Справа № К/9991/30048/11-С
Суддя: Горбатюк С.А.
Дата ухвалення: 2014-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"27" лютого 2014 р. м. Київ
К/9991/30048/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

Головуючого, суддіГорбатюка С.А.
(доповідач)СуддівДонця О.Є. Мороз Л.Л.
провівши у касаційному порядку
попередній розгляд адміністративної
справи за позовом ОСОБА_4 до Головного
управління Пенсійного фонду України в
Сумській області про визнання
неправомірною бездіяльності щодо не
нарахування пенсії за касаційною
скаргою ОСОБА_4 на постанову
Охтирського міськрайонного суду
Сумської області від 25 травня 2009 року
та постанову Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 20 квітня 2010 року

в с т а н о в и л а :

У квітні 2009 року ОСОБА_4 в Охтирському
міськрайонному суді Сумської області
пред'явив позов до Головного
управління Пенсійного фонду України в
Сумській області про визнання
неправомірною бездіяльності щодо не
нарахування пенсії.

Просив:

- поновити строк звернення до суду з
адміністративним позовом;

- визнати протиправною бездіяльність
Головного управління Пенсійного фонду
України в Сумській області щодо не
нарахування позивачу та недоплати
пенсії, як особі, яка постраждала
внаслідок Чорнобильської аварії
категорії 1 та інваліду 2-ої групи з дня
прийняття на пенсійний облік з 31 грудня
1998 року по 31 січня 2008 року;

- зобов'язати Головне управління
Пенсійного фонду України в Сумській
області здійснити перерахунок
нарахованої позивачу пенсії як особі,
яка постраждала внаслідок
Чорнобильської катастрофи категорії 1,
інваліда 2-ої групи з урахуванням 75
відсотків мінімальної пенсії за віком
відповідно до статті 50 Закону України
"Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи", та 8
мінімальних пенсій за віком відповідно
до статті 54 Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи", починаючи з часу
постановки на пенсійний облік, з 31
грудня 1998 року і по 31 січня 2008 року з
урахуванням визначеного чинним
законодавством України розміру
мінімальної пенсії за віком з
нарахуванням компенсації втрати
частини доходів;

- зобов'язати Головне управління
Пенсійного фонду України в Сумській
області виплатити позивачу суму
заборгованості з пенсії з часу
постановки на пенсійний облік, з 31
грудня 1998 року по 31 січня 2008 року з
урахуванням застосування визначених
чинним законодавством України
розмірів мінімальної пенсії за віком з
нарахованою компенсацією втрати
частини доходів.

Постановою Охтирського міськрайонного
суду Сумської області від 25 травня 2009
року позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Визнано неправомірною бездіяльність
Головного управління Пенсійного фонду
України в Сумській області щодо
нарахування та виплати ОСОБА_4
додаткової пенсії відповідно до вимог
статті 50 Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" у розмірі 75 відсотків
мінімальної пенсії за віком, виходячи з
розміру пенсії за віком, визначеного
статтею 28 Закону України "Про
загальнообов'язкове пенсійне
страхування".

Зобов'язано Головне управління
Пенсійного фонду України в Сумській
області здійснити перерахунок
додаткової пенсії ОСОБА_4 відповідно до
вимог статті 50 Закону України "Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" у розмірі 50
відсотків мінімальної пенсії за віком,
виходячи з розміру пенсії за віком,
визначеного статтею 28 Закону України
"Про загальнообов'язкове пенсійне
страхування" та провести відповідні
виплати за період з 01 березня 1999 року по
01 січня 2002 року з урахуванням
компенсації втрати частини доходів.

Зобов'язано Головне управління
Пенсійного фонду України в Сумській
області здійснити перерахунок ОСОБА_4
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю, відповідно до вимог статті 50
Закону України "Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи" у
розмірі 75 відсотків мінімальної пенсії
за віком, виходячи з розміру пенсії за
віком, визначеного статтею 28 Закону
України "Про загальнообов'язкове
пенсійне страхування" та провести
відповідні виплати за період з 02 січня
2002 року по 31 січня 2008 року з урахуванням
компенсації втрати частини доходів.

