Справа № 826/2337/13-а
Суддя: Катющенко В.П.
Дата ухвалення: 2014-03-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14 березня 2014 року
№ 826/2337/13-а
Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі головуючого судді
Катющенка В.П., розглянувши в порядку
письмового провадження
адміністративну справу
за позовомОСОБА_1 до треті
особиВідділу державної виконавчої
служби Подільського районного
управління юстиції у місті Києві
Публічне акціонерне товариство
«Райффайзен Банк Аваль», ОСОБА_3,
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Оціночна компанія
«ВЕГА», Товариство з обмеженою
відповідальністю «Укрспецторг
Групп»провизнання дій протиправними,
скасування постанови та зобов'язання
ОСОБА_1 звернувся до Окружного
адміністративного суду міста Києва з
позовом до відділу державної
виконавчої служби Подільського
районного управління юстиції у місті
Києві, треті особи - Публічне
акціонерне товариство «Райффайзен
Банк Аваль», ОСОБА_3, Товариство з
обмеженою відповідальністю «Оціночна
компанія «ВЕГА», Товариство з
обмеженою відповідальністю
«Укрспецторг Групп», в якому просить
суд:
- «визнати протиправною та скасувати
постанову головного державного
виконавця Дубас А.М. відділу державної
виконавчої служби Подільського
районного управління юстиції у місті
Києві від 14.06.2012 року про призначення
експерта для участі у виконавчому
провадженні для реалізації квартири
- визнати неправомірними дії відділу
державної виконавчої служби
Подільського районного управління
юстиції у місті Києві, спрямовані на
призначення та проведення торгів з
реалізації квартири АДРЕСА_1;
- зобов'язати відділ державної
виконавчої служби Подільського
районного управління юстиції у місті
Києві винести постанову про повернення
виконавчого листа Подільського
районного суду м. Києва від 04.08.2011 р. №
2-3758/10, двох виконавчих листів
Подільського районного суду м. Києва
від 01.11.2011 р. № 2-570/11 та наказу
Господарського суду м. Києва від 25.01. 2011
р. № 30/343 про стягнення заборгованості з
ОСОБА_1 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону
України «Про виконавче провадження».
Обґрунтовуючи свої вимоги позивач
зазначив, що відповідачем неправомірно
та всупереч вимогам Закону України
«Про виконавче провадження» винесено
постанову про призначення експерта для
участі у виконавчому провадженні, а
також вважає, що будь-які дії з
реалізації квартири АДРЕСА_1 у межах
виконавчого провадження, що відкрито
на підставі рішення про стягнення
заборгованості є незаконним. Також
позивачем зазначено, що при здійсненні
дій, спрямованих на реалізацію
квартири АДРЕСА_1 відповідачем не було
здійснено жодних дій, спрямованих на
отримання попереднього дозволу
органів опіки та піклування, оскільки у
зазначеній квартирі проживає
малолітня дитина ОСОБА_4.
Відповідно до ухвали Окружного
адміністративного суду міста Києва від
26 лютого 2013 року позовну заяву ОСОБА_1
залишено без розгляду.
Згідно ухвали Київського апеляційного
адміністративного суду від 30 січня 2014
року ухвалу Окружного
адміністративного суду міста Києва від
26 лютого 2013 року скасовано, справу
направлено до суду першої інстанції
для продовження розгляду.
Ухвалами Окружного адміністративного
суду міста Києва від 27 лютого 2014 року
відкрито провадження у справі,
закінчено підготовче провадження та
призначено справу до судового
розгляду.

04 березня 2014 року (відповідно відмітки
служби діловодства суду) відповідачем
на адресу суду надано копію матеріалів
виконавчих проваджень № 35238474, № 35568504,
№ 35568504, № 35238278, № 35238718, № 31621990.

В судовому засіданні 11 березня 2014 року
представники позивача позовні вимоги
підтримали з підстав, викладених у
позові.

Представник третьої особи Публічного
акціонерного товариства «Райффайзен
Банк Аваль» в судовому засіданні 11
березня 2014 року проти задоволення
позову заперечував, зазначивши, що
виконавчі дії відповідача по зведеному
виконавчому провадженню відносно
боржника (позивача у даній справі)
ОСОБА_1 з примусової реалізації
квартири останнього за адресою:
АДРЕСА_1, та її передачі
іпотекодержателю (банку) проведена з
дотриманням вимог Закону України «Про
виконавче провадження» та Закону
України «Про іпотеку».

