Справа № 762/1707/13-а
Суддя: Конюшко К.В.
Дата ухвалення: 2014-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"13" березня 2014 р. м. Київ
К/800/61654/13

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача
Конюшка К.В.

суддів:
Мороза В.Ф., Чалого С.Я.

розглянувши в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами касаційну скаргу, подану
Кірєєвою Наталією В’ячеславівною в
інтересах Товариства з обмеженою
відповідальністю «Сифактор» на
постанову Балаклавського районного
суду м. Севастополя від 02 серпня 2013
року та ухвалу Севастопольського
апеляційного адміністративного суду
від 13 листопада 2013 року

у справі № 762/1707/13-а

за позовом Громадської
організації «Товариства інвалідів
війни, збройних сил, праці й загальних
захворювань»

до Інкерманської міської Ради
Балаклавського району м. Севастополя

третя особа Товариство з
обмеженою відповідальністю «Сифактор»

за участю прокуратури
Балаклавського району м. Севастополя

про визнання
незаконними та скасування рішень

В С Т А Н О В И В :

У травні 2013 року Громадська
організація «Товариство Інвалідів
війни, збройних сил, праці й загальних
захворювань» (далі - Товариство
Інвалідів) звернулась до
Балаклавського районного суду м.
Севастополя з адміністративним
позовом до Інкерманської міської ради
Балаклавського району міста
Севастополя, третя особа: Товариство з
обмеженою відповідальністю
«Сифактор», за участю прокуратури
Балаклавського району, про визнання
незаконними та скасування рішень.

Постановою Балаклавського районного
суду м. Севастополя від 02.08.2013,
залишеною без змін ухвалою
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду від 13.11.2013,
позов задоволено.

Визнано незаконним та скасовано
рішення Інкерманської міської Ради
Балаклавського району міста
Севастополя від 12.10.2012 № 22/593 «Про
протест прокуратури балаклавського
району м. Севастополя № 54-4018 вих-12 від
10.10.2012 на рішення Інкерманської міської
Ради № 41/1014 від 29.01.2010 «Про затвердження
матеріалів вибору та надання згоди
Громадській організації «Товариство
інвалідів війни, збройних сил, праці й
загальних захворювань» на розробку
проекту землеустрою з відводу
земельної ділянки орієнтовною площею 0,
15 га та будівництва і обслуговування
будівлі боксів
господарсько-побутового призначення з
причалом для маломірних суден, за
адресою: м. Інкерман, в районі
вул.Ангарська»; визнано незаконним та
скасовано рішення Інкерманської
міської Ради Балаклавського району
міста Севастополя від 12.10.2012 № 22/594 «Про
протест прокуратури балаклавського
району м. Севастополя № 54-4019 вих-12 від
10.10.2012 на рішення Інкерманської міської
Ради № 47/1218 від 23.07.2010 «Про затвердження
проекту землеустрою і передачі в
постійне користування громадської
організації «Товариство інвалідів
війни, збройних сил, праці й загальних
захворювань» земельної ділянки площею
0, 15 га та будівництва і обслуговування
будівлі боксів
господарсько-побутового призначення з
причалом для маломірних суден, за
адресою: м. Інкерман, вул.Ангарська, 2-А».

Не погоджуючись зі вказаними рішеннями
судів попередніх інстанцій, ТОВ
«Сифактор» оскаржило їх у касаційному
порядку.

У касаційній скарзі скаржник просив
скасувати вказані судові акти з
мотивів порушення названими судами
норм матеріального права, прийняти
нове рішення - про відмову в позові.

Касаційна скарга обґрунтована
переважно тим, що, на думку ТОВ
«Сифактор», судами попередніх
інстанцій неправомірно скасовано
рішення відповідача від 12.10.2012 № 22/593 та
№ 22/594, оскільки цими рішеннями орган
місцевого самоврядування в межах своєї
компетенції лише скасував власні
незаконні рішення про неправомірну
передачу Товариству Інвалідів
земельної ділянки.

Справу розглянуто в порядку письмового
провадження, установленому пунктом 1
частини першої статті 222 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Згідно з частиною другою статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
переглядає судові рішення судів першої
та апеляційної інстанцій у межах
касаційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача,
розглянувши та обговоривши доводи
касаційної скарги, перевіривши
матеріали справи і правильність
застосування судами норм
процесуального та матеріального права,
судова колегія дійшла висновку про те,
що касаційна скарга задоволенню не
підлягає з огляду на таке.

