Справа № 813/438/14
Суддя: Москаль Ростислав Миколайович
Дата ухвалення: 2014-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20 березня 2014 року м. Львів
№ 813/438/14
Львівський окружний адміністративний
суд у складі головуючого судді Москаля
Р.М., за участю секретаря судового
засідання Думич Х.М, представника
позивача Тимківа О.М., третьої особи
ОСОБА_2, розглянув у відкритому
судовому засіданні адміністративну
справу за позовом управління
Пенсійного фонду України в
Жидачівському районі Львівської
області до відділу державної
виконавчої служби Жидачівського
районного управління юстиції у
Львівській області, за участі третьої
особи без самостійних вимог на предмет
спору на стороні відповідача ОСОБА_2,
про скасування постанови,
Управління Пенсійного фонду України у
в Жидачівському районі Львівської
області (далі - управління ПФУ в
Жидачівському районі) звернулося до
Львівського окружного
адміністративного суду з позовною
заявою до відділу державної виконавчої
служби Жидачівського районного
управління юстиції у Львівській
області про скасування постанови від
16.12.2013 року ВП №39881284 про повернення
виконавчого документа. Позовні вимоги
мотивовано тим, що при примусовому
виконанні виконавчого документа, в
даному випадку вимоги про сплату боргу
№ Ф-19У від 05.08.2013 року, державний
виконавець не вжив всіх можливих
заходів для розшуку майна та коштів
боржника, за рахунок яких можна було б
погасити заборгованість перед
Пенсійним фондом. Зокрема позивач
стверджує, що державний виконавець не
звернувся до суду з позовом про
обмеження права виїзду боржника за
кордон. З урахуванням наведеного
позивач вважає, що оскаржене рішення
прийнято неправомірно, у зв'язку з чим
звернувся з даним позовом до суду.
Представник позивача позовні вимоги
Відповідач позов заперечує повністю з
підстав, викладених в письмових
запереченнях на позовну заяву від
12.03.2014 року. Зокрема відповідач
зазначив, що з метою виявлення майна
боржника та коштів, на які можна було б
звернути стягнення, державний
виконавець скерував відповідну вимогу
до ВДАІ Жидачівського РВГУМВС України
у Львівській області, управління
Держкомзему у Жидачівському районі
Львівської області, управління
Пенсійного фонду України в
Жидачівському районі, Жидачівського
центру зайнятості про надання
інформації щодо наявності
зареєстрованого майна, а також про
наявність джерел надходження коштів. В
результаті державний виконавець не
виявив майна, яке можна було б описати
та реалізувати в рахунок погашення
боргу, не виявлено також і коштів, якими
можна було б сплатити заборгованість
перед Пенсійним фондом. У зв'язку з цим
і було прийнято постанову про
повернення виконавчого документа
стягувачеві. Щодо звернення до суду з
позовом про обмеження права виїзду
боржника за кордон, то на думку
відповідача для цього не було законних
підстав, оскільки в даному випадку
боржник не вчиняв жодних дій,
спрямованих на ухилення від виконання
своїх зобов'язань. З урахуванням
наведеного відповідач просить
відмовити у задоволенні позовних
Ухвалою від 03.02.2014 року суд залучив до
справи боржника у виконавчому
провадженні ОСОБА_2 як третю особу, яка
не заявляє самостійних вимог на
предмет спору, на стороні відповідача.
В судовому засіданні ОСОБА_2 повідомив,
що фактично не проживає в с. Жирова
Жидачівського району, тому не знав про
відкриття виконавчого провадження про
примусове виконання вимоги про сплату
боргу № Ф-19У від 05.08.2013 року. ОСОБА_2
також повідомив суду, що
заборгованість по сплаті єдиного
внеску він повністю погасив, на
підтвердження чого надав копії
квитанції про оплату. Пояснив, що 21
листопада 2013 року Жидачівське
відділення Миколаївської ОДПІ
виставило йому вимогу про сплату боргу
№ Ф-62 на суму 1981,09 грн., яка включає
заборгованість за попередні періоди, в
т.ч. ту, про примусове стягнення якої
було відкрито виконавче провадження №
39881284. Третя особа вважає позов
необґрунтованим і просить суд
відмовити в його задоволенні.
Суд заслухав пояснення осіб, що беруть
участь у справі, дослідив долучені до
справи письмові докази, якими сторони
підтверджують свої вимоги та
заперечення та встановив наступне.
Листом від 27.08.2013 року №4742/04-43
управління ПФУ в Жидачівському районі
надіслано відділу ДВС Жидачівського
районного управління юстиції для
примусового виконання вимогу про
сплату боргу № Ф-19У від 05.08.2013 року,