Відповідач та треті особи ОСОБА_3,
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Оціночна компанія
«ВЕГА», Товариство з обмеженою
відповідальністю «Укрспецторг Групп»
явку уповноважених представників у
судове засідання 11 березня 2014 року не
забезпечили, про причини неявки суд не
повідомили, про час, дату та місце
судового засідання належним чином
повідомлені, письмових заперечень чи
пояснень стосовно предмету позову на
надали.

Відповідно до частини 6 статті 128
Кодексу адміністративного судочинства
України, якщо немає перешкод для
розгляду справи в судовому засіданні,
визначених цією статтею, але прибули не
всі особи, які беруть участь у справі,
хоча і були належним чином повідомлені
про дату, час і місце судового розгляду,
суд має право розглянути справу в
порядку письмового провадження у разі
відсутності потреби заслухати свідка
чи експерта.

Враховуючи наведене, в судовому
засіданні 11 березня 2014 року суд ухвалив
про розгляд справи в порядку
письмового провадження.

Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд приходить до наступних
висновків.

Постановою головного державного
виконавця відділу державної
виконавчої служби Подільського
районного управління юстиції у місті
Києві Дубаса Артура Михайловича від 14
березня 2012 року відкрито виконавче
провадження ВП № 31621990 на підставі
наказу № 30/343, виданого 25 січня
2011року господарським судом міста Києва
про стягнення з ОСОБА_1 на користь
ОСОБА_3 135 461,51 грн.

Постановою головного державного
виконавця відділу державної
виконавчої служби Подільського
районного управління юстиції у місті
Києві Дубаса Артура Михайловича про
призначення експерта для участі у
виконавчому провадженні від 14 червня
2012 року призначено ТОВ «Оціночна
Компанія «ВЕГА» в особі директора
Макогон В.В. експертом у виконавчому
провадженні з примусового виконання
наказу № 30/343, виданого 25 січня 2011 року
господарським судом міста Києва про
стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 135
461,51 грн.

Постановою державного виконавця
відділу державної виконавчої служби
Подільського районного управління
юстиції у місті Києві Терещенка
Володимира Ігоровича від 16 листопада
2012 року відкрито виконавче провадження
ВП № 35238278 на підставі виконавчого
листа № 2-3758/10, виданого 04 серпня 2011 року
Подільським районним судом м. Києва про
стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ
«Райффайзен Банк Аваль» боргу в сумі 1
077 524,73 грн.

Постановою державного виконавця
відділу державної виконавчої служби
Подільського районного управління
юстиції у місті Києві Терещенка
Володимира Ігоровича від 16 листопада
2012 року відкрито виконавче провадження
ВП № 35238474 на підставі виконавчого
листа № 2-570/11, виданого 01 листопада 2011
року Подільським районним судом м.
Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь
ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» боргу в
сумі 2 505 353,60 грн.

Постановою державного виконавця
відділу державної виконавчої служби
Подільського районного управління
юстиції у місті Києві Терещенка
Володимира Ігоровича від 16 листопада
2012 року відкрито виконавче провадження
ВП № 35238718 на підставі виконавчого
листа № 2-570/11, виданого 01 листопада 2011
року Подільським районним судом м.
Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь
ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» боргу в
сумі 1 820,00 грн.

Постановами державного виконавця
відділу державної виконавчої служби
Подільського районного управління
юстиції у місті Києві Терещенка
Володимира Ігоровича від 06 грудня 2012
року приєднано виконавчі провадження
№ 31621990, № 35238278, № 35238474, № 35238718
до зведеного виконавчого провадження
№ 35568504.

Позивач, вважаючи дії відділу
державної виконавчої служби
Подільського районного управління
юстиції у місті Києві неправомірними, а
постанову призначення експерта для
участі у виконавчому провадженні від 14
червня 2012 року протиправною, звернувся
до суду із зазначеним позовом за
захистом своїх прав.

Вирішуючи спір, суд виходить з
наступного.

Відповідно до статті 1 Закону України
«Про виконавче провадження» виконавче
провадження як завершальна стадія
судового провадження та примусове
виконання рішень інших органів
(посадових осіб) - це сукупність дій
органів і посадових осіб, визначених у
цьому Законі, що спрямовані на
примусове виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), які
провадяться на підставах, в межах
повноважень та у спосіб, визначених цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, прийнятими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню (далі - рішення).

Частиною першою статті 11 зазначеного
Закону встановлено, що державний
виконавець зобов'язаний вживати
передбачених цим Законом заходів
примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.

