Справа № 2а-7504/12/1370
Суддя: Затолочний В.С.
Дата ухвалення: 2014-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2014 року
Справа
№ 183204/12

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді
Затолочного В.С.,

суддів
Каралюса В.М., Матковської З.М.,

з участю секретаря судового засідання
Нефедової А.О.,

представника позивача
Мокрій Р.З.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
Державної податкової інспекції у
Сокальському районі Львівської
області Державної податкової служби на
постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 30.11.2012 року
у справі за позовом Публічного
акціонерного товариства «Шахта
«Надія» до Сокальської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Львівській області, Спеціалізованої
державної податкової інспекції по
роботі з великими платниками податків
м.Львова про визнання дій
неправомірними та зобов'язання до
вчинення дій, -

В С Т А Н О В И В:

В серпні 2012 року Державне відкрите
акціонерне товариство «Шахта «Надія»
(перейменоване у Публічне акціонерне
товариство «Шахта «Надія», далі -
Позивач, ПАТ «Шахта «Надія») звернулося
до суду з позовом до Державної
податкової інспекції у Сокальському
районі Львівської області Державної
податкової служби (перейменована у
Сокальську об'єднану державну
податкову інспекцію Головного
управління Міндоходів у Львівській
області, далі - Сокальська ОДПІ),
Спеціалізованої державної податкової
інспекції по роботі з великими
платниками податків м.Львова (далі -
СДПІ) та з врахуванням останньої
редакції уточнень позовних вимог
просить визнати протиправними дії
Сокальської ОДПІ стосовно зміни
(розподілу) сплаченої суми за
платіжними дорученнями за № 3002 від
16.12.2010р., за №3041 від 23.12.2010р., за №3073 від
27.12.2010р. в рахунок погашення
податкового боргу та пені та
зобов'язати СДПІ зарахувати сплачені
Товариством суми відповідно до
призначення платежу, визначеного у
платіжних дорученнях за №3002 від
16.12.2010р., за №3041 від 23.12.2010р., за №3073 від
27.12.2010р.

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 30.11.2012 року
позов задоволено повністю.

Постанову суду першої інстанції
оскаржила Сокальська ОДПІ, подавши на
неї апеляційну скаргу.

Відповідач зазначає, що не
погоджується з висновком суду першої
інстанції та вважає, що постанова
підлягає скасуванню.

Як обґрунтування апеляційної скарги
звертає увагу на порушення судом норм
матеріального права. Зокрема, зазначає,
що облік, контроль і складання
звітності щодо платежів, що надходять
до бюджету, здійснюється органами ДПС з
використанням автоматизованої
інформаційної системи, що забезпечує
єдиний технологічний процес уведення,
контролю інформації обробки
документів. Проведення операцій в
особових рахунках платників
здійснюється в хронологічному порядку.
Зазначили, що кошти, що надійшли на
сплату зобов'язань з податку, збору
(обов'язкового платежу), спрямовується
на погашення податкових зобов'язань з
того самого платежу у порядку
календарної черговості настання
граничних термінів їх сплати. Така
черговість погашення діє незалежно від
волі платника податків та стосується
як самостійно розрахованих платником
податків податкових зобов'язань, так і
податкових зобов'язань, розрахованих
контролюючим органом.

Вислухавши суддю-доповідача,
представника Позивача, який просить в
задоволенні апеляційної скарги
відмовити, дослідивши обставини справи
та доводи апеляційної скарги, колегія
суддів приходить до висновку про те, що
апеляційну скаргу слід залишити без
задоволення з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
ПДВАТ «Шахта «Надія» зареєстроване як
господарюючий суб'єкт, що
підтверджується Довідкою з ЄДРПУО та
взяте на податковий облік в
Сокальській ОДПІ 01.09.1997р.

У період виникнення спірних
правовідносин щодо сплати податкових
зобов'язань, які мали місце у грудні 2010
року, перебувало на обліку в
Сокальській ОДПІ. Із 28.01.2011р. ПАТ «Шахта
«Надія» перебуває на обліку в СДПІ.

