Справа № 806/7579/13-а
Суддя: Романченко Євген Юрійович
Дата ухвалення: 2014-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2014 року
Житомир справа № 806/7579/13-a

час прийняття: 12 год. 10 хв.
категорія 8.2.1

Житомирський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді Романченка
Є.Ю.,

за участі секретаря Длугаш О.В.,

за участі представника
позивача Кравчук Н.М., Ковальчук С.П.,

за участі представника
відповідача Бистрицької Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом Дочірнього підприємства
"Ружин-молоко" до Андрушівської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Житомирській області про
визнання недійсним податкового
повідомлення-рішення № від 14.11.2013
р.,

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом, в
якому просив визнати недійсним
податкове повідомлення - рішення
Ружинського відділення Андрушівської
ОДПІ № від 14.11.2013 року про
збільшення та сплату грошового
зобов'язання по податку на добавлену
вартість 346281,00 грн., у тому числі за
основним платежем 230854,00 грн., за
штрафними (фінансовими) санкціями -
115427,00 грн. У обґрунтування своїх
позовних вимог Дочірнє підприємство
"Ружин-молоко" зазначало, що висновок
контролюючого органу, викладений в
акті про результати документальної
виїзної позапланової перевірки з
питань дотримання вимог податкового
законодавства при здійсненні
правовідносин з контрагентом ТОВ
"Рокфор Плюс" за період з 01.01.2012 року по
31.01.2012 року від 04.11.2013 року № 000008/1500/31826107,
про безпідставне формування ДП
"Ружин-молоко" податкового кредиту за
січень 2012 року по взаємовідносинам з
ТОВ "Рокфор Плюс" на загальну суму 230853,86
грн., чим порушено п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п.
201.6 ст. 201 Податкового кодексу України, є
безпідставним. Позивач вказує, що між
ТОВ "Рокфор полюс" та ДП "Ружин-молоко"
було укладено договір на закупівлю
молока № 30-12-11 від 30.12.2011 року. В січні 2012
року продавець - ТОВ "Рокфор Плюс"
здійснило поставку товару відповідно
до видаткових накладних, а ДП "Ружин -
молоко" отримало та оприбуткувало по
бухгалтерському обліку молоко і
включило до складу податкового кредиту
ПДВ на підставі виписаних контрагентом
податкових накладних. Позивач вважає,
що первинні документи надані ТОВ
"Рокфор плюс" на реалізоване молоко ДП
"Ружин-молоко" містять всі обов'язкові
реквізити необхідні для
бухгалтерського обліку господарських
операцій, тому ними правомірно на їх
підставі віднесено до складу
податкового кредиту за січень 2012 року
суму ПДВ у розмірі 230853,86 грн. Також ДП
"Ружин - молоко" зазначало, що після
придбання молоко як сировина було
використане ними для виробництва
молочних продуктів та продуктів з
вмістом молочного жиру, що відображено
в її бухгалтерському обліку. Вироблена
продукція реалізована і сума ПДВ з
вартості реалізації продукції
відображена в складі податкового
зобов'язання податкової декларації з
податку на додану вартість за січень 2012
року. Отже, на думку позивача,
господарська операція мала реальний
характер та спричинила реальне
настання правових наслідків для
суб'єктів правовідносин.

Представники позивача в засіданні суду
позовні вимоги підтримали у повному
обсязі та просили їх задовольнити, на
підставі доводів викладених у позовній
заяві. Додатково пояснили, що помилка в
даті договору, яка зазначається у
видаткових накладних, виникла у зв'язку
з тим, що програма 1С бухгалтерія
автоматично в поточному році внесено
2012 рік, а працівником бухгалтерії не
виправлено цю помилку в електронному
вигляді. Також вказали, що вимогами
чинного законодавства не передбачено,
що первинні документи повинні бути
оформленні лише в друкованому режимі
або лише в ручному, такі вимоги
передбачено тільки для оформлення
податкових накладних. Транспортування
молока здійснювалось
автопідприємством ТОВ "Молочна Хата
Плюс", ДП "Ружин-молоко" не надавалась
довіреність на отримання товару,
оскільки водієві перевізника
поверталися видаткові накладні разом з
підтвердженням про отримання товару
(підпис та печатка).