Державний виконавець, зокрема,
здійснює заходи, необхідні для
своєчасного і в повному обсязі
виконання рішення, зазначеного в
документі на примусове виконання
рішення (далі - виконавчий документ), у
спосіб та в порядку, встановленому
виконавчим документом і цим Законом (ч.
2 ст. 11 Закону).

Державний виконавець у процесі
здійснення виконавчого провадження
має право, зокрема, накладати арешт на
майно боржника, опечатувати, вилучати,
передавати таке майно на зберігання та
реалізовувати його в установленому
законодавством порядку; залучати у
встановленому порядку до провадження
виконавчих дій понятих, працівників
органів внутрішніх справ, інших осіб, а
також експертів, спеціалістів, а для
оцінки майна - суб'єктів оціночної
діяльності - суб'єктів господарювання;
здійснювати інші повноваження,
передбачені цим Законом та іншими
законами (ч. 3 ст. 11 Закону).

Відповідно до частини першої статті 12
Закону України «Про виконавче
провадження» сторони виконавчого
провадження мають право
ознайомлюватися з матеріалами
виконавчого провадження, робити з них
виписки, знімати копії, заявляти
відводи у випадках, передбачених цим
Законом, оскаржувати рішення, дії або
бездіяльність державного виконавця з
питань виконавчого провадження у
порядку, встановленому цим Законом,
подавати додаткові матеріали, заявляти
клопотання, брати участь у провадженні
виконавчих дій, давати усні та письмові
пояснення, висловлювати свої доводи та
міркування з усіх питань, що виникають
у ході виконавчого провадження, у тому
числі під час проведення експертизи,
заперечувати проти клопотань, доводів
та міркувань інших учасників
виконавчого провадження та
користуватися іншими правами, наданими
законом.

Боржник зобов'язаний: утримуватися від
вчинення дій, які унеможливлюють чи
ускладнюють виконання рішення;
надавати у строк, установлений
державним виконавцем, достовірні
відомості про свої доходи та майно, у
тому числі про майно, яким він володіє
спільно з іншими особами, про рахунки у
банках чи інших фінансових установах;
своєчасно з'являтися за викликом
державного виконавця; письмово
повідомляти державному виконавцю про
майно, що перебуває в заставі або в
інших осіб, а також про кошти та майно,
належні боржникові від інших осіб. (ч. 6
ст. 12 Закону).

Частиною першою статті 13 Закону
України «Про виконавче провадження»
встановлено, що для з'ясування та
роз'яснення питань, що виникають під
час здійснення виконавчого
провадження і потребують спеціальних
знань, державний виконавець з власної
ініціативи або за заявою сторін
призначає своєю постановою експерта
або спеціаліста (у разі необхідності -
кількох експертів або спеціалістів), а
для оцінки майна - суб'єктів оціночної
діяльності - суб'єктів господарювання.

Згідно статті 17 Закону України «Про
виконавче провадження» примусове
виконання рішень здійснюється
державною виконавчою службою на
підставі виконавчих документів,
визначених цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 54
Закону України «Про виконавче
провадження» звернення стягнення на
заставлене майно в порядку примусового
виконання допускається за виконавчими
документами для задоволення вимог
стягувача-заставодержателя.

Про звернення стягнення на заставлене
майно для задоволення вимог
стягувачів, які не є
заставодержателями, державний
виконавець повідомляє
заставодержателю не пізніше
наступного дня після накладення арешту
на майно або якщо йому стало відомо, що
арештоване майно боржника перебуває в
заставі, та роз'яснює заставодержателю
право на звернення до суду з позовом
про зняття арешту із заставленого
майна (ч. 4 ст. 54 Закону).

Реалізація заставленого майна
здійснюється в порядку, встановленому
цим Законом (ч. 5 ст. 54 Закону).

Примусове звернення стягнення на
предмет іпотеки здійснюється
державним виконавцем з урахуванням
положень Закону України «Про іпотеку»
(ч. 8 ст. 54 Закону).

Відповідно до частини третьої статті 58
Закону України «Про виконавче
провадження» державний виконавець
повідомляє про результати визначення
вартості чи оцінки майна сторонам. У
разі якщо сторони не згодні з
результатами визначення вартості чи
оцінки, вони мають право подати
державному виконавцю заперечення в
десятиденний строк з дня надходження
повідомлення. Сторона вважається
ознайомленою з результатами
визначення вартості чи оцінки
арештованого майна, якщо їй надіслано
повідомлення про результати
визначення вартості чи оцінки майна
рекомендованим листом за адресою,
зазначеною у виконавчому документі,
або за місцем фактичного проживання чи
перебування такої сторони, достовірно
встановленим державним виконавцем.