виставлену ФОП ОСОБА_2
Постановою від 20.09.2013 року державний
виконавець Миколаївського відділу ДВС
Жидачівського управління юстиції
відкрив виконавче провадження № 39881284
про примусове виконання вимоги
управління ПФУ в Жидачівському районі
№ Ф-19У від 05.08.2013 року про стягнення з
ОСОБА_2 заборгованості по сплаті
єдиного внеску в сумі 1186,06 грн.
З метою встановлення майнового стану
боржника ОСОБА_2 начальник ВДВС
Жидачівського РУЮ направив
начальникам ВДАІ Жидачівського
районного відділу Головного
управління МВС у Львівській області,
управління ПФУ у Жидачівському районі
Львівської області, управління
Держкомзему у Львівській області,
Жидачівського районного центру
зайнятості вимогу № 09-20/3006/1 від 02.12.2013
року про надання інформації щодо
Відділ ДАІ Жидачівського РВ Головного
управління МВС України у Львівській
області листом від 11.12.2013 року (вих. № 609)
повідомив начальнику ВДВС
Жидачівського РУЮ, що за гр. ОСОБА_2
транспортних засобів не зареєстровано.
Відділ Держземагенства у
Жидачівському районі Львівської
області у відповідь надіслав органу
виконавчої служби листа № 01-12/05-1804 від
05.12.2013 року, зі змісту якого вбачається
що за фізичною особою ОСОБА_2 земельних
ділянок на території Жидачівського
району Львівської області не
Відповідно до інформаційної довідки з
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно від 16.12.2013 року,
відомості про речові права ОСОБА_2 на
нерухоме майно відсутні.
З відповіді органу державної
податкової служби України вбачається,
що відсутня інформація про джерела
отримання доходів та про номери
рахунків боржника, відкритих у банках
та інших фінансових установах.
За таких обставин 12 листопада 2013 року
державний виконавець склав акт про те,
що в результаті проведення виконавчих
дій у боржника не виявлено майна, на яке
може бути звернуто стягнення.
16 грудня 2013 року державний виконавець
на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47, ст. 50 Закону
України «Про виконавче провадження»
виніс постанову ВП № 39881284 про
повернення виконавчого документа
стягувачеві, яку супровідним листом
від 16.12.2013 року № 09-20/2330 надіслав
сторонам виконавчого провадження.
Управління ПФУ в Жидачівському районі
вважає таке рішення державного
виконавця передчасним і неправомірним,
у зв'язку з чим звернулося з даним
позовом до суду.
Окрім того суд встановив, що
Жидачівське відділення Миколаївської
ОДПІ виставило ОСОБА_2 вимогу про
сплату боргу зі сплати єдиного внеску
№ Ф-62 від 21.11.2013 року на суму 1981,09 грн.
(заборгованість станом на 21.11.2013р.).
Отже, вимога про сплату боргу № Ф-62 від
21.11.2013 року включає в себе
заборгованість за період до 01.08.2013 року,
про необхідність сплати якої ОСОБА_2
було виставлено вимогу № Ф-19У від 05.08.2013
року. Заборгованість в сумі 1981,09 грн.
ОСОБА_2 сплатив в повному обсязі,
свідченням чого є квитанції про оплату,
копії яких долучено до справи.
При вирішенні спору суд керувався
наступними нормами права:
Умови і порядок виконання рішень судів
та інших органів (посадових осіб), що
відповідно до закону підлягають
примусовому виконанню у разі
невиконання їх у добровільному
порядку, визначено Законом України
«Про виконавче провадження» від 21.04.1999
№ 606-ХІV (далі - Закон № 606), відповідно до
статті 1 якого виконавче провадження як
завершальна стадія судового
провадження та примусове виконання
рішень інших органів (посадових осіб) -
це сукупність дій органів і посадових
осіб, визначених у цьому Законі, що
спрямовані на примусове виконання
рішень судів та інших органів
(посадових осіб), які провадяться на
підставах, в межах повноважень та у
спосіб, визначених цим Законом, іншими
нормативно-правовими актами,
прийнятими відповідно до цього Закону
та інших законів, а також рішеннями, що
відповідно до цього Закону підлягають
примусовому виконанню.
Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону № 606
державний виконавець зобов'язаний
вживати передбачених цим Законом
заходів примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії. У ч. 2 цієї
статті передбачено, що державний
виконавець здійснює заходи, необхідні
для своєчасного і в повному обсязі
виконання рішення, зазначеного в
документі на примусове виконання
рішення (далі - виконавчий документ), у
спосіб та в порядку, встановленому
виконавчим документом і цим Законом;