Представник відповідача в судовому
засіданні позов не визнала, просила
відмовити в задоволенні позовних
вимог, з підстав викладених у письмових
запереченнях проти позову. Зазначила,
що перевіркою повноти визначення
податкового кредиту за період з 01.01.12 р.
по 31.01.12 р. встановлено його завищення у
сумі 230854 грн. за січень 2012 року,
оскільки ДП "Ружин - молоко" в січні 2012
року включено до складу податкового
кредиту суму податку на додану
вартість нарахованого на придбане
молоко постачальником ТОВ "Рокфор Плюс"
у загальній сумі ПДВ 230853,86 грн., що не
підтверджено необхідним переліком
документів, які можуть бути доказом
дійсності факту придбання товару та
подальшого використання в
оподаткованих операціях у
господарській діяльності платника ПДВ.
Так, укладений договір на закупівлю
молока, не відповідає зазначеному
договору у видаткових накладних
накладних; товарно - транспортні
накладні не підтверджують факт
транспортування товару; товарно -
транспортна накладна на перевезення
молочної сировини заповнена з
виправленнями. Попільнянським
відділенням Андрушівської ОДПІ ГУ
Міндоходів у Житомирській області було
отримано від ДПІ у Деснянському районі
м. Києва ДПС акт № 169/22-04/6967800 від 12.08.2013
року про неможливість проведення
зустрічної звірки ТОВ "Рокфор Плюс"
щодо підтвердження господарських
відносин із платниками за січень 2012
року, у зв'язку з тим, що ТОВ "Рокфор
плюс" за податковою адресою не
знаходиться. Отже, на думку
відповідача, здійснення операцій по
ланцюгу постачання ФОП ОСОБА_5 - ТОВ
"Рокфор Плюс" - ДП "Ружин - молоко" є
нікчемними, тому податковий кредит,
задекларований ДП "Ружин - молоко" у
податкових деклараціях з ПДВ за січень
2012 року є таким, що не відповідає
дійсності та вважається відсутнім. За
таких обставин, податкове повідомлення
- рішення від 14.11.2013 року № , яким
позивачу збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на добавлену
вартість на 346281,00 грн., у тому числі за
основним платежем - 230854 грн., за
штрафними (фінансовими) санкціями - 115427
грн., є правомірним та скасуванню не
підлягає.

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши матеріали справи,
всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини справи, об'єктивно
оцінивши докази, які мають значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд дійшов висновку про
задоволення позовних вимог з наступних
підстав.

Встановлено, що з 22.10.2013 року по 28.10.2013
року, на підставі наказу № 156 від 21.10.2013
року та направлень від 22.10.2013 року № 63,
№ 64 працівниками Андрушівської ОДПІ,
проведено виїзну позапланову
документальну перевірку ДП
"Ружин-молоко" щодо дотримання вимог
податкового, валютного та іншого
законодавства при здійсненні
взаємовідносин з ТОВ "Рокфор Плюс" за
період з 01.01.2012 року по 31.01.2012 року.

Проведеною документальною
позаплановою перевіркою з питань
дотримання вимог податкового
законодавства по взаємовідносинах з
ТОВ "Рокфор Плюс" за січень 2012 року
встановлено проведення транзитних
фінансових потоків, спрямованих на
здійснення операцій по наданню
податкової вигоди по ланцюгу
постачання, які не виконують свої
податкові зобов'язання, та порушення п.
198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 201. 6 ст. 201 Податкового
кодексу України, а саме безпідставно
сформовано податковий кредит по ТОВ
"Рокфор Плюс" на загальну суму 230853,86 грн.
за січень 2012 року.

Такий висновок контролюючого органу
обґрунтовано наступним:

- ДП "Ружин-молоко" в січні 2012 року
включено до складу податкового кредиту
суму податку на додану вартість,
нарахованого на придбане молоко у
постачальника ТОВ "Рокфор Плюс" у
загальній сумі ПДВ 230853,86 грн., не
підтверджені необхідним переліком
документів, які можуть бути доказами
дійсності факту придбання товару та
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у
господарській діяльності платника ПДВ,
а саме укладено договір на закупівлю
молока, який не відповідає зазначеному
договору у видаткових накладних;
товарно - транспорті накладні (типова
форма № 1-ТН) не підтверджує факт
транспортування товару; товарно -
транспортна накладна на перевезення
молочної сировини (типова форма № 1-ТН
(МС)) заповнена з виправленнями;

