Справа № 2а-33/09
Суддя: Качмар В.Я.
Дата ухвалення: 2014-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2014 року
Справа № 2791/14/876

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Качмара В.Я.,

суддів - Гінди О.М., Ніколіна В.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в м.Львові апеляційну
скаргу Управління праці та соціального
захисту населення Жидачівської
районної державної адміністрації
Львівської області на постанову
Жидачівського районного суду
Львівської області від 29 травня 2009 року
в справі за позовом ОСОБА_1 до
Управління праці та соціального
захисту населення Жидачівської
районної державної адміністрації
Львівської області про стягнення
недоплаченої допомоги по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку,

В С Т А Н О
В И В :

05.02.2009 ОСОБА_1 звернулася до суду з
позовом до Управління праці та
соціального захисту населення
Жидачівської районної державної
адміністрації Львівської області (далі
- УПСЗН) про визнання неправомірними
дій відповідача та зобов'язання
провести перерахунок та виплату
щомісячної грошової допомоги по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку за період з 09.07.2007 по
31.12.2007 та з 22.05.2008 по 23.11.2008, покликаючись
на те, що вона має право на отримання
грошової допомоги по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку відповідно до ст.43 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням» (далі - Закон №2240-III).

Постановою Жидачівського районного
суду Львівської області від 29 травня 2009
року у справі №2а-33/09 заявлений позов
задоволено частково. Визнано дії УПСЗН
неправомірними. Зобов'язано
відповідача провести нарахування та
виплату позивачу допомоги по догляду
за дітьми до досягнення нею трирічного
віку за період з 09.07.2007 по 31.12.2007.

Не погодившись із постановою її
оскаржило УПСЗН, яке вважає, що судом
при ухваленні рішення допущено
неправильне застосування норм
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи. Просить скасувати рішення суду
першої інстанції та прийняти нове
рішення, яким відмовити в задоволенні
позовних вимог.

Особи, що беруть участь у справі, в
судове засідання для розгляду
апеляційної скарги не прибули, про
дату, час та місце розгляду справи були
повідомлені належним чином, клопотань
від осіб, які беруть участь у справі,
про розгляд справи за їх участю не
поступало, а тому апеляційний суд, у
відповідності до ч.1 ст.197 КАС України,
вважає за можливе розглянути справу в
порядку письмового провадження за
наявними у справі матеріалами,
оскільки таку може бути вирішено на
основі наявних у ній доказів.
Перевіривши матеріали справи,
апеляційну скаргу, суд апеляційної
інстанції приходить до переконання, що
апеляційну скаргу належить
задовольнити частково.

Задовольняючи частково позовні вимоги
позивачу, суд першої інстанції виходив
з того, що позивач, як особа, яка
здійснює догляд за дитиною, відповідно
до ст.43 Закону №2240-III має право на
одержання щомісячної допомоги по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку в розмірі, що
встановлюється правлінням Фонду
соціального страхування з тимчасової
втрати працездатності, але не менше
розміру прожиткового мінімуму, лише у
2007 році.

Проте, такі висновки суду першої
інстанції лише частково відповідають
фактичним обставинам справи та є
вірними з таких міркувань.

Безспірно встановлено, що позивач
здійснює догляд за дитиною ОСОБА_2
ІНФОРМАЦІЯ_1 до досягнення нею
трирічного віку, перебуває на обліку в
УПСЗН та отримує допомогу як особа,
застрахована у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

До 01.01.2007 відносини щодо виплати
допомоги по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку
регулювалися Законом України «Про
державну допомогу сім'ям з дітьми»
(далі - Закон №2811-ХІІ), дія якого
поширювалася на осіб, не застрахованих
в системі загальнообов'язкового
державного соціального страхування
(ст.13) та Законом №2240-III, який поширював
свою дію на застрахованих у зазначеній
системі осіб. Розмір допомоги також
визначався цими Законами. Зокрема, ст.43
Закону №2240-III було передбачено, що
допомога по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку
надається застрахованій особі у
розмірі, що встановлюється правлінням
Фонду соціального страхування з
тимчасової втрати працездатності, але
не менше розміру прожиткового
мінімуму, встановленого законом.

Пунктом 7 ст.71 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2007 рік»
(далі - Закон №489-V) дію ст.43 Закону №2240-III
на 2007 рік було зупинено.

Конституційний Суд України Рішенням
від 09 липня 2007 року №6-рп/2007 положення
п.7 ст.71 Закону №489-V визнав такими, що не
відповідають Конституції України (є
неконституційними) у частині зупинення
на 2007 рік дії ст.43 Закону №2240-III.

01.01.2008 набрав чинності Закон України
«Про Державний бюджет України на 2008 рік
та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» (далі -
Закон №107-VI).

Пунктами 23, 25 розділу ІІ Закону №107-VI
були внесені відповідні зміни до
Закону №2811-ХІІ та Закону №2240-III.
Зокрема, змінами до ст.13 Закону №2811-ХІІ
його дію поширено на застрахованих
осіб, а із Закону №2240-III було виключено
статті 40-44.

Конституційний Суд України Рішенням
від 22 травня 2008 року №10-рп/2008 визнав
неконституційними низку положень
Закону №107-VI, в тому числі й пункт 25
розділу II Закону №107-VI щодо виключення
статей 40-44 Закону №2240-III.

Пунктом 2 розділу ІІІ Закону №107-VI було
передбачено, що розділ II цього Закону
діє до 31.12.2008.

