Справа № 464/134/13-а
Суддя: Конюшко К.В.
Дата ухвалення: 2014-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 березня 2014 року
м. Київ К/800/46748/13

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача
Конюшка К.В.

суддів:
Мороза В.Ф., Чалого С.Я.

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу Управління
Пенсійного фонду в Галицькому районі м.
Львова на постанову Сихівського
районного суду м. Львова від 28 лютого 2013
року та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 29 серпня 2013 року

у справі № 464/134/13-а

за позовом ОСОБА_2

до Управління Пенсійного фонду в
Галицькому районі м. Львова

про визнання дій
неправомірними та зобов'язання вчинити
дії

В С Т А Н О В И В :

У січні 2013 року ОСОБА_2 звернувся до
Сихівського районного суду м. Львова з
адміністративним позовом до
Управління Пенсійного фонду в
Галицькому районі м. Львова (далі -
Управління ПФУ) про визнання
неправомірною відмови у призначення і
нарахуванні пільгової пенсії та
зобов'язання призначити і виплачувати
пенсію за віком на пільгових умовах з
часу звернення за призначенням пенсії.

Постановою Сихівського районного суду
м. Львова від 28.02.2013, залишеною без змін
ухвалою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 29.08.2013.
позов задоволено.

Визнано дії Управління ПФУ
неправомірними та зобов'язано
відповідача призначити ОСОБА_2 пенсію
на пільгових умовах за Списком №2
виробництв, робіт, професій, посад і
показників, затвердженим Кабінетом
Міністрів України, зарахувавши до його
пільгового стажу період роботи на ДЗ
«ЛОРТА» з часу звернення за
призначенням пенсії - 03.09.2012 та для
призначення вказаної пенсії
зараховувати до пільгового стажу
позивача період роботи на ДЗ «ЛОРТА» з
03.03.1981 по 29.06.1996.

Не погоджуючись зі вказаними рішеннями
судів попередніх інстанцій, Управління
ПФУ оскаржило їх у касаційному порядку.

У касаційній скарзі скаржник просив
скасувати рішення судів попередніх
інстанцій з мотивів порушення судами
норм матеріального та процесуального
права, прийняти нове рішення у справі -
про відмову у задоволенні позову.

Касаційна скарга обґрунтована
переважно тим, що період роботи
позивача з 03.03.1981 по 29.06.1996 на посадах,
які передбачали включно повний робочий
день робіт з джерелами СВЧ
випромінювань, не підтверджено
належними доказами.

Справу розглянуто у попередньому
судовому засіданні в установленому
статтею 2201 Кодексу адміністративного
судочинства України порядку.

Згідно з частиною другою статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
переглядає судові рішення судів першої
та апеляційної інстанцій у межах
касаційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача,
розглянувши та обговоривши доводи
касаційної скарги, перевіривши
матеріали справи і правильність
застосування судами попередніх
інстанцій норм матеріального та
процесуального права, судова колегія
дійшла висновку про те, що касаційна
скарга підлягає відхиленню з огляду на
таке.

Судами попередніх інстанцій
установлено, що відповідно до записів у
трудовій книжці ОСОБА_2 з 03.03.1981 по 29.05.1996
позивач працював на посадах
регулювальника радіоапаратури,
регулювальника радіоелектронної
апаратури і приладів 5-6 розрядів на
Львівському заводі ім. Леніна, який з
14.10.1991 перейменовано у Головний завод
«ЛОРТА».

На підтвердження пільгового стажу
ОСОБА_2 Головним заводом «ЛОРТА» видано
довідку від 26.08.1998, згідно з якою
позивач з 1982 року по 1991 рік працював у
цеху №017 регулювальником
радіоапаратури ВЧ і НВЧ протягом
повного робочого дня у шкідливих
умовах праці з приладами, які
випромінюють радіосигнали діапазону
ВЧ і НВЧ, використання яких потребує
застосування засобів індивідуального
захисту.

Надати уточнюючу довідку позивач не
мав можливості, оскільки ухвалою
Господарського суду Львівської
області від 26.09.2002 Головний завод
«ЛОРТА» ліквідовано без
правонаступника, а згідно з листом ДП
«Львівський державний завод «ЛОРТА»
від 31.10.2012 №562-1546 вся документація
Головного заводу «ЛОРТА» передана на
зберігання до Державного архіву
Львівської області, який листами
№4846/у-2 та №4847/у-2 від 14.11.2012 повідомив,
що відомості про повний чи неповний
робочий день в документах ГЗ «ЛОРТА»
відсутні, а довідок про особливий
характер роботи або умов праці,
необхідних для призначення пільгової
пенсії архів не видає.

У період роботи позивача чинними були
Списки, затверджені постановою
Кабінету Міністрів України від 11.03.1994
№162, де позицією 53г Розділу XXXIII
(Загальні професії) передбачено, що
право на пільгове пенсійне
забезпечення мають, зокрема, робітники
і спеціалісти, які постійно зайняті на
роботах з джерелами УКВ, УВЧ, СВЧ
випромінювань, виконання яких потребує
обов'язкового застосування засобів
індивідуального захисту від цих
випромінювань.

Як вбачається з витягу із Переліку
виробництв, робіт і професій цеху 017
Головного заводу «ЛОРТА»
регулювальники радіоапаратури (код
професії 1753г) як робочі, постійно
зайняті на роботах з джерелами НВЧ
випромінювань, використання яких
потребує обов'язкового застосування
засобів індивідуального захисту від
цих випромінювань, мають право на
пільгове пенсійне забезпечення.

