового органу
ґрунтується на використаних під час
аналізу господарських правовідносин
позивача матеріалах акту ДПІ у
Голосіївському районі міста Києва ДПС
від 12.11.2012 року №872/3-22-30-33052092 про
неможливість проведення зустрічної
звірки ТОВ «Мрія Будмонтаж»,
відповідно до висновків якого, останнє
має ознаки фіктивності.

У зв'язку з чим відповідачем прийнято
податкове повідомлення-рішення №
8. яким збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість на суму 101 252,00 грн. (за основним
платежем - 99 244,00 грн., за штрафними
(фінансовими) санкціями - 2 008,00 грн.).

Крім цього, відповідач дійшов до
висновку про порушення позивачем п. 54.2
ст. 54, п. 57.1 ст. 57, пп. «а» п. 176.2 ст. 176, пп.
«а» п. 171.2 ст. 171, пп. 168.1.2, пп. 168.1.5 п. 168.1 ст.
168, пп. 168.4.1 п. 168.4 ст. 168, пп. 168.4.2 п. 168.4 ст.
168, пп. 168.4.7 п. 168.4 ст. 168 ПК України,
внаслідок чого на підставі Акта
перевірки відповідачем прийнято
податкове повідомлення-рішення №
2, відповідно до якого позивачу
було визначено суму грошового
зобов'язання з податку на доходи
фізичних осіб на суму 19 902,70 грн. (за
основним платежем - 15 922,16 грн., за
штрафними (фінансовими) санкціями - 3
980,54 грн.) та податкове
повідомлення-рішення № 2,
відповідно до якого позивачу було
визначено суму грошового зобов'язання
з податку на доходи фізичних осіб на
суму 510,00 грн.

Задовольняючи позовні вимоги частково
суд першої інстанції виходив з того, що
податкове повідомлення-рішення №
8, прийняте за результатами даної
перевірки, не відповідає вимогам
чинного законодавства, ґрунтується на
припущеннях та без системного
викладення порушень вимог чинного
податкового законодавства.

Разом з тим суд першої інстанції, на
підставі наданих сторонами доказів,
дійшов висновку , що оскаржувані
податкові повідомлення-рішення №
2 та № 2, якими позивачу було
визначено суму грошового зобов'язання
з податку на доходи фізичних осіб на
суму 19 902,70 грн. та на суму 510,00 грн., були
прийняті відповідачем за наявності
передбачених діючим податковим
законодавством підстав.

Колегія суддів апеляційної інстанції в
повній мірі погоджується з висновками
суду першої інстанції та вважає за
необхідне зазначити наступне.

Щодо правомірності включення
позивачем до складу податкового
кредиту за рахунок податкових
накладних, виписаних ТОВ «Мрія
Будмонтаж», колегія суддів виходить з
того, що суд першої інстанції
достовірно встановив, що спірні
правочини укладені з ТОВ «Мрія
Будмонтаж», спрямовані на реальне
настання правових наслідків.

Так, згідно із п. 198.1 статті 198
Податкового кодексу України право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з придбання або виготовлення
товарів (у тому числі в разі їх ввезення
на митну територію України) та послуг.

Відповідно до п. 198.2 статті 198
Податкового кодексу України датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається дата тієї події, що
відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського
рахунка платника податку на оплату
товарів/послуг;

- дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Згідно із п. 198.3 статті 198 Податкового
кодексу України податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку.

Відповідно до п. 198.6 статті 198
Податкового кодексу України не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу.

Згідно із п. 201.7 статті 201 Податкового
кодексу України податкова накладна
виписується на кожне повне або
часткове постачання товарів/послуг, а
також на суму коштів, що надійшли на
поточний рахунок як попередня оплата
(аванс).

Відповідно до п. 201.10 статті 201
Податкового кодексу України податкова
накладна видається платником податку,
який здійснює операції з постачання
товарів/послуг, на вимогу покупця та є
підставою для нарахування сум податку,
що відносяться до податкового кредиту.

Правові наслідки у вигляді виникнення
права платника податку на формування
витрат та податкового кредиту з ПДВ
наступають лише у разі реального
(фактичного) вчинення господарських
операцій з придбання
товарів/робіт/послуг, що пов'язані з
рухом активів, зміною зобов'язань чи
власного капіталу платника, та
відповідають економічному змісту,
відображеному в укладених платником
податку договорах, а не лише оформлення
відповідних документів або рух
грошових коштів на рахунках платників
податку.

При цьому, для формування податкового
кредиту мають значення податкові
накладні та інші первинні документи,
які, виходячи з наведеного, видаються
на підтвердження реально вчиненої
операції. Однак, наявність податкових
накладних є необхідною, але не
безумовною підставою для отримання
платником податку права на податковий
кредит з податку на додану вартість.

