Справа № 1915/17126/12
Суддя: Цуркан М.І.
Дата ухвалення: 2014-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"13" березня 2014 р. м. Київ
К/800/3998/14

суддів Вищого адміністративного суду
України в складі:

Цуркана М.І. (головуючий);
Логвиненка А.О.; Мороза В.Ф.,
розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу за
позовом ОСОБА_4 до Управління
Пенсійного фонду України у м.
Тернополі, третя особа - Відкрите
акціонерне товариство
«Тернопільагроспецмонтаж» про
визнання дій неправомірними та
зобов'язання вчинити дії, що
переглядається за касаційною скаргою
Управління Пенсійного фонду України в
м. Тернополі на постанову
Тернопільського міськрайонного суду
Тернопільської області від 16 листопада
2012 року та постанову Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 26 листопада 2013 року,

у с т а н о в и л а :

У жовтні 2012 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з позовом до Управління
Пенсійного фонду України у м. Тернополі
(Управління ПФ) про визнання дій
неправомірними, визнання права на
пенсію та зобов'язання призначити
пенсію.

Зазначав, що має достатній загальний та
спеціальний стаж роботи
електрозварником, робота яким дає
право на пенсію з пільговим зниженням
пенсійного віку за Списком № 2, проте
Управління ПФ відмовляється
призначити таку пенсію.

Посилаючись на те, що наявність
пільгового стажу підтверджується
необхідними документами, просив
визнати неправомірними дії Управління
ПФ щодо відмови в призначенні пенсії,
визнати його право на пільгову пенсію
та зобов'язати відповідача призначити
таку пенсію з 26 квітня 2012 року.

Постановою Тернопільського
міськрайонного суду Тернопільської
області від 16 листопада 2012 року позов
задоволено. Дії Управління ПФ щодо
відмови в призначенні пенсії визнано
неправомірними, визнано право позивача
на пільгову пенсію та зобов'язано
Управління ПФ призначити таку пенсію з
26 квітня 2012 року.

Постановою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 26
листопада 2013 року рішення суду першої
інстанції в частині задоволених
вимоги про визнання права позивача на
пільгову пенсію скасовано, а у
задоволенні цієї вимоги відмовлено. В
решті рішення суду першої інстанції
залишено без змін.

У касаційній скарзі Управління ПФ,
посилаючись на порушення судами норм
матеріального та процесуального права,
просить оскаржувані рішення скасувати,
а у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши доповідача, здійснивши
перевірку матеріалів справи та
оскаржуваних рішень судів в межах
доводів касаційної скарги, колегія
суддів вважає, що скарга задоволенню не
підлягає.

Судами встановлено, що в період з 1980
року по 2001 рік позивач працював повний
робочий день електрозварником та
електрогазозварником у тресті
«Тернопільагроспецмонтаж» (згодом
реорганізовано у ВАТ
«Тернопільагроспецмонтаж»).

Такі роботи відносяться до Списку №2
виробництв, робіт, професій, посад і
показників, зайнятість в яких дає право
на пенсію за віком на пільгових умовах
відповідно до пункту «б» частини
першої статті 13 Закону України від 5
листопада 1991 року N 1788-XII «Про пенсійне
забезпечення».

Звернувшись до Управління ПФ з заявою
про призначення пенсії з пільговим
зниженням пенсійного віку, позивач
отримав відмову, мотивовану тим, що
посада позивача не атестована, а при
перевірці виявлено часткову
відсутність первинних документів.

Також встановлено, що на підтвердження
пільгового стажу позивач надав до
Управління ПФ копію трудової книжки та
довідки про підтвердження пільгового
стажу, видані ВАТ
«Тернопільагроспецмонтаж».

Задовольнивши позов, суд першої
інстанції, а апеляційний суд частково
погодившись з таким висновком,
виходили з того, що надані позивачем
документи достатні для підтвердження
спеціального стажу, а непроведення
атестації робочих місць, що є
обов'язком власника підприємства, а не
працівника, не може звужувати обсяг
прав останнього.

Скасувавши рішення суду першої
інстанції в частині задоволеної вимоги
про визнання права позивача на
пільгову пенсію та відмовивши у її
задоволенні, апеляційний суд виходив з
того, що адміністративний позов не може
містити вимоги про визнання права.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України вважає,
що доводи, викладені в касаційній
скарзі, висновків судів не
спростовують.

Відповідно до пункту «б» частини
першої статті 13 Закону № 1788-XII на
пільгових умовах мають право на пенсію
за віком працівники, зайняті повний
робочий день на підземних роботах, на
роботах з особливо шкідливими і
особливо важкими умовами праці, - за
списком № 2 виробництв, робіт, професій,
посад і показників, затверджуваним
Кабінетом Міністрів України, і за
результатами атестації робочих місць:
чоловіки - після досягнення 55 років і
при стажі роботи не менше 25 років, з них
не менше 12,5 років на зазначених
роботах.