У разі заперечення однією із сторін
проти результатів оцінки, проведеної
суб'єктом оціночної діяльності -
суб'єктом господарювання, державний
виконавець призначає рецензування
звіту про оцінку майна. Витрати,
пов'язані з рецензуванням звіту, несе
сторона, яка заперечує проти
результатів оцінки. У разі незгоди з
оцінкою, визначеною за результатами
рецензування, сторони мають право
оскаржити її в судовому порядку в
десятиденний строк з дня отримання
відповідного повідомлення (ч. 4 ст. 58
Закону).

Згідно частини третьої статті 63 Закону
України «Про виконавче провадження» у
разі звернення стягнення на будинок,
квартиру, інше приміщення чи земельну
ділянку державний виконавець подає
запит до відповідних місцевих органів,
що здійснюють реєстрацію та облік
майна, про належність такого майна
боржнику на праві власності, а також
перевіряє, чи не перебуває це майно під
арештом.

Після надходження документального
підтвердження належності боржнику на
праві власності будинку чи іншого
нерухомого майна державний виконавець
накладає на них арешт та вносить
відомості про такий арешт до
відповідних реєстрів в установленому
законодавством порядку. Про накладення
арешту на будинок чи інше нерухоме
майно, заставлене третім особам,
державний виконавець невідкладно
повідомляє таким особам(ч. 4 ст. 63
Закону).

Згідно частин шостої та сьомої статті 3
Закону України «Про іпотеку» у разі
порушення боржником основного
зобов'язання відповідно до іпотеки
іпотекодержатель має право
задовольнити забезпечені нею вимоги за
рахунок предмета іпотеки переважно
перед іншими особами, права чи вимоги
яких на передане в іпотеку нерухоме
майно зареєстровані після державної
реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет
окремого права чи вимоги на передане в
іпотеку нерухоме майно виникає
відповідно до закону, таке право чи
вимога має пріоритет над вимогою
іпотекодержателя лише у разі його/її
виникнення та реєстрації до моменту
державної реєстрації іпотеки.
Пріоритет права іпотекодержателя на
задоволення забезпечених іпотекою
вимог за рахунок предмета іпотеки
відносно зареєстрованих у
встановленому законом порядку прав чи
вимог інших осіб на передане в іпотеку
нерухоме майно виникає з моменту
державної реєстрації іпотеки.
Зареєстровані права та вимоги на
нерухоме майно підлягають задоволенню
згідно з їх пріоритетом - у черговості
їх державної реєстрації.

Підстави для звернення стягнення на
предмет іпотеки визначені у статті 33
Закону України «Про іпотеку».

Частинами першою та другою статті 33
Закону України «Про іпотеку»
встановлено, що у разі невиконання або
неналежного виконання боржником
основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки. Звернення стягнення на
предмет іпотеки здійснюється на
підставі рішення суду, виконавчого
напису нотаріуса або згідно з
договором про задоволення вимог
іпотекодержателя.

Так, з матеріалів справи вбачається, що
між позивачем та Публічним акціонерним
товариством «Райффайзен Банк Аваль» 21
березня 2007 року було укладено договір
іпотеки.

Відповідно до пункту 1.1. цього договору,
останній забезпечує вимоги
Іпотекодержателя, що виникають з
кредитного договору № 014/9408/74/53490 від 21
березня 2007 року, за умовами якого
іпотекодавець зобов'язується перед
іпотекодержателем повернути кредит в
розмірі 505 000,00 доларів США через 240
місяців терміном з 21 березня 2007 року по
21 березня 2027 року, сплатити проценти за
його користування, комісійну
винагороду, неустойку (пеню, штрафи), в
розмірі, строки та у випадках
передбачених кредитним договором, а
також виконати інші умови кредитного
договору та відшкодувати
іпотекодержателю всі можливі збитки,
понесені ним внаслідок невиконання чи
неналежного виконання умов кредитного
договору. У відповідності до даного
договору іпотекодержатель має право у
випадку невиконання іпотекодавцем
своїх зобов'язань за кредитним
договором отримати задоволення за
рахунок майна.