В іншій частині позову відмовлено.

Постановою Харківського апеляційного
адміністративного суду від 20 квітня 2010
року апеляційну скаргу ОСОБА_4 та
Головного управління Пенсійного фонду
України в Сумській області задоволено
частково.

Постанову Охтирського міськрайонного
суду Сумської області від 25 травня 2009
року скасовано, прийнято нову
постанову, якою частково задоволено
позовні вимоги ОСОБА_4

Зобов'язано Головне управління
Пенсійного фонду України в Сумській
області здійснити перерахунок ОСОБА_4
додаткової пенсії а шкоду, заподіяну
здоров'ю, відповідно до вимог статті 50
Закону України "Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи" у
розмірі 75 відсотків мінімальної пенсії
за віком, виходячи з розміру пенсії за
віком, визначеного статтею 28 Закону
України "Про загальнообов'язкове
пенсійне страхування" та провести
відповідні виплати за період з 01 січня
2004 року по 31 березня 2005 року.

Закрито провадження у справі щодо
позовних вимог про зобов'язання
Головного управління Пенсійного фонду
України в Сумській області здійснити
перерахунок додаткової пенсії ОСОБА_4
за шкоду, заподіяну здоров'ю,
відповідно до вимог статті 50 Закону
України "Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" у розмірі 75
відсотків мінімальної пенсії за віком,
виходячи з розміру у пенсії за віком,
визначеного статтею 28 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування" та провести
відповідні виплати за період з 01 квітня
2005 року по 30 січня 2008 року.

В задоволенні іншої частини позовних
вимог ОСОБА_4 відмовлено.

Не погоджуючись з судовими рішеннями
судів попередніх інстанцій,

ОСОБА_4 подав касаційну скаргу.

Посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
просить їх рішення скасувати та
ухвалити нову постанову у справі про
задоволення його позовних вимог у
повному обсязі.

Колегія суддів вважає, що касаційна
скарга задоволенню не підлягає з
наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 46
Конституції України громадяни мають
право на соціальний захист, що включає
право на забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них
обставин, а також у старості та в інших
випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації
конституційного права громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, на охорону їх життя і
здоров'я, створення єдиного порядку
визначення категорій зон радіоактивно
забруднених територій, умов проживання
і трудової діяльності на них,
соціального захисту потерпілого
населення визначені та закріплені в
Законі України "Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Статтею 49 Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" визначені види пенсій, які
підлягають виплаті особам,
постраждалим внаслідок аварії на
Чорнобильській АЕС 1, 2, 3 та 4 категорій,
це зокрема, державна пенсія та
додаткова пенсія за шкоду, заподіяну
здоров'ю, яка призначається після
виникнення права на державну пенсію.

Відповідно до статті 50 Закону України
"Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" (чинної на
час виникнення спірних правовідносин)
особам, віднесеним до категорії 1, які є
інвалідами другої групи, призначається
щомісячна додаткова пенсія за шкоду,
заподіяну здоров'ю, у розмірі 75
відсотків мінімальної пенсії за віком.

Згідно з частиною четвертою статті 54
Закону України "Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи" в
усіх випадках розмір пенсій для
інвалідів другої групи, щодо яких
встановлено зв'язок з Чорнобильською
катастрофою, не може бути нижчим 8
мінімальних пенсій за віком.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що ОСОБА_4 перебуває на
обліку у Головному управлінні
Пенсійного фонду України в Сумській
області та є особою, яка постраждала
внаслідок Чорнобильської катастрофи
категорії 1, інвалідом 3-ої групи за
захворюванням, яке пов'язане з
ліквідацією наслідків на
Чорнобильській АЕС, з 01 березня 1999 року
по 31 грудня 2001 року, а з 01 січня 2002 року є
інвалідом 2-ої групи за захворюванням,
яке пов'язане з ліквідацією наслідків
на Чорнобильській АЕС.