- Попільнянським відділенням
Андрушівської ОДПІ ГУ Міндоходів у
Житомирській області отримано від ДПІ
у Деснянському районі м. Києва ДПС акт
№ 169/22-04/6967800 від 12.08.2013 року про
неможливість проведення зустрічної
звірки ТОВ "Рокфор Плюс" щодо
підтвердження господарських відносин
із платниками за січень 2012 року, у
зв'язку з тим, що ТОВ "Рокфор плюс" за
податковою адресою не знаходиться. У
акті вказано, що ДПІ у м. Черкасах
складено акт № 123/17-417/НОМЕР_2 від 20.07.2012
року про неможливість проведення
зустрічної звірки суб'єкта
господарювання ФОП ОСОБА_5 з питань
підтвердження відображення в
податкових деклараціях з податку на
додану вартість податкового
зобов'язання та податкового кредиту по
взаємовідносинах із платниками
податків за період з 01.01.2012 року по
31.01.2012 року. Внаслідок цього ДПІ у
Деснянському районі м. Києва ДПС
зазначило, що реальність вчинення
господарських операцій між ТОВ "Рокфор
Плюс" та його контрагентами відсутня, а
наслідок для податкового обліку є лише
фактичний рух активів, а не
задекларований на папері, таким чином у
ТОВ "Рокфор Плюс" не було підстав для
податкового обліку операцій. У ТОВ
"Рокфор Плюс" відсутні об'єкти
оподаткування по операціях з придбання
та продажу товарів (послуг) у
підприємств - постачальників/покупців
за перівіряємий період. Звіркою ТОВ
"Рокфор Плюс" документально не
підтверджено реальність здійснення
господарських операцій із платниками
податків за січень 2012 року їх вид,
обсяг, якість та розрахунки.

За результатами перевірки складено акт
про результати документальної виїзної
позапланової перевірки ДП
"Ружин-молоко" щодо дотримання вимог
податкового, валютного та іншого
законодавства при здійсненні
взаємовідносин з контрагентом ТОВ
"Рокфор Плюс" за період з 01.01.2012 року по
31.01.2012 року від 04 листопада 2013 року №
000008/1500/31826107.

14 листопада 2013 року Андрушівською
об'єднаною державною податковою
інспекцією Головного управління
Міндоходів у Житомирській області, на
підставі акту перевірки № 000008/1500/31826107
від 04.11.2013 року, прийнято податкове
повідомлення - рішення № про
збільшення суми грошового зобов'язання
дочірнього підприємства "Ружин-молоко"
за платежем податок на добавлену
вартість на 346281,00 грн. (за основним
платежем - 230854 грн., за штрафними
(фінансовими) санкціями - 115427 грн.).

Суд, перевіряючи оспорюване податкове
повідомлення - рішення на
відповідність вимогам ч. 3 ст. 2 КАС
України, виходив із такого.

Порядок та підстави формування
платником податку податкового кредиту
регламентується приписами ст. 198
Податкового кодексу України (у
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин, далі -
Податковий кодекс України), яких
платник податків зобов'язаний
дотримуватися, і за умови порушення
яких, формування податкового кредиту
може бути визнано неправомірним.

Відповідно до п. 14.1.181 ст. 14 Податкового
кодексу України, податковий кредит -
сума, на яку платник податку на додану
вартість має право зменшити податкове
зобов'язання звітного (податкового)
періоду, визначена згідно з розділом V
цього Кодексу.

У відповідності із п. 198.1 статті 198
Податкового кодексу України, право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з: придбання або виготовлення
товарів (у тому числі в разі їх ввезення
на митну територію України) та послуг;
придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності);
отримання послуг, наданих нерезидентом
на митній території України, та в разі
отримання послуг, місцем постачання
яких є митна територія України;
ввезення необоротних активів на митну
територію України за договорами
оперативного або фінансового лізингу.

Згідно із п. 198.2 статті 198 Податкового
кодексу України, датою виникнення
права платника податку на віднесення
сум податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Відповідно до п. 198.3 статті 198
Податкового кодексу України,
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Не відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу (п. 198.6 ст. 198 ПК України).

