Суддя: Пилипчук Н.Г.
Дата ухвалення: 2014-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"17" березня 2014 р. м. Київ
К/9991/9282/11

Вищий адміністративний суд України в
складі колегії суддів:

головуючого судді Пилипчук Н.Г.

суддів Ланченко Л.В.

Цвіркуна Ю.І.

за участю секретаря Ковтун О.С.

представників позивача Карпенка В.О.,
Кривенко Н.П.,

Митнюка В.І., Ткаченка О.О.

представника відповідача Пащенка В.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні

касаційні скарги Державної податкової
інспекції у Голосіївському районі
Головного управління Міндоходів у
м.Києві та Заступника прокурора м.Києва

на постанову Окружного
адміністративного суду м.Києва від
27.04.2009

та ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 25.01.2011

у справі № 10/387

за позовом Страхового товариства з
додатковою відповідальністю «АВІВА»

до Державної податкової інспекції у
Голосіївському районі Головного
управління Міндоходів у м.Києві

про скасування податкового
повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Окружного
адміністративного суду м.Києва від
27.04.2009, залишеною без змін ухвалою
Київського апеляційного
адміністративного суду від 25.01.2011,
позов задоволено повністю. Визнано
нечинними податкові
повідомлення-рішення ДПІ у
Голосіївському районі м.Києва від
28.05.2008 № /0, від 11.08.2008 № /1, від
07.10.2008 № /2. Судові витрати в сумі
3,40 грн. присуджено з Державного бюджету
України на користь позивача.

Державна податкова інспекція у
Голосіївському районі м.Києва подала
касаційну скаргу, в якій просить
скасувати вказані судові рішенні та
прийняти нове рішення про відмову в
задоволенні позову. Посилається на
порушення судами вимог п.п. 7.2.1 п. 7.2 ст.7
Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств» від 28.12.1994 №
334/94-ВР, ст.ст. 11, 138, 159 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Заступник прокурора м.Києва подав
касаційну скаргу, в якій просить
скасувати вказані судові рішення та
прийняти нову постанову, якою
задовольнити позовні вимоги, однак
також посилається на порушення судами
норм матеріального і процесуального
права при вирішенні справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення представників сторін,
дослідивши доводи касаційних скарг,
матеріали справи, перевіривши
правильність застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі, суд
касаційної інстанції дійшов висновку,
що касаційні скарги не підлягають
задоволенню.

Судами попередніх інстанцій
встановлено такі обставини.

Підставою для визначення за податковим
повідомленням-рішенням від 28.05.2008 №
/0 та податковими
повідомленнями-рішеннями від 11.08.2008 №
/1, від 07.10.2008 № /2, складеними
за наслідками адміністративного
оскарження первісних, податкового
зобов'язання з податку на прибуток в
загальній сумі 412686,00 грн., в т.ч. 275124,00
грн. основного платежу та 137562,00 грн.
штрафних (фінансових) санкцій,
слугували висновки невиїзної
позапланової перевірки, викладені в
акті від 15.05.2008 № 185/1-22-10-30518702, про
порушення вимог п.п. 7.2.1 п. 7.2 ст. 7, п.п.
11.3.2 п. 11.3 ст. 11 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»
від 28.12.1994 № 334/94-ВР, що полягало у
заниженні скоригованого валового
доходу страховика за четвертий квартал
2006 року в загальній сумі 9170806,00 грн. в
результаті неправомірного виключення
з оподатковуваного доходу
перерахованих на розрахунковий
рахунок Благодійної установи «РСТ»
відповідно до договору про надання
фінансових послуг в галузі
страхування, співстрахування та
перестрахування, укладеного з
перестраховиком -
Українсько-американським страховим
товариством з додатковою
відповідальністю «РСТ».

Між позивачем та
Українсько-американським страховим
товариством з додатковою
відповідальністю «РСТ» (далі УА СТДВ
«РСТ») укладено Договір про
співробітництво у сфері
перестрахування (ретроцесіях) від
09.07.2001 № 03-RE, відповідно до якого
позивач (перестрахувальник) передав
ризик (частку ризику), а УА СТДВ «РСТ»
(перестраховик) прийняв ризик (частку
ризику) за відповідними договорами
страхування.

Згідно з п. 3 вказаного Договору позивач
зобов'язався перерахувати УА СТДВ
«РСТ» протягом 3-х банківських днів
після підписання Ковер-нота (Договору
перестрахування) перестрахувальну
премію.

Між позивачем та УА СТДВ «РСТ» 04.01.2005
укладено договір № 11 про надання
фінансових послуг у галузі
страхування, співстрахування та
перестрахування № 11, на підставі якого
здійснювалися взаєморозрахунки,
починаючи з першого кварталу 2005 року, а
28.07.2005 - додаток № 1 до цього договору,
відповідно до якого сторони дійшли
згоди про те, що позивач буде
перераховувати належні УА СТДВ «РСТ»
кошти на рахунок Благодійної установи
«РСТД».

Постановою Господарського суду м.Києва
від 15.06.2007 № 46/284-А, залишеною без змін
ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 08.10.2007,
встановлено законність та
правомірність дій позивача та його
контрагентів щодо укладення вказаного
договору та додаткової до нього угоди,
а також відповідність договору від
04.01.2005 № 11 та додаткової угоди від 28.07.2005
№ 1 вимогам законодавства України та
відмовлено в задоволенні позову ДПІ у
Голосіївському районі м.Києва про
визнання цих правочинів недійсними.