Управлінням ПФ не заперечується
віднесення роботи електрозварником та
електрогазозварником до Списку № 2,
тому цей спір зводиться до
встановлення права позивача на
пільгове пенсійне забезпечення за
обставин, коли роботодавцем не
проводилась атестація робочих місць, а
у первинних документах є окремі
суперечності.

Згідно з пунктом 10 Порядку
застосування Списків №1 і №2
виробництв, робіт, професій, посад і
показників при обчисленні стажу
роботи, що дає право на пенсію за віком
на пільгових умовах, затвердженого
наказом Міністерства праці та
соціальної політики України від 18
листопада 2005 року № 383 для
підтвердження стажу роботи зі
шкідливими і важкими умовами праці
необхідно подати трудову книжку із
оформленими належним чином записами
про займану посаду і період
виконуваної роботи, виписку із наказу
по підприємству про проведення
атестації на відповідному робочому
місці та, у разі відсутності в трудовій
книжці відомостей, що визначають право
на пенсію на пільгових умовах,
уточнюючу довідку, передбачену пунктом
20 Порядку підтвердження наявного
трудового стажу для призначення пенсій
за відсутності трудової книжки або
відповідних записів у ній,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 12 серпня 1993 року
№ 637.

Відповідно до пункту 4 Порядку
проведення атестації робочих місць за
умовами праці, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 1 серпня 1992 року № 442,
атестація проводиться атестаційною
комісією, склад і повноваження якої
визначається наказом по підприємству,
організації в строки, передбачені
колективним договором, але не рідше
одного разу на 5 років.
Відповідальність за своєчасне та
якісне проведення атестації
покладається на керівника
підприємства, організації.

Оскільки обов'язок проведення
атестації запроваджений 1 серпня
1992 року, необхідність її проведення не
поширюється на період стажу до
названої дати.

З матеріалів справи вбачається, що
станом на цю дату позивач мав стаж
електрозварника більше 11 років (з
необхідних для призначення пенсії
12,5 років). Як правильно вказує
відповідач для віднесення решти стажу
до пільгового, характер роботи має
підтверджуватись результатами
атестації. Проте внаслідок
бездіяльності власника підприємства
така атестація не проводилась до
звільнення ОСОБА_4 у 2001 році. У зв'язку з
цим позивач, який працею здобув право
на пільгове зниження пенсійного віку,
формально позбавляється такого права в
результаті бездіяльності роботодавця
та відсутності дієвих механізмів
впливу на останнього.

Колегія суддів звертає увагу, що в
Україні діє принцип верховенства
права. У статті 8 Кодексу
адміністративного судочинства України
зазначено, що суд при вирішенні справи
має виходити з того, що права людини є
найвищою соціальною цінністю та
визначають спрямованість діяльності
держави.

Застосовуючи наведений принцип до цієї
конкретної ситуації, та враховуючи, що
більшість необхідного пільгового
стажу позивач отримав у період, коли
проведення атестації не вимагалось,
колегія суддів вважає, що рішення про
позбавлення позивача права на пенсію
внаслідок непроведення атестації не
може вважатись розсудливим.

Також суди обґрунтовано не прийняли до
уваги доводи Управління ПФ про
відсутність наказів про прийняття на
роботу та звільнення, а також щодо
суперечностей між відомостями про
виплату заробітної плати та трудовою
книжкою позивача щодо назви роботи, яку
він виконував.

Зазначені розбіжності полягають у
тому, що в окремих документах робота
позивача іменована як електрозварник,
а в інших за цей же період
-електрогазозварник. За обставин, коли
довідками про пільговий характер
стажу, виданими ВАТ
«Тернопільагроспецмонтаж»,
підтверджується факт виконання
позивачем робіт, віднесених до Списку
№ 2 повний робочий день, наведені
розбіжності вбачаються технічними.

Відсутність окремих первинних
документів (книг наказів про прийняття
на роботу) також не може тягнути
настання для позивача несприятливих
наслідків, оскільки збереження таких
книг не є його обов'язком.

Таким чином, посилання Управління ПФ на
викладені порушення як підставу для
відмови в призначенні пенсії
вбачаються формальними та правильно не
взяті судами до уваги.

Доводи, викладені в касаційній скарзі,
таких висновків не спростовують,
повторюють аналогічні доводи
заперечень на позов і апеляційної
скарги, які належним чином досліджені
та оцінені судами, а тому не дають
підстав вважати оскаржувані судові
рішення такими, що ухвалені з
порушеннями норм матеріального або
процесуального права.

Відповідно до статті 224 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанцій не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 220, 223, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в м. Тернополі
залишити без задоволення, а постанову
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 26
листопада 2013 року та змінену нею
постанову Тернопільського
міськрайонного суду Тернопільської
області від 16 листопада 2012 року - без
змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути переглянута Верховним Судом
України з підстав, у строки та в
порядку, встановленими статтями 237, 238,
2391 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Судді
М.І.Цуркан

А.О.Логвиненко

В.Ф.Мороз