Таким чином, з часу проголошення
Конституційним Судом України рішень
№6-рп/2007 та №10-рп/2008 відновлювали свою
дію вищезазначені положення Закону
№2240-III.

З огляду на наведене, оскільки
встановлено, що ОСОБА_1 є застрахованою
у системі загальнообов'язкового
державного соціального страхування, то
за таких обставин апеляційний суд
приходить до висновку, що на відносини
щодо виплати їй допомоги по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку у період з 09.07.2007 по 31.12.2007 та з
22.05.2008 по 23.11.2008 поширювалися норми
спеціального Закону (яким є Закон
№2240-III), відповідно до ст.43 якого
допомога по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку
надається застрахованій особі у
розмірі, що встановлюється правлінням
Фонду соціального страхування з
тимчасової втрати працездатності, але
не менше розміру прожиткового
мінімуму, встановленого законом.

Вказана позиція апеляційного суду
узгоджується з рішеннями Верховного
Суду України, зокрема, з постановами
від 18 червня 2013 року у справі №21-209а13 та
від 02 липня 2013 року у справі №21-208а13.

Відповідно до ч.1 ст.244-2 КАС України
рішення Верховного Суду України,
прийняте за результатами розгляду
заяви про перегляд судового рішення з
мотивів неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права у подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначені норми права, та для
всіх судів України.

Відповідно до ч.1 ст.100 КАС України (в
редакції, що була чинна на час
виникнення спірних відносин)
пропущення строку звернення до
адміністративного суду є підставою для
відмови у задоволенні
адміністративного позову за умови,
якщо на цьому наполягає одна із сторін.

Під час розгляду справи в суді першої
інстанції не ставилося питання про
застосування строків звернення до
суду, тому такий не застосовується.

За таких обставин, апеляційний суд
приходить до переконання про
підставність позовних вимог позивача в
частині щодо виплати їй недоплаченої
щомісячної допомоги по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку за період з 09.07.2007 по 31.12.2007 та з
22.05.2008 по 23.11.2008 в розмірі, що
встановлюється правлінням Фонду
соціального страхування з тимчасової
втрати працездатності, але не менше
розміру прожиткового мінімуму,
встановленого законом.

Покликання апелянта на відсутність
бюджетного фінансування розмірів
щомісячної допомоги, як на причину
невиконання державою взятих на себе
зобов'язань, до уваги апеляційним судом
не приймаються, оскільки реалізація
особою права, що пов'язане з отриманням
бюджетних коштів, яке базується на
спеціальних та чинних на час
виникнення спірних правовідносин
нормативно-правових актах
національного законодавства, не може
бути поставлена у залежність від
бюджетних асигнувань (рішення
Європейського суду з прав людини у
справі «Кечко проти України»).

Окрім цього, в силу положень ст.162 КАС
України адміністративний суд
встановивши, що відповідач порушив
норми права, які регулюють спірні
правовідносини, повинен визнати такі
дії протиправними і зобов'язати
відповідача провести нарахування та
виплату належних сум відповідно до
закону.

Відповідно до ст.202 КАС України
підставами для скасування судом
апеляційної інстанції постанови або
ухвали суду першої інстанції та
ухвалення нового рішення є неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи; недоведеність
обставин, що мають значення для справи,
які суд першої інстанції вважає
встановленими; невідповідність
висновків суду обставинам справи;
порушення норм матеріального або
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи або
питання.

З огляду на викладене, оскільки
постанова суду першої інстанції
винесена з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи, то апеляційна скарга підлягає
до часткового задоволення, а
оскаржувану постанову слід скасувати
та прийняти нову постанову.

Керуючись ст.ст.195, 197, 198, 202, 205, 207, 254 КАС
України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Управління праці та
соціального захисту населення
Жидачівської районної державної
адміністрації Львівської області
задовольнити частково.

Постанову Жидачівського районного
суду Львівської області від 29 травня 2009
року скасувати та прийняти нову
постанову, якою позов задовольнити
частково.

Визнати протиправними дії Управління
праці та соціального захисту населення
Жидачівської районної державної
адміністрації Львівської області щодо
відмови нарахувати та виплатити ОСОБА_1
щомісячну допомогу по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку в розмірі, що встановлюється
правлінням Фонду соціального
страхування з тимчасової втрати
працездатності, але не менше розміру
прожиткового мінімуму, встановленого
законом відповідно до ст.43 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування у
зв'язку з тимчасовою втратою
працездатності та витратами,
зумовленими народженням та
похованням».

Зобов'язати Управління праці та
соціального захисту населення
Жидачівської районної державної
адміністрації Львівської області
нарахувати та виплатити на користь
ОСОБА_1 щомісячну державну допомогу по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку за період з 09 липня 2007
року по 31 грудня 2007 року та з 22 травня 2008
року по 23 листопада 2008 року в розмірі,
що встановлюється правлінням Фонду
соціального страхування з тимчасової
втрати працездатності, але не менше
розміру прожиткового мінімуму,
встановленого законом, відповідно до
ст.43 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням» та з врахуванням
виплачених сум.

В задоволенні решти позову відмовити.

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі та
може бути оскаржена у касаційному
порядку шляхом подачі касаційної
скарги безпосередньо до
адміністративного суду касаційної
інстанції протягом двадцяти днів після
набрання нею законної сили.

Головуючий суддя
В.Я. Качмар

Суддя
О.М. Гінда

Суддя
В.В. Ніколін