Листом Головного управління
Пенсійного фонду України в Сумській
області № 114/П-11 від 21 лютого 2008 року
заявникові відмовлено у проведенні
перерахунку пенсії відповідно до
статей 50, 54 Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи".

Частиною другою статті 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідач неправомірно відмовив
ОСОБА_4 у задоволенні його заяви про
перерахунок пенсії та його дії
суперечать вказаним вимогам
Конституції України.

Згідно з положеннями частини четвертої
статті 9 Кодексу адміністративного
судочинства України у разі
невідповідності нормативно-правового
акта Конституції України, закону
України, міжнародному договору, згода
на обов'язковість якого надана
Верховною Радою України, або іншому
правовому акту суд застосовує правовий
акт, який має вищу юридичну силу.

Отже, виходячи з пріоритетності
законів над підзаконними актами суд
апеляційної інстанції дійшов
правильного висновку, що при
визначенні розміру пенсій позивачеві
застосуванню підлягають статті 50 та 54
Закону України "Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи",
а не постанова Кабінету Міністрів
України, яка істотно звужує обсяг
встановлених законом прав.

Також правильно не взято до уваги
посилання відповідача на частину 5
статті 54 Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи", якою передбачено, що
порядок обчислення пенсії по
інвалідності, що настала внаслідок
каліцтва чи захворювання, і пенсії у
зв'язку з втратою годувальника
внаслідок Чорнобильської катастрофи,
визначається Кабінетом Міністрів
України, оскільки надання законодавцем
такого права Кабінету Міністрів
України не означає, що останній,
встановлюючи такий порядок, може
допустити звуження змісту та обсягу
прав позивача, встановлених цим же
Законом. Тобто, Кабінет Міністрів
України повинен був встановити
зазначений порядок не порушуючи
положень цього Закону.

При визначенні розміру державної
пенсії та щомісячної додаткової пенсії
за шкоду, заподіяну здоров'ю, за основу
їх нарахування береться мінімальна
пенсія за віком.

Розмір мінімальної пенсії за віком
визначається лише за правилами,
передбаченими частиною першою статті 28
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", іншого законодавчого або
нормативно-правового акту, які б
визначали цей розмір або встановлювали
інший розмір, немає.

Тому, правильним є неприйняття до уваги
положень частини третьої статті 28
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", відповідно до якої
мінімальний розмір пенсії за віком,
встановлений абзацом першим частини
першої цієї статті, застосовується
виключно для визначення розмірів
пенсій, призначених згідно з цим
Законом, оскільки наявність такої
норми та відсутність іншого
мінімального розміру пенсії за віком
не є підставою для відмови в реалізації
позивачем конституційної гарантії та
права на отримання пенсії і щомісячної
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю, виходячи з розміру
мінімальної пенсії за віком, як це
встановлене статтями 50 та 54 Закону.

Крім того, органи державної влади не
можуть посилатися на відсутність
коштів як на причину невиконання своїх
зобов'язань, які встановлені статтею 46
Конституції України та статтями 50 та 54
Закону України "Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи",
щодо визначення розміру та виплати
пенсій.

Згідно із частиною третьою статті 67
вказаного Закону, яка набрала чинності
31 жовтня 2006 року, у разі збільшення
визначеного законом розміру
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, підвищується
розмір пенсії, визначений відповідно
до статті 54 цього Закону, а також розмір
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю, особам, віднесеним до
категорії 1, 2, 3, 4, розмір щомісячної
компенсації сім'ям за втрату
годувальника внаслідок Чорнобильської
катастрофи. Перерахунок пенсії
здійснюється з дня встановлення нового
розміру прожиткового мінімуму.

Підставою для перерахунку пенсії є
встановлення нового розміру
прожиткового мінімуму і цей
перерахунок проводиться з дня
встановлення цього мінімуму.

Відповідно до частини першої статті 28
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" мінімальний розмір пенсій
за віком встановлюється у розмірі
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, визначеного
законом.

Таким чином, новий мінімальний розмір
пенсії за віком залежить від нового
розміру прожиткового мінімуму.