З матеріалів справи судами попередніх
інстанцій установлено, що позивач
працював у цеху 017, а відповідно до
Зведеного переліку виробництв, посад,
робіт та професій по Головному заводу
«ЛОРТА» затверджено перелік посад,
працівники яких користуються правом
пільгового пенсійного забезпечення, до
якого входять зокрема, посади
регулювальників радіоапаратури,
зайнятих на роботах з джерелами СВЧ
випромінювань, в якому зазначений цех
017. Даний Зведений перелік був
відтворений за весь період діяльності
заводу на підставі даних його
структурних підрозділів, зайнятість в
яких дає право на пенсію за віком на
пільгових умовах, та затверджений
рішенням ліквідаційної комісії від
22.05.2002 за погодженням з головою
об'єднаного профкому.

Крім того, факт роботи ОСОБА_2 на
посадах регулювальника
радіоапаратури, регулювальника
радіоелектронної апаратури і приладів
5-6 розрядів на ГЗ «ЛОРТА» за вказані ним
роки з повним робочим днем
підтверджено в судовому засіданні
свідками ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які
працювали з позивачем в одному і тому ж
цеху на такій же посаді у вказаний
період часу, та яким за рішенням суду
було призначено відповідні пільгові
пенсії.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції, з висновком якого погодився
суд апеляційної інстанції, виходив з
того, що наданими доказами по справі та
установленими обставинами
підтверджено наявність у ОСОБА_2 права
на включення періоду його роботи з
03.03.1981 по 29.05.1996 до пільгового стажу, а
отже і права на призначення пенсії на
пільгових умовах з часу звернення до
відповідача.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
погоджується зі вказаним
обґрунтованим висновком судів
попередніх інстанцій з огляду на таке.

Відповідно до пункту «б» статті 13
Закону України «Про пенсійне
забезпечення» на пільгових умовах
мають право на пенсію за віком,
незалежно від останнього місця роботи,
працівники зайняті повний робочий день
на інших роботах із шкідливими і
важкими умовами праці, - за списком №2
виробництв, робіт, професій, посад і
показників, затверджуваним Кабінетом
Міністрів України, і за результатами
атестації робочих місць, зокрема,
чоловіки - після досягнення 55 років і
при стажі роботи не менше 25 років, з них
не менше 12 років 6 місяців на зазначених
роботах.

Згідно з статтею 62 Закону України «Про
пенсійне забезпечення» основним
документом, що підтверджує стаж роботи,
є трудова книжка. Порядок
підтвердження наявного трудового
стажу при відсутності трудової книжки
або відповідних записів у ній
встановлюється Кабінетом Міністрів
України.

Пунктом 2 Порядку підтвердження
наявного трудового стажу для
призначення пенсій за відсутності
трудової книжки або відповідних
записів у ній, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 12.08.1993 № 637 (далі - Порядок №637)
визначено, що у разі, коли документи про
трудовий стаж не збереглися,
підтвердження трудового стажу
здійснюється органами Пенсійного
фонду на підставі показань свідків.

Пунктом 3 Порядку №637 передбачено, що у
разі відсутності трудової книжки, а
також у тих випадках, коли в трудовій
книжці відсутні необхідні записи або
містяться неправильні чи неточні
записи про періоди роботи, для
підтвердження трудового стажу
приймаються довідки, виписки із
наказів, особові рахунки і відомості на
видачу заробітної плати, посвідчення,
характеристики, письмові трудові
договори і угоди з відмітками про їх
виконання та інші документи, які
містять відомості про періоди роботи.

Разом з тим, пунктом 18 зазначеного
Порядку №637 установлено, що за
відсутності документів про наявний
стаж роботи і неможливості одержання
їх внаслідок ліквідації підприємства,
установи, організації або відсутності
архівних даних з інших причин, ніж ті,
що зазначені в пункті 17 цього Порядку,
трудовий стаж установлюється на
підставі показань не менше двох
свідків, які б знали заявника по
спільній з ним роботі на одному
підприємстві, в установі, організації
(в тому числі колгоспі) або в одній
системі і мали документи про свою
роботу за час, стосовно якого вони
підтверджують роботу заявника.

Ураховуючи, що судами попередніх
інстанцій установлено перебування
(зайнятість) ОСОБА_2 у період з 03.03.1981 по
29.05.1996 на посадах, які включені до
Списку №2, характер відповідних умов
роботи позивача на цих роботах
підтверджено, зокрема, показаннями
двох свідків, суд касаційної інстанції
погоджується з висновком судів
попередніх інстанцій щодо наявності
підстав для зарахування спірного
періоду роботи позивача до його
пільгового стажу та призначення пенсії
на пільгових умовах за Списком №2.

Таким чином, доводи касаційної скарги
спростовуються викладеними вище
нормами права та установленими
обставинами справи, у зв'язку з чим
відсутні підстави для її задоволення
та скасування чи зміни оскаржуваних
судових рішень.

Згідно з частиною третьою статті 2201
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
відхиляє касаційну скаргу і залишає
рішення без змін, якщо відсутні
підстави для скасування судового
рішення.

Керуючись статтями 210 - 232 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Управління
Пенсійного фонду в Галицькому районі м.
Львова відхилити.

Постанову Сихівського районного суду
м. Львова від 28 лютого 2013 року та ухвалу
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 29 серпня 2013
року в цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, і
може бути переглянута Верховним Судом
України у строк та у порядку,
визначеними статтями 237 - 2391 КАС
України.