Згідно із п. 201.1 ст. 201 Податкового
кодексу України, платник податку
зобов'язаний надати покупцю
(отримувачу) на його вимогу підписану
уповноваженою платником особою та
скріплену печаткою (за наявності)
податкову накладну, у якій
зазначаються в окремих рядках такі
обов'язкові реквізити: порядковий
номер податкової накладної; дата
виписування податкової накладної;
повна або скорочена назва, зазначена у
статутних документах юридичної особи
або прізвище, ім'я та по батькові
фізичної особи, зареєстрованої як
платник податку на додану вартість, -
продавця товарів/послуг; податковий
номер платника податку (продавця та
покупця); місцезнаходження юридичної
особи - продавця або податкова адреса
фізичної особи - продавця,
зареєстрованої як платник податку;
повна або скорочена назва, зазначена у
статутних документах юридичної особи
або прізвище, ім'я та по батькові
фізичної особи, зареєстрованої як
платник податку на додану вартість, -
покупця (отримувача) товарів/послуг;
опис (номенклатура) товарів/послуг та
їх кількість, обсяг; ціна постачання
без урахування податку; ставка податку
та відповідна сума податку в цифровому
значенні; загальна сума коштів, що
підлягають сплаті з урахуванням
податку; вид цивільно-правового
договору; код товару згідно з УКТ ЗЕД
(для підакцизних товарів та товарів,
ввезених на митну територію України).

Податкова накладна виписується у двох
примірниках у день виникнення
податкових зобов'язань продавця.
Оригінал податкової накладної
видається покупцю, копія залишається у
продавця товарів/послуг.

У відповідності із п. 201.6 ст. 201
Податкового кодексу України, податкова
накладна є податковим документом і
одночасно відображається у податкових
зобов'язаннях і реєстрі виданих
податкових накладних продавця та
реєстрі отриманих податкових
накладних покупця.

Пунктом 201.7 статті 201 Податкового
кодексу України встановлено, що
податкова накладна виписується на
кожне повне або часткове постачання
товарів/послуг, а також на суму коштів,
що надійшли на поточний рахунок як
попередня оплата (аванс).

Право на нарахування податку та
складання податкових накладних
надається виключно особам,
зареєстрованим як платники податку в
порядку, передбаченому статтею 183 цього
Кодексу (п. 201.8 ст. 201 ПК України).

Згідно із п. 201.10 ст. 201 Податкового
кодексу України, податкова накладна
видається платником податку, який
здійснює операції з постачання
товарів/послуг, на вимогу покупця та є
підставою для нарахування сум податку,
що відносяться до податкового кредиту.

Проаналізувавши наведені норми
чинного законодавства, суд дійшов
висновку, що в даному випадку єдиними
та достатніми підставами для
формування податкового кредиту є
наявність податкової накладної, що
засвідчує факт сплати отримувачем
товару (робіт, послуг) їх вартості з
урахуванням податку на додану
вартість.

Положеннями пункту 44.1 статті 44
Податкового кодексу України
передбачено, що для цілей
оподаткування платники податків
зобов'язані вести облік доходів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством.

Первинний документ, згідно із ст. 1
Закону України "Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні", - це документ, який містить
відомості про господарську операцію та
підтверджує її здійснення.

Отже, для підтвердження даних
податкового обліку можуть братися до
уваги лише ті первинні документи, які
складені в разі фактичного здійснення
господарської операції, тобто
податковий кредит для цілей визначення
об'єкта оподаткування податком на
додану вартість має бути підтверджений
належним чином складеними первинними
документами, що відображають
реальність господарської операції, та
є підставою для формування податкового
обліку платника податків.

Судом встановлено, що 30 грудня 2011 року
між ДП "Ружин - молоко" (в подальшому -
Покупець) та ТОВ "Рокфор плюс" (в
подальшому - Продавець) був укладений
договір № 30-12-11 на закупівлю молока.

Відповідно до п. 1.1-1.4 цього договору,
Продавець зобов'язується систематично
відвантажувати і передавати у
власність Покупця певний товар, певної
кількості та якості, а Покупець
зобов'язується приймати цей товар та
своєчасно здійснювати оплату товару у
відповідності до умов даного договору.
Під товаром за цим договором
розуміється: натуральне коров'яче
незбиране молоко. Орієнтовна
кількість, якість та ціна договору
вказується в додатках, які є
невід'ємною частиною цього договору.
Товар поставляється транспортом
Продавця та за рахунок Продавця.

У пункті 6.3 договору від 30.12.2011 року
також вказано, що транспортування
товару здійснюється автотранспортом
Продавця та за рахунок Продавця.