Отже, наявність законодавчо визначених
обставин для формування податкового
кредиту та валових витрат, зокрема
податкових накладних, виписаних
платником податку, є обов'язковою, для
визнання правомірності формування
таких за умови, якщо відомості в таких
документах відповідають дійсності, і
якщо господарські операції мали
реальний характер та придбані товари
(роботи, послуги) використовувалися в
господарській діяльності платника
податку.

Як встановлено судом першої інстанції,
згідно Свідоцтва про реєстрацію
платника податку на додану вартість №
37672519 (форма № 2-Р) від 24.12.2004 ТОВ «ВКП
«Укрсервісмонтаж» є платником податку
на додану вартість (індивідуальний
податковий номер 56). Основним
видом діяльності позивача відповідно
до КВЕД є: 51.90.0 Інші види оптової
торгівлі; 45.21.1 Будівництво будівель;
52.12.0 Роздрібна торгівля в
неспеціалізованих магазинах без
переваги продовольчого асортименту.

Між КП «Дирекція» (Замовник) та ТОВ «ВКП
«Укрсервісмонтаж» (Підрядник) укладено
договір підряду № 1-БТ від 27.04.2011 року,
згідно умов якого Підрядник
зобов'язався виконати роботи по
поточному ремонту упорядкування
водопровідних випусків у будинках для
поливу прилеглої території ЖЕК 301 - 320.
Додатком № 1 до вказаного договору
визначено адреси об'єктів, на яких
здійснювались роботи по упорядкуванню
водопровідних випусків у будинках для
поливу прилеглої території.

Між ПАТ «Оболонь» (Замовник) та ТОВ «ВКП
«Укрсервісмонтаж» (Підрядник) було
укладено договір підряду № 1/11 від
16.05.2011 року, згідно умов якого Підрядник
зобов'язався виконати роботи по
ремонту покрівлі ГВК ПАТ «Оболонь» по
вул. Богатирська, 3.

Між ТОВ «Ініціатор Ріелті» (Замовник)
та ТОВ «ВКП «Укрсервісмонтаж»
(Підрядник) було укладено договір
підряду № 17-05-11 від 17.05.2011 року, згідно
умов якого Підрядник зобов'язався
виконати роботи по проведенню
поточного ремонту покрівлі будівлі по
вул. Володимирська, 29.

Між КП «Київжитлоспецексплуатація»
(Замовник) та ТОВ «ВКП
«Укрсервісмонтаж» (Підрядник) було
укладено ряд договорів підряду, згідно
умов яких Підрядник зобов'язувався
виконати роботи з ремонту асфальтного
покриття прибудинкової території та
міжквартальних проїздів за наступними
адресами: вул. Вишгородська, 34/1, вул.
Бережанська, 10, просп. Мінський, 12, вул.
Панча, 5, вул. Дубровицька, 5-7, вул.
Тимошенка, 2-б, вул. Дубровицька, 10, вул.
Івашкевича, 3, вул. Автозаводська, 61, вул.
Дубровицька, 8, просп. Мінський, 4, вул.
Макіївська, 2, просп. Мінський, 6-а, вул. Ю.
Кондратюка, 4, вул. Автозаводська, 41, вул.
Автозаводська, 93 у Оболонському районі
м. Києва, вул. Рибальська, 11, вул.
Московська, 36 у Печерському районі м.
Києва.

На виконання вищевказаних договорів за
вищевказаний період між ТОВ «Мрія
Будмонтаж» (Генпідрядник) та ТОВ «ВКП
«Укрсервісмонтаж» (Замовник) було
укладено договір № 153 від 17.05.2010 року,
згідно умов якого Замовник доручає та
фінансує, а Генпідрядник бере на себе
зобов'язання поставити матеріали,
виконати будівельно-монтажні роботи,
згідно затвердженої кошторисної
документації у встановлений цим
Договором термін власниками тa/aбо
залученими силами.

Як встановлено судом першої інстанції,
факт поставки матеріалів та виконання
робіт позивачу за зазначеними
договорами та оплати їх вартості
підтверджується документально;
господарські операції належним чином
відображено у бухгалтерському і
податковому обліку позивача та його
податковій звітності; право на
формування податкового кредиту з
податку на додану вартість
підтверджується податковими
накладними.

Доказами здійснення зазначених
господарських операцій є первинні
бухгалтерські документи, а саме: акти
приймання виконаних будівельних робіт,
рахунки-фактури, видаткові накладні,
ліцензією Мінрегіонрозвитку та
будівництва України на будівельну
діяльність, дозвіл на продовження
виконання роботи підвищеної небезпеки,
ліцензіями ІДАБК у м. Києві.

Оплату за придбані послуги здійснено
позивачем у безготівковій формі, що
підтверджується відповідними картками
рахунку.