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону № 606
державний виконавець зобов'язаний
використовувати надані йому права
відповідно до закону і не допускати у
своїй діяльності порушення прав та
законних інтересів фізичних і
юридичних осіб.

Згідно з ч. 1 ст. 32 Закону № 606 заходами
примусового виконання рішень є: 1)
звернення стягнення на кошти та інше
майно (майнові права) боржника, у тому
числі якщо вони перебувають в інших
осіб або належать боржникові від інших
осіб; 2) звернення стягнення на
заробітну плату (заробіток), доходи,
пенсію, стипендію боржника; 3) вилучення
в боржника і передача стягувачу певних
предметів, зазначених у рішенні; 4) інші
заходи, передбачені рішенням.

Як зазначено в п. 5.1.1. Інструкції про
проведення виконавчих дій,
затвердженої наказом Міністерства
юстиції України від 15 грудня 1999 року
№74/5, звернення стягнення на майно
боржника полягає в його виявленні
(шляхом надіслання запитів до органів
державної податкової інспекції,
банків, дорожньої автомобільної
інспекції, бюро технічної
інвентаризації, нотаріату тощо), описі,
арешті, вилученні та примусовій
реалізації.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону № 606
виконавчий документ, на підставі якого
відкрито виконавче провадження, за
яким виконання не здійснювалося або
здійснено частково, повертається
стягувачу у разі, якщо у боржника
відсутнє майно, на яке може бути
звернуто стягнення, а здійснені
державним виконавцем відповідно до
цього Закону заходи щодо розшуку
такого майна виявилися
безрезультатними. У ч. 2 цієї статті
передбачено, що про наявність обставин,
зазначених у частині першій цієї
статті, державний виконавець складає
акт.

Згідно з ч. 4 та ч. 5 ст. 47 Закону № 606 про
повернення стягувачу виконавчого
документа та авансового внеску
державний виконавець виносить
постанову з обов'язковим мотивуванням
підстав її винесення, яка
затверджується начальником відділу,
якому він безпосередньо
підпорядкований. Копія постанови у
триденний строк надсилається сторонам
і може бути оскаржена в десятиденний
строк у порядку, встановленому цим
Законом. Повернення виконавчого
документа стягувачу з підстав,
передбачених цією статтею, не
позбавляє його права повторно
пред'явити виконавчий документ до
виконання протягом строків,
встановлених статтею 22 цього Закону.

Відповідно до ч. 4, ч. 5 ст. 82 Закону № 606
рішення, дії чи бездіяльність
державного виконавця або іншої
посадової особи державної виконавчої
служби щодо виконання судового рішення
можуть бути оскаржені сторонами до
суду, який видав виконавчий документ, а
іншими учасниками виконавчого
провадження та особами, які
залучаються до проведення виконавчих
дій, - до відповідного
адміністративного суду в порядку,
передбаченому законом. Рішення, дії чи
бездіяльність державного виконавця
або іншої посадової особи державної
виконавчої служби щодо виконання
рішень інших органів (посадових осіб)
можуть бути оскаржені до відповідного
адміністративного суду в порядку,
передбаченому законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 181 Кодексу
адміністративного судочинства України
учасники виконавчого провадження (крім
державного виконавця) та особи, які
залучаються до проведення виконавчих
дій, мають право звернутися до
адміністративного суду із позовною
заявою, якщо вважають, що рішенням, дією
або бездіяльністю державного
виконавця чи іншої посадової особи
державної виконавчої служби порушено
їхні права, свободи чи інтереси, а також
якщо законом не встановлено інший
порядок судового оскарження рішень,
дій чи бездіяльності таких осіб.