Згідно п.п.4.1.1. ст.4 Закону України «Про
порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами» зі
змінами та доповненнями №2181 від
21.12.2000р. (далі - Закон №2181), чинний на час
виникнення спірних правовідносин, ДВАТ
«Шахта «Надія» задекларовано за
листопад 2010 року ПДВ, яка підлягала до
сплати в бюджет, в сумі 2 557 044,00 грн., що
підтверджується податковою
декларацією з ПДВ, поданої до ДПІ
17.12.2010р.

Позивач вважає, що податкові
зобов'язання з податку на додану
вартість за листопад 2010 року ПАТ
«Шахта «Надія» виконало, про що
зазначило у платіжних документах: №3002
від 16.12.2010р. на суму 1 000 000,00грн.,
призначення платежу - ПДВ за листопад
2010 року, №3041 від 23.12.2010р., на суму 1 000
000,00грн., призначення платежу - ПДВ за
листопад 2010 року, №3073 від 27.12.2010р. на
суму 557 044,00грн., призначення платежу -
ПДВ за листопад 2010 року.

Як вбачається з інформації Сокальської
ОДПІ щодо розподілу сплачених сум по
ПДВ в 2010 році, кошти, сплачені ДВАТ
«Шахта «Надія» 16.12.2010р., 23.12.2010р. та
27.12.2010р. згідно автоматизованої
програми ДПІ були розподілені,
оскільки у Позивача на той момент був
податковий борг за минулі періоди:

- платіжним дорученням №3002 від 16.12.2010р.
на суму 1 000 000,00грн., призначення
платежу - ПДВ за листопад 2010 року
зараховано по обліковій картці
платника 133 915,20грн. в погашення пені; 886
084,80 грн. - погашено недоїмку по
декларації №28916 від 16.10.2008р.;

- платіжним дорученням №3041 від 23.12.2010р.,
на суму 1 000 000,00грн., призначення
платежу - ПДВ за листопад 2010 року,
зараховано по обліковій картці
платника 137 316,02грн. в погашення пені; 1
210,65грн.- погашено недоїмку по
декларації №28916 від 16.10.2008р.; 861 473,33грн. -
погашено недоїмку по декларації №33818
від 18.11.2008р.;

- платіжним дорученням №3073 від 27.12.2010р.
на суму 557 044,00грн., призначення платежу -
ПДВ за листопад 2010 року, зараховано по
обліковій картці платника 78 380,07грн. в
погашення пені; 478 663,93грн. - погашено
недоїмку по декларації №33818 від
18.11.2008р.;

Вірно встановивши обставини справи,
суд першої інстанції правильно
застосував до правовідносин між
сторонами відповідні їм норми
матеріального права.

Пунктом 7.7 статті 7 Закону №2181
передбачено, що податковий борг
погашається попередньо погашенню
податкових зобов'язань, які не є
податковим боргом, у порядку
календарної черговості його
виникнення, а в разі одночасного його
виникнення за різними податками,
зборами (обов'язковими платежами) - у
рівних пропорціях.

Згідно п.6 ст.7 Закону України «Про
Національний банк України» від 20.05.1999р.
за №679-ХІV, з наступними змінами та
доповненнями, Національний банк
України визначає систему, порядок і
форми платежів, у тому числі між
банками.

Пунктом 1.7 Інструкції про безготівкові
розрахунки в Україні в національній
валюті, затвердженої постановою
Правління Національного банку України
від 21 січня 2004 року №22, зареєстрованої
в Міністерстві юстиції України 29
березня 2004 року за №377/8976, з наступними
змінами та доповненнями, передбачено,
що кошти з рахунків клієнтів банки
списують лише за дорученнями власників
цих рахунків (включаючи договірне
списання коштів згідно з главою 6 цієї
Інструкції) або на підставі платіжних
вимог стягувачів у разі примусового
списання коштів згідно з главою 5 цієї
Інструкції.

Згідно пункту 3.8 даної Інструкції
Реквізит «Призначення платежу»
платіжного доручення заповнюється
платником так, щоб надавати повну
інформацію про платіж та документи, на
підставі яких здійснюється
перерахування коштів отримувачу.
Повноту інформації визначає платник з
урахуванням вимог законодавства
України. Платник відповідає за дані, що
зазначені в реквізиті платіжного
доручення «Призначення платежу». Банк
перевіряє заповнення цього реквізиту
на відповідність вимогам, викладеним у
цій главі, лише за зовнішніми ознаками.