Податок на додану вартість сплачений у
складі ціни придбаних робіт, включено
позивачем до податкового кредиту
підприємства за відповідні періоди.

Позивачем надано докази використання
отриманих матеріалів та
будівельно-монтажних робіт у
подальшій господарській діяльності, а
саме використання ним під час
здійснення робіт за договорами
підряду, тобто для забезпеченого
своєчасного і якісного виконання своїх
договірних зобов'язань за правочинами,
що були укладені з іншими суб'єктами
господарської діяльності.

Також, позивачем на підтвердження
факту реальності вказаних
господарських операцій та
безпосереднього зв'язку проведених
робіт з господарською діяльністю,
надано локальні кошториси, актаи
приймання виконаних будівельних робіт,
довідки про вартість виконаних
підрядних робіт, акти приймання
виконаних підрядних робіт.

Крім того, судом першої інстанції
встановлено, що на час здійснення
господарських операцій з позивачем,
ТОВ «Мрія Будмонтаж» було правоздатною
та дієздатною юридичною особою,
створеною та зареєстрованою у
відповідності до чинного
законодавства України. Доказів того, що
позивач знав або міг знати про
недостовірність відомостей Єдиного
державного реєстру Юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців щодо
вказаних контрагентів, відповідачем
суду не дано.

Колегія суддів також погоджується з
висновком суду першої інстанції, що
порушення контрагентами податкової
дисципліни, зафіксовані в актах
перевірки останніх, не можуть бути
підставою для обмеження права покупця
на податковий кредит за умови
реальності господарської операції.

Податковим органом не надано доказів
того, що позивач та його контрагенти
діяли зі спільним умислом, що
суперечить інтересам держави з метою
отримання матеріальних благ.

З матеріалів справи не вбачається, в
чому саме полягала заздалегідь
суперечна інтересам держави і
суспільства мета укладення договорів
між позивачем та вказаними вище
контрагентами, а також наявність в діях
відповідача вини у формі умислу.

Доводи відповідача про нікчемність
правочинів, укладених між позивачем та
ТОВ «Мрія Будмонтаж» не
підтверджуються об'єктивними доказами
та спростовуються матеріалами справи.

Отже, висновки суду першої інстанції
щодо правомірності віднесення
позивачем до складу податкового
кредиту суми сплаченого податку на
додану вартість за податковими
накладними, отриманими від контрагента
є обґрунтованими.

Доводи апеляційної скарги відповідача
викладених вище висновків суду не
спростовують і судом апеляційної
інстанції відхиляються.

Щодо обґрунтованості доводів
апеляційної скарги позивача, то
колегія суддів звертає увагу на
наступне.

Суд першої інстанції дійшов висновку
про правомірність податкових
повідомлень-рішень в частині
нарахування сум грошового зобов'язання
з податку на доходи фізичних осіб.

Відповідно до пункту 31.1 статті 31
Податкового кодексу України строком
сплати податку та збору визнається
період, що розпочинається з моменту
виникнення податкового обов'язку
платника податку із сплати конкретного
виду податку і завершується останнім
днем строку, протягом якого такий
податок чи збір повинен бути сплачений
у порядку, визначеному податковим
законодавством. Податок чи збір, що не
був сплачений у визначений строк,
вважається не сплаченим своєчасно.
Момент виникнення податкового
обов'язку платника податків, у тому
числі податкового агента, визначається
календарною датою.

Підпунктом 168.1.5 пункту 168.1 статті 168
Податкового кодексу України
передбачено, що якщо оподатковуваний
дохід нараховується податковим
агентом, але не виплачується (не
надається) платнику податку, то
податок, який підлягає утриманню з
такого нарахованого доходу, підлягає
перерахуванню до бюджету податковим
агентом у строки, встановлені цим
Кодексом для місячного податкового
періоду.

Підпунктом 168.4.2 п. 168.4 ст. 168 ПК України
передбачено, що такий порядок
застосовується всіма юридичними
особами, у тому числі такими, що мають
філії, відділення, інші відокремлені
підрозділи, що розташовані на
території іншої територіальної
громади, ніж така юридична особа, а
також відокремленими підрозділами,
яким в установленому порядку надано
повноваження щодо нарахування,
утримання і сплати (перерахування) до
бюджету податку (далі - відокремлений
підрозділ).

Згідно пп. 168.4.7 п. 168.4 ст. 168 ПК України
відповідальність за своєчасне та повне
перерахування сум податку до
відповідного бюджету несе юридична
особа або її відокремлений підрозділ,
що нараховує (виплачує)
оподатковуваний дохід.

Відповідно до підпункту 49.18.1 пункту 49.18
статті 49 Податкового кодексу України
податкові декларації, крім випадків,
передбачених цим Кодексом, подаються
за базовий звітний (податковий) період,
що дорівнює календарному місяцю (у тому
числі в разі сплати місячних авансових
внесків) - протягом 20 календарних днів,
що настають за останнім календарним
днем звітного (податкового) місяця.

