Справа № 2а-2608/10/2470
Суддя: Богаченко С.І.
Дата ухвалення: 2014-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2014 р.
Справа № 9104/25564/11

Колегія суддів Львівського
апеляційного адміністративного суду в
складі :

судді-доповідача Богаченка С.І.,

суддів Багрія В.М., Старунського Д.М.

розглянувши у письмовому провадженні в
м. Львові апеляційну скаргу
Новоселицької міжрайонної державної
податкової інспекції на постанову
Чернівецького окружного
адміністративного суду від 04 листопада
2010 року по справі за позовом
Новоселицької міжрайонної державної
податкової інспекції до приватного
підприємства з іноземними
інвестиціями «Земі-транс» про
стягнення податкових зобов`язань, -

В С Т А Н О В
И Л А:

21 липня 2010 року Новоселицька
міжрайонна державна податкова
інспекція Чернівецької області
звернулась в Чернівецький окружний
адміністративний суд з позовом до
приватного підприємства з іноземними
інвестиціями «Земі-транс» в якому
просила стягнути з відповідача суми
податкових зобов`язань з податку на
додану вартість в розмірі 1203959,2грн.
нарахованих згідно рішення
Новоселицької міжрайонної державної
податкової інспекції про визначення
податкових зобов`язань із
застосуванням звичайних цін №512/23 від 01
липня 2010 року.

Свої позовні вимоги мотивувала тим, що
01 листопада 2010 року начальником
Новоселицької міжрайонної державної
податкової інспекції було прийнято
рішення №516/23 про визначення
податкових зобов`язань із
застосуванням звичайних цін. Дане
рішення було прийнято на підставі акта
перевірки №578/23/32626146 від 24 червня 2010
року, яким встановлено порушення
відповідачем п.4.1 ст.4, пп.7.7.7, 7.7.2 ст.7
Закону України «Про податок на додану
вартість», п.1.20 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»,
пп.4.3.5 Закону України «Про порядок
погашення зобов`язань перед бюджетними
та державними цільовими фондами», у
зв'язку з чим приватному підприємству з
іноземними інвестиціями «Земі-транс»
на підставі пункту 4.3 статті 4,
підпункту 17.1.3 пункту 17.1 статті 17
Закону України «Про порядок погашення
зобов`язань перед бюджетними та
державними цільовими фондами»,
визначено суму податкового
зобов'язання (з урахуванням штрафних
(фінансових) санкцій) за платежем
податок на додану вартість в розмірі
1203959,2грн. Також, позивач зазначає, що
база оподаткування операцій з поставки
товарів (послуг) визначається виходячи
з їх договірної (контрактної) вартості,
визначеної за вільними цінами, але не
нижче за звичайні ціни.

Постановою Чернівецького окружного
адміністративного суду від 04 листопада
2010 року у задоволені позову відмовлено
повністю.

Не погодившись із постановою суду
першої інстанції, Новоселицька
міжрайонна державна податкова
інспекція Чернівецької області подала
апеляційну скаргу на неї, в якій
просила постанову суду першої
інстанції скасувати.

В обґрунтування апеляційної скарги
апелянт по справі зазначає, що судом
першої інстанції при прийнятті
постанови неправильно застосовані
норми матеріального та процесуального
права.

Також, апелянт по справі зазначав, що у
разі встановлення порушення
податкового законодавства у випадках,
законодавчо передбачених для
застосування звичайної ціни,
податковим органом додатково
зазначається сума податкового
зобов'язання, розрахованого у зв'язку
із незастосуванням (невірним
застосуванням) платником податків у
податковому обліку звичайних цін.

Особи, що беруть участь у справі, в
судове засідання для розгляду
апеляційної скарги не прибули, про
дату, час та місце розгляду справи були
повідомлені належним чином, клопотань
від осіб, які беруть участь у справі,
про розгляд справи за їх участю не
поступало, а тому колегія суддів, у
відповідності до ч. 1 ст. 197 КАС України,
вважає за можливе розглянути справу в
порядку письмового провадження за
наявними у справі матеріалами,
оскільки таку може бути вирішено на
основі наявних у ній доказів.
Перевіривши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги у їх сукупності,
колегія суддів приходить до
переконання, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню.

Судом першої інстанції було
встановлено і це підтверджується
матеріалами справи, що відділом
податкового контролю юридичних осіб
Новоселицької МДПІ було проведено
позапланову перевірку приватного
підприємства з іноземними
інвестиціями «Земі-транс», за
результатами якої складено акт
№578/23/32626146 від 24 червня 2010 року «Про
результати виїзної позапланової
перевірки з питань достовірності
нарахування суми бюджетного
відшкодування податку на додану
вартість на розрахунковий рахунок за
березень та квітень 2010 року». В даному
акті зазначено, що відповідачем було
занижено податок на додану вартість,
який підлягає сплаті до бюджету в сумі
852201грн, також відповідач не мав права
на отримання бюджетного відшкодування
податку на додану вартість на суму
248060грн. і завищено залишок від`ємного
значення, який після бюджетного
відшкодування включається до складу
подальшого кредиту наступного
податкового періоду станом на 30 квітня
2010 року в сумі 5887695грн.