Поставка партії товару оформляється
спеціалізованою товарною накладною за
формою 1-ТН (МС), що передбачено п. 2.2.
договору № 30-12-11 від 30.12.2011 року.

Згідно із п. 5.1, 5.3, 5.5 вказаного договору,
прийнятий товар оплачується Покупцем
по договірній ціні, вказаній у додатку
№ 1 до цього договору. Розрахунки між
сторонами здійснюються у
безготівковій формі шляхом
перерахування грошових коштів з
рахунку Покупця на рахунок Продавця, що
вказані в даному договорі. Розрахунки
між сторонами за цим договором
проводяться у гривнях. Покупець
оплачує відвантажений продавцем товар
за ціною вказаною в додатку № 1
(протокол погодження цін) до договору.
Ціни за договором зазначені з
урахуванням ПДВ, дотацій та інших
платежів, визначених законодавством.

Протоколом погодження ціни від 03 січня
2012 року, який є додатком № 1 до договору
на закупівлю молока № 30-12-11 від 30.12.2011
року, починаючи з 03.01.2012 року сторони
встановили планову закупівельну ціну
за 1 тону молока (базисний жир - 3,4 %) 1
ґатунку - 3,80 грн.

За результати господарських операцій у
січні 2012 року ТОВ "Рокфор плюс" видано
на користь ДП "Ружин-молоко" видаткові
накладні (а.с. 36-52) та податкові накладні
(а.с. 53-69), а саме № 1 від 03.01.2012 року на
загальну суму 42305,40 грн. (в т.ч. ПДВ - 7050,90
грн.); № 2 від 03.01.2012 року на загальну
суму 39869,60 грн. (в т.ч. ПДВ - 6644,93 грн.); № 3
від 03.01.2012 року на загальну суму 54115,80
грн. (в т.ч. ПДВ - 9019,30 грн.); № 4 від 06.01.2012
р. на загальну суму 39869,60 грн. (в т.ч. ПДВ -
6644,93 грн.); № 5 від 06.01.2012 р. на загальну
суму 54115,80 грн. (в т.ч. ПДВ - 9019,30 грн.); № 7
від 08.01.2012 р. на загальну суму 97306,61 грн.
(в т.ч. ПДВ - 16217,77 грн.); № 8 від 10.01.2012 р. на
загальну суму 98811,41 грн. (в т.ч. ПДВ - 16468,57
грн.); № 9 від 12.01.2012 р. на загальну суму
96877,21 грн. (в т.ч. ПДВ - 16146,20 грн.); № 10 від
14.01.2012 р. на загальну суму 87430,40 грн. (в
т.ч. ПДВ - 14571,73 грн.); № 11 від 16.01.2012 р. на
загальну суму 93141,80 грн. (в т.ч. ПДВ - 15523,63
грн.); № 12 від 18.01.2012 р. на загальну суму
95722,01 грн. (в т.ч. ПДВ - 15953,67 грн.); № 13 від
20.01.2012 р. на загальну суму 86514,61 грн. (в
т.ч. ПДВ - 14419,10 грн.); № 14 від 22.01.2012 р. на
загальну суму 101817,22 грн. (в т.ч. ПДВ - 16969,54
грн.); № 46 від 24.01.2012 р. на загальну суму
99206,60 грн. (в т.ч. ПДВ - 16534,43 грн.); № 47 від
26.01.2012 р. на загальну суму 96596,00 грн. (в
т.ч. ПДВ - 16099,33 грн.); № 48 від 28.01.2012 р. на
загальну суму 100711,40 грн. (в т.ч. ПДВ - 16785,23
грн.); № 49 від 30.01.2012 р. на загальну суму
100711,40 грн. (в т.ч. ПДВ - 16785,23 грн.).

При цьому встановлено, що вказані
податкові накладні сформовані
відповідно до статті 201 Податкового
кодексу України та наказу Міністерства
фінансів України від 01.11.2011 року № 1379
"Про затвердження форми Податкової
накладної та Порядку її заповнення",
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 21.11.2011 року за № 1333/20071,
містять усі обов'язкові реквізити та
видані особою, зареєстрованою як
платник податку на додану вартість, на
момент видачі таких податкових
накладних. Вказані обставини ні в акті
перевірки від 04.11.2013 року, ні
представником відповідача під час
розгляду справи в суді не
заперечувалися.