Як установлено судами попередніх
інстанцій, рішенням Інкерманської
міської Ради від 29.01.2010 41/1014 затверджено
матеріали вибору та надання згоди
Громадській організації «Товариство
Інвалідів війни, збройних сил, праці й
загальних захворювань» на розробку
проекту землеустрою по відводу
земельної ділянки орієнтованої площею
0,15 га для будівництва і обслуговування
будівель боксів
господарсько-побутового призначення з
причалом для маломірних суден за
адресою: м. Інкерман, в районі вул.
Ангарська.

23.07.2010 Інкерманською міською радою
прийнято рішення №47/1218 «Про
затвердження проекту землеустрою і
передачі в постійне користування
Громадській організації «Товариство
Інвалідів війни, збройних сил, праці й
загальних захворювань» земельної
ділянки площею 0,15 га для будівництва і
обслуговування будівель боксів
господарсько-побутового призначення з
причалом для маломірних суден,
розташованою за адресою: м. Інкерман, в
районі вул. Ангарська, 2-а».

На підставі вказаного рішення
відповідача від 23.07.2010 №47/1218
Товариством Інвалідів 05.10.2011 отримано
державний акт на право постійного
користування земельною ділянкою серії
ЯЯ №895257.

У судовому засіданні 13.11.2013 прокурор
пояснив, що на час проведення перевірки
були відсутні відомості щодо наявності
державного акта на право постійного
користування земельною ділянкою,
виданого Громадській організації
«Товариство Інвалідів війни, збройних
сил, праці й загальних захворювань», у
зв'язку з чим прокуратурою
Балаклавського району міста
Севастополя 11.10.2012 принесено протести
про скасування відповідних рішень
Інкерманської міської ради.

Рішенням XXII сесії VI скликання
Інкерманської міської ради від 12.10.2012
№22/593 задоволено протест прокуратури
Балаклавського району від 11.10.2012
№54-4018вих-12 та скасовано рішення
Інкерманської міської ради від 29.01.2010
41/1014.

Рішенням XXII сесії VI скликання
Інкерманської міської ради від 12.10.2012
№22/594 задоволено протест Прокуратури
Балаклавського району від 11.10.2012
№54-4019вих-12 та скасовано рішення
Інкерманської міської ради від 23.07.2010
№47/1218.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції, з висновком якого погодився
суд апеляційної інстанції, виходив з
того, що органи місцевого
самоврядування не можуть скасовувати
свої попередні рішення чи вносити до
них зміни, якщо відповідно до приписів
цих рішень виникли правовідносини,
пов'язані з реалізацією певних
суб'єктивних прав та охоронюваних
законом інтересів, і суб'єкти цих
правовідносин заперечують проти їх
зміни чи припинення.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
погоджується з обґрунтованим
висновком судів попередніх інстанцій з
огляду на таке.

Пунктом 34 частини першої статті 26
Закону України «Про місцеве
самоврядування в Україні» (далі - Закон
№ 280/97-ВР) визначено, що виключно на
пленарних засіданнях сільської,
селищної, міської ради вирішуються
такі питання вирішення відповідно до
закону питань регулювання земельних
відносин.

У мотивувальній частині рішення від
16.04.2009 № 7-рп/2009 Конституційний Суд
України зазначив, що в Конституції
України закріплено принцип, за яким
права і свободи людини та їх гарантії
визначають зміст і спрямованість
діяльності держави, яка відповідає
перед людиною за свою діяльність
(стаття 3). Органи місцевого
самоврядування є відповідальними за
свою діяльність перед юридичними і
фізичними особами (стаття 74 Закону).
Таким чином, органи місцевого
самоврядування не можуть скасовувати
свої попередні рішення, вносити до них
зміни, якщо відповідно до приписів цих
рішень виникли правовідносини,
пов'язані з реалізацією певних
суб'єктивних прав та охоронюваних
законом інтересів, і суб'єкти цих
правовідносин заперечують проти їх
зміни чи припинення. Це є «гарантією
стабільності суспільних відносин» між
органами місцевого самоврядування і
громадянами, породжуючи у громадян
впевненість у тому, що їхнє існуюче
становище не буде погіршене прийняттям
більш пізнього рішення, що
узгоджується з правовою позицією,
викладеною в абзаці другому пункту 5
мотивувальної частини Рішення
Конституційного Суду України від 13.05.1997
N 1-зп у справі щодо несумісності
депутатського мандата.