Згідно абзацом 1 пунктом 57.1 статті 57
Податкового кодексу України платник
податків зобов'язаний самостійно
сплатити суму податкового
зобов'язання, зазначену у поданій ним
податковій декларації, протягом 10
календарних днів, що настають за
останнім днем відповідного граничного
строку, передбаченого цим Кодексом для
подання податкової декларації, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже, строк сплати податкового
зобов'язання, за якими податковий
період складає один місяць,
обчислюється днями, а тому, позивач
повинен був перерахувати до бюджету
податок на доходи фізичних осіб, не
пізніше 30 числа кожного наступного
місяця за звітним місяцем.

Пунктом 54.2 ст. 54 ПК України передбачено,
що грошове зобов'язання щодо суми
податкових зобов'язань з податку, що
підлягає утриманню та сплаті
(перерахуванню) до бюджету в разі
нарахування/виплати доходу на користь
платника податку - фізичної особи,
вважається узгодженим податковим
агентом або платником податку, який
отримує доходи не від податкового
агента, в момент виникнення
податкового зобов'язання, який
визначається за календарною датою,
встановленою розділом IV цього Кодексу
для граничного строку сплaти податку до
відповідного бюджету.

За прострочення встановлених строків
сплати податку на доходи фізичних осіб
передбачено нарахування пені згідно
пп. 129.1.3 п. 129.1, п. 129.4 ст. 129 ПК України,
яким передбачено нарахування пені на
суму податкового боргу із розрахунку
120% річних облікової ставки
Національного банку України, діючої на
день виплати (нарахування) доходів на
користь платників податків - фізичних
осіб.

Як встановлено судом першої інстанції,
позивачем було несвоєчасно
перераховано податок на доходи
фізичних осіб за січень-лютий,
травень-вересень 2011 року, лютий-грудень
2012 року, січень 2013 року та не було
перераховано податок на доходи
фізичних осіб станом на 01.09.2013 за лютий,
квітень-липень 2012 року, січень-липень
2013 року, зокрема, перевіркою було
встановлено несплату позивачем
податку на доходи фізичних осіб на суму
15 922,16 грн. за лютий 2012 року на суму 1 732,61
грн., за квітень 2012 року на суму 1 435,54
грн., за травень 2012 року на суму 1 435,54
грн., за червень 2012 року на суму 1 435,54
грн., за липень 2012 року на суму 1 435,54 грн.,
за вересень 2012 року на суму 45,29 грн., зa
січень 2013 року на суму 1 282,74 грн., за
лютий 2013 року на суму 1 282,74 грн, за
березень 2013 року на суму 1 363,98 грн.,
за квітень 2013 року на суму 1 118,16 грн., за
травень 2013 року на суму 1 118,16 грн., за
червень 2013 року на суму 1 118,16 грн., за
липень 2013 року на суму 1 118,16 грн.

Доводи позивача щодо повної сплати
податку на доходи фізичних осіб, не
підтверджуються наданими ним доказами.
Встановлений в акті перевірки факт
несвоєчасного перерахування податку
на доходи фізичних осіб за
січень-лютий, травень-вересень 2011 року,
лютий-грудень 2012 року, січень 2013 року
позивачем не заперечується.

Таким чином, у податкового органу були
підстави для застосування штрафних
санкцій за несвоєчасну сплату сум
податкового зобов'язання.

Отже, висновок суду першої інстанції
щодо правомірності винесення
податкових повідомлень - рішень щодо
нарахування грошового зобов'язання з
податку на доходи фізичних осіб є
обґрунтованим.

Доводи позивача вказаних висновків
суду не спростовують.

На підставі вищенаведеного колегія
суддів вважає, що оскаржуване рішення
ґрунтується на всебічному, повному та
об'єктивному розгляді всіх обставин
справи, які мають значення для
вирішення спору, відповідає нормам
матеріального та процесуального права,
у зв'язку з чим підстав для його
скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 160, 196, 198, 200, 205, 206, 254
КАС України, суд -

УХВАЛИВ:

Апеляційні скарги Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Виробничо-комерційне підприємство
«Укрсервісмонтаж», Державної
податкової інспекції у Печерському
районі Головного управління
Міністерства доходів і зборів України
у місті Києві залишити без задоволення,
а постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва
від 04 грудня 2013 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена протягом двадцяти днів
шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий-суддя І.О.Грибан

Суддя
О.О.Беспалов

Суддя
І.В.Федотов

Повний текст виготовлено - 21.03.2014 р.

.

Головуючий суддя
Грибан І.О.

Судді:
Беспалов О.О.

Федотов І.В.