Справа № 2а/0270/1181/11
Суддя: Усенко Є.А.
Дата ухвалення: 2014-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"13" лютого 2014 р. м. Київ
К/9991/46774/11

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:головуючого
судді-доповідача Усенко Є.А.,

суддів: Блажівської Н.Є., Сіроша М.В.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні

касаційну скаргу ОСОБА_2

на ухвалу Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 29.06.2011

та постанову Вінницького окружного
адміністративного суду від 13.04.2011

у справі № 2а/0270/1181/11 Вінницького
окружного адміністративного суду

за позовом суб`єкта підприємницької
діяльності-фізичної особи (СПД) ОСОБА_2

до Державної податкової інспекції у м.
Вінниці

про скасування податкових
повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Вінницького окружного
адміністративного суду від 13.04.2011,
залишеною без змін ухвалою Вінницького
апеляційного адміністративного суду
від 29.06.2011, у задоволенні позову
відмовлено.

У касаційній скарзі СПД ОСОБА_2,
посилаючись на порушення судами
попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати ухваленні у справі
судові рішення із постановленням
нового про задоволення позову в
повному обсязі.

Відповідач не реалізував право надати
заперечення на касаційну скаргу.

Постановою Вінницького окружного
адміністративного суду від 13 квітня 2011
року, залишеною без змін ухвалою
Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 29 червня 2011
року, у задоволенні адміністративного
позову СПД ОСОБА_2 до ДПІ у м. Вінниця
про визнання протиправними та
скасування податкових повідомлень
-рішень від 13.07.2010 № /0 та № /0
відмовлено.

У касаційній скарзі СПД ОСОБА_2,
посилаючись на порушення судами
попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати ухваленні у справі
судові рішення із постановленням
нового про задоволення позову в
повному обсязі.

Відповідач не реалізував право надати
заперечення на касаційну скаргу.

Перевіривши правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, юридичної оцінки обставин
справи, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
приходить до висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що ДПІ у м. Вінниці
проведено планову виїзну
документальну перевірку позивача з
питань дотримання вимог податкового та
іншого законодавства за період з 01.04.2007
по 31.03.2010, за результатами якої складено
акт № 1387/НОМЕР_1 від 01.07.2010. Перевіркою
встановлено порушення позивачем
статей 13 та 14 Декрету Кабінету
Міністрів України "Про прибутковий
податок з громадян" №13-92 від 26.12.1992р.;
статей 1, 2, 4 Указу Президента України
"Про спрощену систему оподаткування,
обліку та звітності суб'єктів малого
підприємництва", внслідок чого занизив
податкові зобов'язання з податку з
доходів фізичних осіб від
підприємницької діяльності на 22329,97
грн.; підпунктів 7.4.3, 7.4.4 пункту 7.4.,
підпункту 7.8.2 пункту 7.8. ст.7 Закону
України "Про податок на додану
вартість" (Закон № 168/97-ВР), у результаті
чого занижені податкові зобов'язання з
податку на додану вартість на загальну
суму 27547 грн., у тому числі, січень 2008
року - на 1925,50 грн., лютий 2008 року - на 2450,
20 грн., березень 2008 року - на 1955,30 грн.,
липень 2008 року - на 7217,78 грн.,
січень-березень 2010 року на 13997,86 грн.;
позивач не перейшов на місячний
податковий період звітності при
перевищені обсягу оподатковуваних
операцій, встановленого підпунктом 2.3.1
пункту 2.3 ст. 2 Закону № 168/97-ВР.

На підставі висновків вказаного акту
перевірки податковим органом прийняті
податкові повідомлення-рішення від
13.07.2010 № /0 та №/0.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, суди попередніх інстанцій
виходили з того, що перевірка позивача
здійснена податковим органом на
підставі належних чином оформлених
документів про проведення перевірки, а
оскаржувані позивачем податкові
повідомлення-рішення прийняти на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, визначений Закону.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
погоджується із такими висновками
судів попередніх інстанцій та зазначає
наступне.

В судовому процесі встановлено, що
позивач з 01.04.2007по 31.03.2010 здійснював
операції з поставки продуктів
харчування та пива підприємствам
роздрібної торгівлі для їх подальшої
реалізації.

За визначенням абзацу восьмого ст. 1
Закону України «Про державне
регулювання виробництва і торгівлі
спиртом етиловим, коньячним і плодовим,
алкогольними напоями та тютюновими
виробами» оптова торгівля - діяльність
по придбанню і відповідному
перетворенню товарів для наступної їх
реалізації підприємствам роздрібної
торгівлі, іншим суб'єктам
підприємницької діяльності. Роздрібна
торгівля, згідно з абзацом дев'ятим
цієї статті, - це діяльність по продажу
товарів безпосередньо громадянам та
іншим кінцевим споживачам для їх
особистого некомерційного
використання незалежно від форми
розрахунків, у тому числі на розлив у
ресторанах, кафе, барах, інших
підприємствах громадського
харчування.