Починаючи з 01.10.2006 по 31.12.2006 на виконання
договору від 04.01.2005 № 11 та додатку № 1
від 28.07.2005 до договору позивач
перерахував на рахунок Благодійної
установи «РСТД» кошти в загальній сумі
9170806,00 грн., що підтверджується
виписками з банківського рахунку.

Постановою Господарського суду м.
Києва від 02.02.2007 у справі № 11/629а за
позовом СТДВ «АВВІВА» до ДПІ у
Голосіївському районі м.Києва про
визнання нечинними податкових
повідомлень-рішень ДПІ у
Голосіївському районі м. Києва від
26.06.2006 № /1, від 08.09.2006 № /2 та
від 20.11.2006 № /3, залишеною без змін
ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 16.05.2007 та
ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 18.10.2007, встановлено, що
кошти, які перераховувалися позивачем
починаючи з 28.07.2005 на рахунок
благодійної установи «РСТД» є коштами,
які перераховувалися на виконання
договору від 04.01.2005 № 11 та додаткової
угоди від 28.07.2005 № 1, укладених між
позивачем та УА СТДВ «РСТ», та є у
розумінні п.п. 7.2.1. п. 7.2. ст. 7 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств» сумою страхових платежів
(страхових внесків, страхових премій),
сплачених страховиком за договорами
перестрахування з резидентом.

Відповідач вважає, що оскільки
Благодійна установа «РСТ» нє є
страховиком у розумінні ст. 2 Закону
України «Про страхову діяльність», то
страхова компанія «АВІВА» не може
укладати з нею договір перестрахування
та виплачувати платежі. Таким чином,
позивач не має права зменшувати суму
валових внесків (страхових платежів,
страхових внесків, страхових премій),
одержаних за договорами страхування і
перестрахування ризиків на території
України або за її межами, на суму
сплачених платежів на користь
Благодійної установи «РСТ».

Суд касаційної інстанції вважає, що
суди попередніх інстанцій правильно не
погодилися з позицією відповідача про
порушення позивачем вимог п.п. 7.2.1 п. 7.2
ст. 7 Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств» від 28.12.1994 №
334/94-ВР.

Відповідно до п.п. 7.2.1 п. 7.2 ст. 7 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств» від 28.12.1994 № 334/94-ВР (в
редакції, чинній на час виникнення
спірних відносин) для цілей
оподаткування страхової діяльності
під оподатковуваним доходом слід
розуміти суму страхових платежів,
страхових внесків, страхових премій
(далі - сума валових внесків), одержаних
(нарахованих) страховиками-резидентами
протягом звітного періоду за
договорами страхування і
перестрахування ризиків на території
України або за її межами, зменшених на
суму страхових платежів (страхових
внесків, страхових премій), сплачених
страховиком за договорами
перестрахування з резидентом.

Таким чином, оподатковуваний доход
страховика розраховується шляхом
зменшення одержаних ним валових
внесків за договорами страхування і
перестрахування ризиків на суму
страхових платежів (страхових внесків,
страхових премій), сплачених таким
страховиком за договорами
перестрахування з резидентом.

Як вбачається зі встановлених судами
попередніх інстанцій обставин, кошти в
сумі 9170806,00 грн. позивач сплатив
Благодійній установі «РСТД» на
виконання зобов'язань перед УА СТДВ
«РСТ» за договором від 04.01.2005 № 11 про
надання фінансових послуг у галузі
страхування, співстрахування та
перестрахування № 11, та додатку № 1 від
28.07.2005 до цього договору, відповідно до
якого сторони дійшли згоди про те, що
позивач буде перераховувати належні УА
СТДВ «РСТ» кошти на рахунок
Благодійної установи «РСТД».

Відповідність договору від 04.01.2005
№ 11 та додаткової угоди до нього угоди
від 28.07.2005 № 1 вимогам законодавства
підтверджена судовим рішенням.

Виконання позивачем зобов'язань
зі сплати належних УА СТДВ «РСТ» коштів
на рахунок Благодійної установи
«РСТД» не змінює статусу таких коштів
як страхових платежів, сплачених
страховиком за договором
перестрахування з резидентом.

Враховуючи наведене, позивач мав
право відповідно до п.п. 7.2.1 п. 7.2 ст. 7
Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств» від 28.12.1994 №
334/94-ВР (в редакції, чинній на час
виникнення спірних відносин) для цілей
оподаткування страхової діяльності
зменшувати оподатковуваних доход, що
складається з суми валових внесків,
одержаних (нарахованих)
страховиками-резидентами протягом
звітного періоду за договорами
страхування і перестрахування ризиків,
на суму страхових платежів (страхових
внесків, страхових премій), сплачених
страховиком за договорами
перестрахування з резидентом.

З огляду на те, що суди повно встановили
обставини у справі та надали їм правову
оцінку, підстав для задоволення
касаційної скарги та скасування
оскаржуваних судових рішень не
вбачається.

Керуючись ст. ст. 220, 221, 223, 224, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції, -

УХВАЛИВ:

Касаційні скарги Державної податкової
інспекції у Голосіївському районі
Головного управління Міндоходів у
м.Києві та Заступника прокурора м.Києва
залишити без задоволення, а постанову
Окружного адміністративного суду
м.Києва від 27.04.2009 та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 25.01.2011 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути переглянута
Верховним Судом України з підстав,
передбачених статтею 237 Кодексу
адміністративного судочинства
України, за заявою, поданою через Вищий
адміністративний суд України в
порядку, встановленому статтями 236-2391
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя Н.Г.
Пилипчук

Судді
Л.В. Ланченко

Ю. І. Цвіркун