Згідно з частиною десятою статті 59
Закону № 280/97-ВР акти органів та
посадових осіб місцевого
самоврядування з мотивів їхньої
невідповідності Конституції або
законам України визнаються
незаконними в судовому порядку.

Відповідно до вимог статті 21 Закону
України «Про прокуратуру» (у редакції,
чинній на момент виникнення спірних
правовідносин) протест на акт, що
суперечить закону, приноситься
прокурором, його заступником до органу,
який його видав, або до вищестоящого
органу.

У протесті прокурор ставить питання
про скасування акта або приведення
його у відповідність з законом.

Протест прокурора зупиняє дію
опротестованого акта і підлягає
обов'язковому розгляду відповідним
органом або посадовою особою у
десятиденний строк після його
надходження.

Системний аналіз наведених положень
законів України дає підстави вважати,
що за органами місцевого врядування
законодавець закріпив право на зміну
та скасування власних рішень. Таке
право випливає із конституційного
повноваження органів місцевого
самоврядування самостійно вирішувати
питання місцевого значення шляхом
прийняття рішень, що є обов'язковими до
виконання на відповідній території,
оскільки вони є суб'єктами
правотворчості, яка передбачає право
формування приписів, їх зміну чи
скасування.

У той же час, у статті 3 Конституції
України закріплено принцип, за яким
права і свободи людини та їх гарантії
визначають зміст і спрямованість
діяльності держави, яка відповідає
перед людиною за свою діяльність.

Цей принцип знайшов своє відображення
у статті 74 Закону № 280/97-ВР, згідно з
якою органи місцевого самоврядування є
відповідальними за свою діяльність
перед юридичними і фізичними особами.

Таким чином, органи місцевого
самоврядування не можуть скасовувати
свої попередні рішення, вносити до них
зміни, якщо відповідно до приписів цих
рішень виникли правовідносини,
пов'язані з реалізацією певних
суб'єктивних прав та охоронюваних
законом інтересів, і суб'єкти цих
правовідносин заперечують проти їх
зміни чи припинення.

Ненормативні правові акти місцевого
самоврядування є актами одноразового
застосування, вони вичерпують свою дію
фактом їхнього виконання, а тому не
можуть бути скасовані чи змінені
органом місцевого самоврядування
після їх виконання.

Аналогічна правова позиція викладена у
постанові Верховного Суду України від
04.06.2013 №21-64а13.

Згідно з положеннями частини першої
статті 244-2 КАС України рішення
Верховного Суду України, прийняте за
результатами розгляду заяви про
перегляд судового рішення з мотивів
неоднакового застосування судом
(судами) касаційної інстанції одних і
тих самих норм матеріального права у
подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначені норми права, та для
всіх судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність з рішенням Верховного
Суду України.

Таким чином, правильним є висновок
судів попередніх інстанцій щодо
неправомірності оспорюваних рішень
Інкерманської міської Ради
Балаклавського району м. Севастополя
від 12.10.2012 № 22/593 та № 22/594, оскільки ними
відповідач скасував власні акти
одноразового застосування, які
вичерпали свою дію фактом їхнього
виконання, та на підставі яких у
Товариства Інвалідів виникло право
постійного користування земельною
ділянкою.

Зважаючи на викладене, доводи
касаційної скарги спростовуються вище
переліченими нормами права та
установленими обставинами справи, у
зв'язку з чим відсутні підстави для її
задоволення та скасування чи зміни
рішень судів попередніх інстанцій.

Відповідно до частини першої статті 224
КАС України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Керуючись статтями 210 - 232 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу, подану Кірєєвою
Наталією В’ячеславівною в інтересах
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Сифактор», залишити
без задоволення.

Постанову Балаклавського районного
суду м. Севастополя від 02 серпня 2013
року та ухвалу Севастопольського
апеляційного адміністративного суду
від 13 листопада 2013 року в цій справі
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили
через п'ять днів після направлення її
копій особам, які беруть участь у
справі, і може бути переглянута
Верховним Судом України у строк та у
порядку, визначеними статтями 237 - 2391
КАС України.