Таким чином, право визначати
призначення платежу відповідно до
чинного на час виникнення спірних
правовідносин законодавства України
належало виключно платнику, а тому суми
податкових зобов'язань або податкового
боргу з урахуванням пп. 16.5.2 п. 16.5 ст. 16
Закону № 2181 слід вважати сплаченими у
день реєстрації банківською установою
платіжного документа із зазначеним у
ньому призначенням платежу на сплату
відповідних податкових зобов'язань або
податкового боргу, визначених
платником податків.

Законом № 2181, який був спеціальним
законом з питань оподаткування і
встановлював порядок погашення
зобов'язань юридичних осіб перед
бюджетами та державними цільовими
фондами з податків і зборів
(обов'язкових платежів), нарахування і
сплати пені та штрафних санкцій, що
застосовувалися до платників податків,
визначав вичерпний перелік заходів,
які вживались контролюючим органом з
метою погашення платниками податків
податкового боргу. Серед таких заходів
не було зміни призначення платежу,
самостійно визначеного платником
податків. Не передбачено таких
повноважень і згідно вимог Закону
України «Про державну податкову
службу» від 04.12.1990р. за №509-ХІІ, з
наступними змінами та доповненнями.

Отже, у разі недотримання платником
податків порядку погашення
податкового боргу та виконання
податкових зобов'язань, передбачено п.
7.7. ст. 7 Закону №2181, податковий орган не
був наділений правом чи обов'язком
змінювати призначення платежу,
визначене платником податків.

Верховний Суд України неодноразово
висловлював правову позицію у спорах
цієї категорії (постанови від 27 жовтня
2009 року № 21-1326во09, від 17 жовтня 2011 року
№ 21-184а11), яка полягає у тому, що пункт 7.7
статті 7 Закону № 2181 не дає податковому
органу право самостійно змінювати
призначення платежу, визначеного
платником податків при їх сплаті,
зокрема з метою погашення податкового
боргу; право визначати призначення
платежу належить платнику.

Відповідність практиці Верховного
Суду України важлива з огляду на статтю
244-2 Кодексу адміністративного
судочинства України, відповідно до
якої рішення Верховного Суду України,
прийняте за результатами розгляду
заяви при перегляд судового рішення з
мотивів неоднакового застосування
судом судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права у подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначені норми права, та для
всіх судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність з рішенням Верховного
Суду України.

Відтак, колегія суддів апеляційного
суду вважає, що суд першої інстанції
дійшов правильного висновку про те, що
Сокальська ОДПІ, визначивши
призначення платежу за інший період
ніж той, що був визначений Позивачем,
протиправно змінило призначення
платежу визначене платником податків.
Відповідно підлягають задоволенню
позовні вимоги щодо зобов'язати СДПІ
зарахувати сплачені Позивачем суми
відповідно до призначення платежу,
визначеного у платіжних дорученнях за
№3002 від 16.12.2010р., за №3041 від 23.12.2010р., за
№3073 від 27.12.2010р.

Доводи апеляційної скарги не
відповідають законодавству України та
не можуть бути підставою для її
задоволення.

З огляду на викладене, постанова суду
першої інстанції відповідає
обставинам справи, наявним в ній
доказам, прийнята з додержанням норм
матеріального та процесуального права
і підстав для її скасування колегія
суддів не знаходить.

Керуючись ст.ст. 160 ч. 3, 195, 196, 198, 200, 205, 206,
254 КАС України, апеляційний суд -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Сокальської
Об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Львівській області
Державної податкової служби залишити
без задоволення.

Постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 30.11.2012 року
у справі № 2а-7504/12/1370 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
до Вищого адміністративного суду
України протягом двадцяти днів шляхом
подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий суддя В.С.
Затолочний

Судді В.М. Каралюс

З.М. Матковська

Повний текст виготовлено 18.03.2014 року