Відповідно до пункту 1.2 договору
іпотеки предметом іпотеки є нерухоме
майно: квартира АДРЕСА_1.

Як встановлено судом та не
заперечувалось сторонами у судовому
засіданні, у зв'язку з невиконанням
позивачем умов кредитного договору,
Публічне акціонерне товариство
«Райффайзен Банк Аваль» звернулось до
Подільського районного суду м. Києва з
позовами про стягнення з ОСОБА_1
заборгованості за кредитним договором,
процентів та пені, а також про
розірвання кредитного договору,
стягнення заборгованості та звернення
стягнення на майно.

За наслідками розгляду вказаного
позову Подільським районним судом
міста Києва 16 грудня 2010 року та 22 лютого
2011 року видано виконавчі листи № 2-3758/10
та № 2-570/11, на підставі яких відкриті,
зокрема, виконавчі провадження № 35238278
та № 35238474 та проводилась реалізація
майна позивача.

Частиною шостою статті 62 Закону
України «Про виконавче провадження»
встановлено, що у разі якщо в місячний
строк з дня проведення повторної
уцінки майно не реалізовано на
прилюдних торгах, аукціонах або на
комісійних умовах, державний
виконавець повідомляє про це стягувачу
і пропонує йому вирішити питання про
залишення за собою нереалізованого
майна, крім майна, конфіскованого за
рішенням суду.

Так, з матеріалів справи вбачається, що
постановою державного виконавця
відділу державної виконавчої служби
Подільського районного управління
юстиції Жовнір Юлії Олександрівни від
26 квітня 2013 року передано в рахунок
погашення боргу 3-х кімнатну квартиру
за адресою: АДРЕСА_1, що є власністю
ОСОБА_1, оціночною вартістю 1 597 561, 00 грн.
стягувачу, а саме АТ «Райффайзен Банк
Аваль», оскільки 28 січня 2013 року та 08
квітня 2013 року прилюдні торги не
відбулися у зв'язку з відсутністю
покупців.

Таким чином, судом встановлено та
підтверджується матеріалами справи, що
реалізація майна, а саме: квартири
АДРЕСА_1, яка на праві власності
належить лише ОСОБА_1, відбувалась
після винесення відповідачем постанов
від 06 грудня 2012 року про приєднання
виконавчих проваджень до зведеного
виконавчого провадження № 35568504.

Стягувачем у зведеному виконавчому
провадженні є, в тому числі, Публічне
акціонерне товариство «Райффайзен
Банк Аваль», на користь якого і
стягнуто борг з позивача за не
виконання кредитних зобов'язань, та
який, у свою чергу, не заперечував проти
реалізації такого майна й у подальшому
надав згоду на залишення за собою
нереалізованого майна.

За таких обставин, суд приходить до
висновку, що постанова про призначення
експерта у виконавчому провадженні від
14 червня 2012 року сама по собі не порушує
прав позивача (боржника у виконавчому
провадженні) у даному випадку, позаяк
після арешту, накладеного відділом
державної виконавчої служби
Голосіївського районного управління
юстиції в м. Києві, на виконанні у якого
перебував наказ господарського суду
міста Києва № 30/343 від 25 січня 2011 року,
відповідно до процедури, визначеної
статтею 13 Закону України «Про
виконавче провадження» державним
виконавцем відділу державної
виконавчої служби Подільського
районного управління юстиції у м. Києві
призначено експерта для оцінки майна.

У разі незгоди з оцінкою експерта
позивач мав право на її оскарження.

Відповідно до частини першої статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

Таким чином, завданням
адміністративного судочинства є
поновлення порушеного права.

Враховуючи наведене, суд приходить до
висновку про відсутність підстав для
визнання протиправною та скасування
постанови головного державного
виконавця Дубас А.М. відділу державної
виконавчої служби Подільського
районного управління юстиції у місті
Києві від 14.06.2012 року про призначення
експерта для участі у виконавчому
провадженні для реалізації квартири
АДРЕСА_1.

В частині визнання неправомірними дій
відділу державної виконавчої служби
Подільського районного управління
юстиції у місті Києві, спрямовані на
призначення та проведення торгів з
реалізації квартири АДРЕСА_1, суд
зазначає наступне.

Згідно довідки Комунального
підприємства «Центральний» № 58 від 11
січня 2013 року за формою № 3 у квартирі
АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_1 (власник
квартири) з 26 жовтня 2010 року, ОСОБА_9
(сестра) з 24 квітня 2010 року та ОСОБА_4
(племінниця) з 24 квітня 2010 року.