Основним видом діяльності
підприємства є імпорт вживаних
автомобілів та їх подальша реалізація
на митній території України.

01 липня 2010 року, на підставі
зазначеного акту, позивачем було
прийнято рішення №516/23 про визначення
податкових зобов`язань із
застосуванням звичайних цін, яким
відповідачу визначено суму
податкового зобов'язання за платежем
податок на додану вартість в розмірі
1203959,2грн.

Відповідно до п.4.1 ст.4 Закону України
«Про податок на додану вартість» (в
редакції, яка діяла на момент
виникнення спірних правовідносин),
база оподаткування операції з поставки
товарів (послуг) визначається виходячи
з їх договірної (контрактної)
вартості, визначеної за вільними
цінами, але не нижче за звичайні ціни, з
урахуванням акцизного збору,
ввізного мита, інших загальнодержавних
податків та зборів (обов'язкових
платежів), згідно із законами України з
питань оподаткування (за винятком
податку на додану вартість, а також
збору на обов'язкове державне пенсійне
страхування на послуги стільникового
рухомого зв'язку, що включається до
ціни товарів (послуг)). До складу
договірної (контрактної) вартості
включаються будь-які суми коштів,
вартість матеріальних і
нематеріальних активів, що передаються
платнику податку безпосередньо
покупцем або через будь-яку третю особу
в зв'язку з компенсацією вартості
товарів (послуг). У разі якщо звичайна
ціна на товари (послуги) перевищує
договірну ціну на такі товари (послуги)
більше ніж на 20 відсотків, база
оподаткування операції з поставки
таких товарів (послуг) визначається за
звичайними цінами.

Згідно із пп.7.4.1 п.7.4 ст.7 Закону України
«Про податок на додану вартість» (в
редакції, яка діяла на момент
виникнення спірних правовідносин)
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи із договірної
(контрактної) вартості товарів (послуг),
але не вище рівня звичайних цін, у разі
якщо договірна ціна на такі товари
(послуги) відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку протягом такого
звітного періоду.

Відповідно до п.1.20.1 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств» (в
редакції, яка діяла на момент
виникнення спірних правовідносин),
звичайною вважається ціна товарів
(робіт, послуг), визначена сторонами
договору. Якщо не доведене зворотне,
вважається, що така звичайна ціна
відповідає рівню справедливих
ринкових цін. Справедлива ринкова ціна
- це ціна, за якою товари (роботи,
послуги) передаються іншому власнику
за умови, що продавець бажає передати
такі товари (роботи, послуги), а
покупець бажає їх отримати за
відсутності будь-якого примусу, обидві
сторони є взаємно незалежними юридично
та фактично, володіють достатньою
інформацією про такі товари (роботи,
послуги), а також ціни, які склалися на
ринку ідентичних (а за їх відсутності -
однорідних) товарів (робіт, послуг).

Згідно із п.1.20.8 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств» (в
редакції, яка діяла на момент
виникнення спірних правовідносин),
обов'язок доведення того, що ціна
договору не відповідає рівню звичайної
ціни у випадках, визначених цим
Законом, покладається на податковий
орган у порядку, встановленому законом.
При проведенні перевірки платника
податку податковий орган має право
надати запит, а платник податку
зобов'язаний обґрунтувати рівень
договірних цін або послатися на норми
абзацу першого підпункту 1.20.1 цього
пункту.

Згідно із статтею 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Враховуючи вищенаведене, колегія
суддів приходить до переконання, що суд
першої інстанції вірно прийшов до
висновку відмовляючи в задоволені
позову, так як позивачем не було
належним чином доведено, що ціни
договорів відповідача не відповідають
рівню звичайної ціни. Також,
необґрунтованим є твердження позивача,
що митна вартість товарів - це його
звичайна ціна, так як митна вартість
використовується виключно в цілях
митного оподаткування товарів і
ведення митної статистики.

Відповідно до ст.200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального та
процесуального права.

З огляду на викладене, суд першої
інстанції правильно і повно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків рішення суду, а
тому підстав для скасування постанови
колегія суддів не вбачає і вважає, що
апеляційну скаргу на неї слід залишити
без задоволення.

Керуючись ст.160, ст.ст. 195, ст. 197, ч.1 п.1 ст.
199, ч.1 ст. 200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст. 206, 254 КАС
України, колегія суддів Львівського
апеляційного адміністративного суду, -

У Х В А Л И
Л А :

Апеляційну скаргу Новоселицької
міжрайонної державної податкової
інспекції Чернівецької області -
залишити без задоволення, а постанову
Чернівецького окружного
адміністративного суду від 04 листопада
2010 року у справі № 2а-2608/10/2470 - залишити
без змін.

Ухвала апеляційного адміністративного
суду набирає законної сили через п'ять
днів після направлення її копії особам,
які беруть участь у справі та може бути
оскаржена до касаційної інстанції
протягом 20 днів після набрання нею
законної сили.

Головуючий суддя
С.І. Богаченко

Суддя
В.М. Багрій

Суддя
Д.М. Старунський