При вирішенні спору суд виходить з
наступних мотивів:

Оскаржену постанову про повернення
виконавчого документа стягувачу
державний виконавець виніс на тій
підставі, що внаслідок вжитих заходів з
розшуку коштів та інших активів
боржника не розшукано майна, на яке
може бути звернуто стягнення. Суд
встановив, що з метою виявлення такого
майна, а також коштів для погашення
заборгованості перед управлінням ПФУ у
Жидачівському районі державний
виконавець вжив відповідні заходи,
зокрема надіслав вимоги до органів
державної реєстрації прав на майно про
надання відомостей щодо наявності
таких прав у боржника ОСОБА_2 На
підставі долучених до справи доказів
суд встановив, що вжиті державним
виконавцем заходи виявилися
безрезультатними, про що відповідно до
ст. 47 Закону № 606 складено акт
відповідного змісту.

За таких обставин суд вважає, що в
державного виконавця були всі
передбачені в п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону № 606
підстави для винесення постанови про
повернення виконавчого документа
стягувачеві, яким в даному випадку є
управління ПФУ в Жидачівському районі.

Стосовно доводів позивача про
необхідність звернення до суду з
позовом про тимчасове обмеження права
боржника у виїзді за кордон суд
зазначає наступне.

Таке право державного виконавця
передбачено в п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону № 606,
за змістом якого у разі ухилення
боржника від виконання зобов'язань,
покладених на нього рішенням,
державний виконавець має право
звертатися до суду за встановленням
тимчасового обмеження у праві виїзду
боржника - фізичної особи або керівника
боржника - юридичної особи за межі
України - до виконання зобов'язань за
рішенням.

Слід зазначити, що для звернення до
суду з таким позовом у державного
виконавця мають бути достатні докази,
які свідчать, що боржник свідомо
ухиляється від виконання покладених на
нього рішенням обов'язків, тобто діяння
боржника мають бути спрямовані на те,
щоб не виконувати своїх зобов'язань,
при умові, що є реальні можливості такі
зобов'язання виконати і немає
об'єктивних причин, які цьому
перешкоджають. В кожному випадку
державний виконавець самостійно
вирішує питання про необхідність
звернення до суду з таким позовом.
Однак, на думку суду, лише факт
наявності невиконаного зобов'язання
перед стягувачем і відсутність у
боржника майна та/або коштів для
погашення такої заборгованості ще не
свідчить про ухилення боржником від
виконання покладених на нього
обов'язків. У зв'язку з цим, твердження
позивача про невжиття державним
виконавцем усіх можливих заходів,
спрямованих на примусове виконання
виконавчого документа є
безпідставними.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС країни кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. У
ч. 2 тієї ж статті передбачено, що в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Беручи до уваги наведені вище
обставини та вимоги законодавства суд
прийшов до висновку, що при прийнятті
постанови від 16.12.2013 року ВП №39881284
державний виконавець діяв в межах
наданих йому повноважень, на підставі
та в спосіб, передбачені законом. Суд
вважає, що оскаржена постанова
відповідає критеріям, наведеним в ч. 3
ст. 2 КАС України і підстав для її
скасування не встановлено. З
урахуванням наведено, позовні вимоги
управління ПФУ в Жидачівському районі
є безпідставними, тому в задоволенні
позову слід відмовити.

Щодо судових витрат, то відповідно до
ст. 94 КАС України підстав для їх
розподілу немає.

Керуючись ст.ст. 17-19, 71, 94, 158, 160-163 КАС
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

у задоволені адміністративного позову
відмовити повністю.

Судові витрати з сторін не стягуються.

Апеляційну скаргу на постанову суду
першої інстанції може бути подано
протягом десяти днів з дня отримання
копії постанови, виготовленої в
повному обсязі. Апеляційна скарга
подається до Львівського апеляційного
адміністративного суду через суд
першої інстанції, який ухвалив
оскаржуване судове рішення. Копія
апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції. У разі
подання апеляційної скарги судове
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови виготовлено 25
березня 2014 року.

Суддя
Москаль Р.М.