Згідно з абзацом п'ятим пункту 4
розділу ІІ «Прикінцеві положення»
Закону України «Про внесення змін до
Закону України «Про Державний бюджету
України на 2005 рік» та деяких
законодавчих актів України» від 25.03.2005
№ 2505-ІV з 1 липня 2005 року до прийняття
Закону України "Про спрощену систему
оподаткування" Указ Президента України
"Про спрощену систему оподаткування,
обліку та звітності суб'єктів малого
підприємництва" спрощена система
оподаткування, обліку та звітності
суб'єктів малого підприємництва не
поширюється на суб'єктів
підприємницької діяльності, які є
виробниками підакцизних товарів,
здійснюють господарську діяльність,
пов'язану з експортом, імпортом та
оптовим продажем підакцизних товарів,
оптовим та роздрібним продажем
підакцизних пально-мастильних
матеріалів.

Оскільки відповідно до ст. 1 Закону
України «Про ставки акцизного збору і
ввізного мита на деякі товари
(продукцію)» від 11.07.1996 № 313/96-ВР пиво
солодове віднесено до підакцизних
товарів, суди попередніх інстанцій
зробили правильний висновок, що
позивач, як суб'єкт підприємницької
діяльності, який здійснював оптову
торгівлю підакцизним товаром, не мав
права перебувати на спрощеній системі
оподаткування, а повинен був
сплачувати податок з доходів
відповідно до вимог ст.ст. 13, 14 Декрету
Кабінету Міністрів України «Про
прибутковий податок з доходів
громадян», пункту 7.1 ст. 7 Закону України
«Про податок з доходів фізичних осіб».

Будь-яких доводів на спростування
цього висновку, зокрема на
спростування факту здійснення оптової
торгівлі підакцизним товаром позивач в
касаційній скарзі не навів, так само як
і не наводив у судовому процесі під час
розгляду справи судами попередніх
інстанцій.

Приєднаними до справи доказами
підтверджено, що СПД ОСОБА_2 отримав
валовий дохід в 2- 4 кварталах 2007 року в
розмірі 283577,7грн; в 2008 році - 492645,00 грн.; в
2009 році - 527800,20 грн.; в 1 кварталі 2010 року
- 245091,80 грн., документально-підтверджені
витрати, пов'язані із здійсненням
підприємницької діяльності, за
відповідні періоди складають 278900,00
грн., 412035,00 грн., 527621,60 грн., 189691,80 грн. і
враховані податковим органом при
визначенні суми податкових зобов'язань
згідно з податковим
повідомленням-рішенням № /0.

Відповідно до підпункту 7.4.3 пункту 7.4
ст. 7 Закону № 168/97-ВР у разі якщо
виготовлені та/або придбані товари
(послуги) частково використовуються в
оподатковуваних операціях, а частково
ні, до суми податкового кредиту
включається та частка сплаченого
(нарахованого) податку при їх
виготовленні або придбанні, яка
відповідає частці використання таких
товарів (послуг) в оподатковуваних
операціях звітного періоду.

Призначення придбаних товарів (послуг)
для використання в оподатковуваних
операціях з метою здійснення
господарської діяльності платника
податку на додану вартість згідно з
підпунктом 7.4.1 цього пункту є
обов'язковою умовою для включення сум
податку, нарахованого (сплаченого) в
ціні придбаних товарів (послуг), до
податкового кредиту.

З огляду на недоведення позивачем
факту використання придбаних у 2007 році
товарно-матеріальних цінностей в
господарській діяльності та
відсутності цих товарно-матеріальних
цінностей в залишках запасів суди
першої та апеляційної інстанцій
зробили правильний висновок про
правомірне виключення податковим
органом за результатами перевірки з
податкового обліку позивача сум
податкового кредиту, а саме: за січень,
лютий, березень, липень 2008 року в сумах
1925,50 грн., 2450,20 грн., 1955,00 грн. та 7218,00 грн.
відповідно; за 1 квартал 2010 року - в сумі
14001,00 грн.

Доводи касаційної скарги не
спростовують правильність висновків
судів попередніх інстанції щодо
відсутності підстав для задоволення
позову.

Відповідно до статті 224 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанції не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій.

За наведених обставин підстави для
скасування рішень судів першої та
апеляційної інстанцій відсутні.

Керуючись ст. ст. 220, 220-1, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, Вищий адміністративний суд
України

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без
задоволення, а постанову Вінницького
окружного адміністративного суду від
13.04.2011 та ухвалу Вінницького
апеляційного адміністративного суду
від 29.06.2011 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути
переглянута Верховним Судом України з
підстав та в порядку, передбачених
статтями 236-2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя:Є.А. Усенко Судді:
Н.Є. Блажівська М.В. Сірош