Матеріалами справи підтверджено, що
розрахунки між позивачем та ТОВ "Рокфор
плюс" за придбані товари проводилися у
безготівковій формі.

В засіданні суду з'ясовано, що дійсно у
видаткових накладних, виданих ТОВ
"Рокфор плюс" від 3, 6, 8, 10, 12, 14,16, 18, 20, 22, 24,
26, 28 і 30 січня 2012 року було допущено
помилку при зазначенні дати договору, а
саме замість договір № 30-12-11 від 30.12.2011
року вказано договір № 30-12-11 від 31.01.12 р.

Представник позивача пояснила, що
помилку було допущено автоматично
через перехідний період роками з 2011
року на 2012 рік під час введення даних в
бухгалтерську програму 1С бухгалтерія.

Також на підтвердження взаємовідносин
з ТОВ "Рокфор плюс" позивачем надано до
суду копії товарно - транспортних
накладних та товарно - транспортних
накладних на перевезення молочної
сировини (а.с. 70-101).

У засіданні суду встановлено, що
транспортування молока здійснювалось
автопідприємством ТОВ "Молочна Хата
Плюс", ДП "Ружин-молоко" не надавалась
довіреність на отримання товару,
оскільки водієві перевізника
поверталися видаткові накладні разом з
підтвердженням про отримання товару
(підпис та печатка).

Враховуючи, що наявні у матеріалах
справи документи (видаткові та
податкові накладні) є первинними
документами у розумінні ст. 9 Закону
України "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні", в них
наведено найменування товару, його
ціна та обсяг, то суд приходить до
висновку, що помилки, допущені при
оформленні видаткових накладних та
товарно - транспортних накладних не є
підставою для висновків про
відсутність господарської операції.

Крім того, суд погоджується із
твердженням представника позивача, що
вимогами чинного законодавства не
передбачено, що первинні документи,
крім податкових накладних, повинні
бути оформленні лише в друкованому або
лише в ручному режимі. А також з тим, що
правила перевезень вантажів
автомобільним транспортом в Україні не
встановлюють правил податкового
обліку валових витрат платників
податку, а лише встановлюють права,
обов'язки та відповідальність
власників автомобільного транспорту
(перевізників). Документи обумовлені
вказаними правилами, зокрема,
товарно-транспортна накладна, не є
документами первинного
бухгалтерського обліку, що
підтверджують обставини придбання та
продажу товарно-матеріальних
цінностей.

Отже, спірна сума податкових витрат і
податкового кредиту підтверджена
відповідними первинними документами і
податковими накладними. Судом не
встановлено невідповідності даних
податкових накладних фактичним
обставинам, тому факт здійснення
господарських операцій у
перевіряємому періоді підтверджується
документально.

Стосовно доводів відповідача про те, що
діяльність контрагентів позивача, а
саме ТОВ "Рокфор Плюс" була направлена
на проведення транзитних фінансових
потоків, спрямованих на здійснення
операцій по наданню податкової вигоди
по ланцюгу постачання, які не виконують
свої податкові зобов'язання, що
свідчить про відсутність фактичних
дій, спрямованих на виконання взятих на
себе зобов'язань по укладених угодах,
то слід вказати слідуюче.

Такі висновки контролюючого органу
зумовлені отриманим Попільнянським
відділенням Андрушівської ОДПІ ГУ
Міндоходів у Житомирській області від
ДПІ у Деснянському районі м. Києва ДПС
актом № 169/22-04/6967800 від 12.08.2013 року про
неможливість проведення зустрічної
звірки ТОВ "Рокфор Плюс" щодо
підтвердження господарських відносин
із платниками за січень 2012 року, у
зв'язку з тим, що ТОВ "Рокфор плюс" за
податковою адресою не знаходиться. При
цьому цей акт містить посилання на акт
№ 123/17-417/НОМЕР_2 від 20.07.2012 року про
неможливість проведення зустрічної
звірки суб'єкта господарювання ФОП
ОСОБА_5 з питань підтвердження
відображення в податкових деклараціях
з податку на додану вартість
податкового зобов'язання та
податкового кредиту по
взаємовідносинах із платниками
податків за період з 01.01.2012 року по
31.01.2012 року, складений ДПІ у м. Черкасах.

Представником відповідача суду
належним чином засвідчених копій цих
актів суду надано не було.