Таким чином, у зазначеній квартирі
зареєстрована неповнолітня ОСОБА_4.

Пунктом 4.5.9. Інструкції з організації
примусового виконання рішень,
затвердженої наказом Міністерства
юстиції України від 02 квітня 2012 року №
512/5, в редакції на момент виникнення
спірних правовідносин та на момент
прилюдних торгів встановлено, що у разі
передачі на реалізацію нерухомого
майна, право власності на яке або право
користування яким мають неповнолітні,
необхідний попередній дозвіл органів
опіки та піклування, що надається
відповідно до закону. Якщо такий дозвіл
не надано, державний виконавець
звертається до суду, який видав
виконавчий документ, із заявою про
встановлення або зміну способу і
порядку виконання. Якщо судом не
встановлено (змінено) спосіб і порядок
виконання, державний виконавець
продовжує виконання рішення за рахунок
іншого майна боржника, а в разі
відсутності такого майна повертає
виконавчий документ стягувачу з
підстави, передбаченої пунктом 2
частини першої статті 47 Закону.

В матеріалах справи відсутні як
звернення відповідача до органів опіки
та піклування, так і звернення до суду
із заявою про встановлення або зміну
способу і порядку виконання рішення
суду.

За таких обставин, суд приходить до
висновку про обґрунтованість у цій
частині позовних вимог та наявність
підстав для визнання протиправними дій
відділу державної виконавчої служби
Подільського районного управління
юстиції у місті Києві, спрямованих на
призначення та проведення торгів з
реалізації квартири АДРЕСА_1, позаяк
відповідачем не вчинено жодних дій,
визначених пунктом 4.5.9. Інструкції з
організації примусового виконання
рішень, затвердженої наказом
Міністерства юстиції України від 02
квітня 2012 року № 512/5.

В частині позовних вимог про
зобов'язання відділ державної
виконавчої служби Подільського
районного управління юстиції у місті
Києві винести постанову про повернення
виконавчого листа Подільського
районного суду м. Києва від 04.08.2011 р. №
2-3758/10, двох виконавчих листів
Подільського районного суду м. Києва
від 01.11.2011 р. № 2-570/11 та наказу
Господарського суду м. Києва від 25.01. 2011
р. № 30/343 про стягнення заборгованості з
ОСОБА_1 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону
України «Про виконавче провадження»,
суд зазначає наступне.

Пунктом 2 частини першої статті 47
Закону України «Про виконавче
провадження» встановлено, що
виконавчий документ, на підставі якого
відкрито виконавче провадження, за
яким виконання не здійснювалося або
здійснено частково, повертається
стягувачу у разі, якщо у боржника
відсутнє майно, на яке може бути
звернуто стягнення, а, здійснені
державним виконавцем відповідно до
цього Закону заходи щодо розшуку
такого майна виявилися
безрезультатними.

Відповідно до частини другої статті 47
зазначеного Закону про наявність
обставин, зазначених у частині першій
цієї статті, державний виконавець
складає акт.

Наведені повноваження державного
виконавця є дискреційними
повноваженнями, які суд не вправі
перебирати на себе.

Враховуючи наведене, позовні вимоги у
цій частині визнаються судом
необґрунтованими та такими, що не
підлягають задоволенню.

Відповідно до частини другої статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Частинами другою та третьою статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України передбачено, що до
адміністративних судів можуть бути
оскаржені будь-які рішення, дії чи
бездіяльність суб'єктів владних
повноважень, крім випадків, коли щодо
таких рішень, дій чи бездіяльності
Конституцією чи законами України
встановлено інший порядок судового
провадження. У справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони: на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Відповідно до частини 1 статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов
висновку про наявність підстав для
часткового задоволення позову.

На стягненні судових витрат ні позивач
у позовній заяві, ні його представники
у судовому засіданні не наполягали.

Керуючись ст. ст. 69-71, 94, 158-163, 167, 181
Кодексу адміністративного судочинства
України, Окружний адміністративний суд
міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправними дії відділу
державної виконавчої служби
Подільського районного управління
юстиції у місті Києві, спрямовані на
призначення та проведення торгів з
реалізації квартири АДРЕСА_1.

У задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Постанова набирає законної сили
відповідно до частини першої статті 254
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Постанова може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції протягом десяти
днів за правилами, встановленими ст.
ст. 185-187 КАС України.

Суддя
В.П.
Катющенко