Оскільки пенсія позивачу має
визначатися виходячи з мінімальної
пенсії за віком, яка встановлюється у
розмірі прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність, то у
разі збільшення розміру цього
прожиткового мінімуму перерахунок
пенсії позивачеві повинен проводитись
з урахуванням нового розміру
мінімальної пенсії за віком.

Разом з тим, Законом України від 28
грудня 2007 року № 107-VI "Про Державний
бюджет України на 2008 рік та про
внесення змін до деяких законодавчих
актів України" внесено зміни в текст
статті 50 Закону № 796-ХІІ.

Рішенням Конституційного Суду України
від 22 травня 2008 року №10-рп/2008
зміни, внесені підпунктом 12 пункту 28
розділу II Закону України "Про Державний
бюджет України на 2008 рік та про
внесення змін до деяких законодавчих
актів України", визнано такими, що не
відповідають Конституції України (є
неконституційними).

В силу частини другої статті 150, частини
другої статті 152 Конституції України
рішення Конституційного Суду України є
обов'язковими до виконання на
території України, остаточними і не
можуть бути оскаржені; закони, інші
правові акти або їх окремі положення,
що визнані неконституційними,
втрачають чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України рішення
про їх неконституційність.

Отже, після прийняття Конституційним
Судом України вказаних рішень знову
відновлена дія положень статей 50, 54
Закону №796-ХІІ в їх первинній редакції.

Таким чином, в період з 01 січня по 22
травня 2008 року позивач не мав права на
отримання щомісячної додаткової
пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, у
розмірі 75-ти відсотків мінімальної
пенсії за віком та державної пенсії, не
нижчої 8-ми мінімальних пенсій за віком,
оскільки статті 50 і 54 Закону №796-ХІІ
були змінені, однак, з моменту
ухвалення відповідних рішень
Конституційним Судом України
бездіяльність суб'єкта владних
повноважень є протиправною.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів
справи позовні вимоги ОСОБА_4 до
Головного управління пенсійного фонду
України в Сумській області щодо
виплати щорічної додаткової пенсії за
шкоду, заподіяну здоров'ю, за період з 01
квітня 2005 року по 30 січня 2008 року були
предметом судового розгляду, за
результатом якого Охтирським
міськрайонним судом Сумської області
ухвалено постанову від 27 жовтня 2008 року
та 01 липня 2099 року переглянуто колегією
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду. Це рішення
набрало законної сили.

Відповідно до частини четвертої статті
157 Кодексу адміністративного
судочинства України суд закриває
провадження у справі якщо є такі, що
набрали законної сили, постанова чи
ухвала суду з того самого спору і між
тими самими сторонами.

Отже, в цій частині позовних вимог
колегія суддів обґрунтовано закрила
провадження у справі.

Крім того, судом апеляційної інстанції
правильно відмовлено у задоволенні
позову у частини вимог щодо визнання
неправомірною бездіяльності Головного
управління Пенсійного фонду України в
Сумській області щодо не нарахування
та недоплати ОСОБА_4 основної пенсії,
виплата якої передбачена частиною
четвертою статті 54 Закону
№796-ХІІУкраїни, та зобов'язання
нарахувати та виплатити основну
пенсію, оскільки така пенсія ОСОБА_4 не
призначалася і не виплачувалася.

Судове рішення апеляційного суду є
законним і обґрунтованим.

Доводи касаційної скарги не містять у
собі посилань на наявність порушень
чинного законодавства, які є
підставами для висновку про те, що
судом неправильно застосовані норми
матеріального чи процесуального права
і що призвело або могло призвести до
ухвалення незаконного та
необґрунтованого судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
зміни, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 210, 220, 220-1, 230, Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без
задоволення, а оскаржувану постанову
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 20 квітня 2010
року в адміністративній справі за
позовом ОСОБА_4 до Головного управління
Пенсійного фонду України в Сумській
області про визнання неправомірною
бездіяльності щодо не нарахування
пенсії - без зміни.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі.

Судді
Горбатюк С.А.

Донець О.Є.

Мороз Л.Л.