Суд вважає за необхідне зазначити, що
податкове законодавство України не
містить норм, які б ставили у
залежність право платника податку на
формування податкового кредиту від
можливих порушень податкової
дисципліни з боку його контрагентів
або зобов'язували платників податків
контролювати дотримання своїми
контрагентами норм законодавства. Тому
можливі порушення контрагентами
платника податків податкової
дисципліни, у т. ч. недекларування своїх
зобов'язань або несплата податку до
бюджету, не є підставою для позбавлення
платника податків права на податковий
кредит з ПДВ за операціями з такими
контрагентами. Лише сам факт наявності
господарських відносин з контрагентом,
який порушує податкове законодавство,
не може тягнути за собою негативні
наслідки для платника податків у
вигляді зменшення податкового кредиту
чи валових витрат, оскільки платник
податків може бути необізнаним
стосовно таких порушень та дійсних
намірів тих фізичних осіб, які
представляють його контрагента.

Згідно з правилами формування витрат,
передбаченими у пунктах 138.2, 138.4 статті
138 Податкового кодексу України,
витрати, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

З наведених законодавчих положень
випливає, що право на зменшення об'єкта
оподаткування податку на прибуток та
податку на додану вартість на суму
понесених витрат надається
добросовісним платникам для
компенсації витрат, понесених у
процесі здійснення реальної
економічної діяльності, за умови
наявності належного документального
підтвердження виконання господарської
операції.

Судова практика вирішення податкових
спорів виходить з презумпції
добросовісності платників та інших
учасників правовідносин у сфері
економіки. У зв'язку з цим презюмується,
що дії платника, результатом яких є
отримання податкової вигоди,
вважаються економічно виправданими, а
відомості, що містяться у податковій та
бухгалтерській звітності платника, -
достовірні. Податкові органи не вправі
тлумачити поняття добросовісності
платника як таке, що породжує у
останнього додаткові обов'язки, не
передбачені чинним законодавством.

Подання платником до контролюючого
органу усіх належним чином оформлених
первинних документів, передбачених
податковим законодавством, з ціллю
отримання податкової вигоди є
підставою для її отримання, якщо
податковий орган не доведе
неправдивість, недостовірність або
суперечливість відомостей, що
містяться у таких документах.

Доводи ж податкового органу про
отримання платником необґрунтованої
податкової вигоди мають ґрунтуватись
на сукупності доказів, що безспірно
підтверджують існування обставин, які
виключають право платника, зокрема, на
формування податкового кредиту.

Однак, податковим органом не доведено
існування таких обставин.

Безтоварність спірних господарських
операцій між позивачем та ТОВ "Рокфор
Плюс", податкова інспекція обумовлює
висновками за актом ДПІ у Деснянському
районі м. Києва ДПС від 12.08.2013 року №
169/22-04/6967800. Однак порушення податкового
законодавства контрагентом позивача,
так само як і контрагентами
контрагента позивача, не є
імперативною ознакою протиправності
діяльності позивача і його контрагента
та не може розцінюватися як
беззаперечне свідчення фіктивності
усіх господарських операцій,
здійснюваних між ними.

При дотриманні контрагентом
законодавчо встановлених вимог щодо
оформлення відповідних документів
підстави для висновку про
недостовірність або суперечливість
відомостей, зазначених у таких
податкових накладних, відсутні, якщо не
встановлені обставини, що свідчать про
обізнаність покупця про зазначення
продавцем недостовірних відомостей.

У листі Вищого адміністративного суду
України від 02.06.2011 року № 742/11/13-11
зазначено, що з метою встановлення
факту здійснення господарської
операції, формування витрат для цілей
визначення об'єкта оподаткування
податком на прибуток або податкового
кредиту з податку на додану вартість
судам належить з'ясовувати, зокрема,
такі обставини: рух активів у процесі
здійснення господарської операції. При
цьому дослідженню підлягають усі
первинні документи, які належить
складати залежно від певного виду
господарської операції, - договори,
акти виконаних робіт, документи про
перевезення, зберігання товарів тощо.

Також у вищевказаному листі Вищого
адміністративного суду України
зазначено, що не є обов'язковою
передумовою для визначення
контролюючим органом грошових
зобов'язань визнання недійсними (у тому
числі і нікчемними) правочинів, які
укладалися за ланцюгом між попередніми
посередниками, через ланцюг яких
декларувався рух товарів чи послуг,
нібито придбаних останнім у такому
ланцюгу платником податку. При цьому
взаємовідносини між учасниками
попередніх ланцюгів постачань товарів
та послуг не мають безпосереднього
впливу на дослідження факту реальності
господарської операції, вчиненої між
останнім у ланцюгу постачань платником
податків та його безпосереднім
контрагентом.

Оцінуватися при дослідженні факту
здійснення господарської операції
повинні відносини безпосередньо між
учасниками тієї операції, на підставі
якої сформовані дані податкового
обліку.

В контексті даного роз`яснення суд
відзначає, що придбані позивачем у
вищевказаного контрагента товари, а
саме молоко як сировина, були
використані позивачем для виробництва
молочних продуктів та продуктів з
вмістом молочного жиру, які в
подальшому реалізовані ДП
"Ружин-молоко" іншим суб`єктам
підприємницької діяльності. Дані
обставини підтверджуються журналом
приймання молока підприємства,
реєстром прийнятого молока, рапортом
про отримання молока, видатковими
накладними, виданими ДП "Ружин-молоко"
контрагентам - покупцям, які містяться
в матеріалах справи, та свідчать про
реальний рух активів у процесі
здійснення позивачем господарських
операцій.

В ході перевірки відповідачем не
встановлено проведення позивачем
збиткових операцій, не встановлено у
позивача наміру отримати за
вищевказаним договором інший
результат, ніж придбання послуг.

Досліджуючи витребувані та приєднані
до справи документи, суд відзначає, що
матеріали справи не містять жодних
доказів наявності між позивачем та
його контрагентом при укладанні і
виконанні договору взаємоузгоджених
зловмисних дій, спрямованих на
порушення існуючого в державі
суспільного ладу або моральних засад.

Таких доказів суду відповідачем не
надано, а судом при виконанні вимог ст.
11 КАС України не виявлено.

При цьому, суд бере до уваги, що доказів,
які б вказували на відсутність
реальності господарських операцій за
спірною угодою, за правилами ч. 2 ст. 71
КАС України відповідач до суду не
подав.

Так, висновки відповідача про
безтоварність господарської операції
ґрунтуються виключно на акті про
неможливість проведення зустрічної
звірки контрагента позивача, без
урахування первинної документації
платника податків, яка у своїй
сукупності свідчить про
обґрунтованість формування
податкового кредиту і податкових
витрат.

Разом з тим, чинним податковим
законодавством не передбачено право
відповідача при складанні акта
перевірки одного платника податків
приймати за основу акт перевірки
(довідку) іншого платника податків, як
підставу для висновку про наявність
порушень з боку першого.

Отже, такі посилання судом не
приймаються до уваги, оскільки
вищевказані обставини не можуть
спростовувати факт реального
виконання господарських операцій за
договором, укладеним між позивачем та
контрагентом, позивачем в повній мірі
документально підтверджено реальність
виконання правочину, а надання
податковому органу належним чином
оформлених всіх первинних документів,
передбачених законодавством, є
підставою для формування податкових
витрат та податкового кредиту.

З огляду на викладене, суд вважає, що
висновки Андрушівської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Житомирській області про порушення
позивачем вимог п. 198.3, 198.6 ст.198, п. 201.6 ст.
201 Податкового Кодексу України, під час
вчинення спірної господарської
операції з контрагентом, є
безпідставними.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 71 КАС України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідачем правомірність прийняття
податкового повідомлення - рішення №
від 14 листопада 2013 року доведено
не було, внаслідок чого суд приходить
до висновку, що його слід скасувати, а
позовні вимоги Дочірнього
підприємства "Ружин-молоко" -
задовольнити.

Керуючись статтями 86, 158 - 163, 186, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд

постановив:

Позов задовольнити.

Визнати неправомірним та скасувати
податкове повідомлення - рішення
Андрушівської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Житомирській
області № від 14.11.2013 р.

Постанова набирає законної сили у
строк та у порядку, що визначені
статтею 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, і може бути
оскаржена до Житомирського
апеляційного адміністративного суду
через суд першої інстанції у порядку,
визначеному статтею 186 Кодексу
адміністративного судочинства
України, шляхом подачі апеляційної
скарги протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Суддя
Є.Ю.
Романченко

Повний текст постанови виготовлено: 11
лютого 2014 р.