Справа № 813/4063/13-а
Суддя: Мойсюк М.І.
Дата ухвалення: 2014-03-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"04" березня 2014 р. м. Київ
К/800/61329/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

головуючого -Мойсюка М.І.,

суддів:Іваненко Я.Л.,Юрченка В.В.,

при секретарі - Буденку В.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за адміністративним
позовом ОСОБА_4 до Львівської митниці
Міністерства доходів і зборів України
про зобов'язання вчинити певні дії, за
касаційною скаргою Львівської митниці
Міністерства доходів і зборів України
на постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 1 серпня
2013 року і ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 13 листопада 2013 року,-

у с т а н о в и л а :

У травні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до
суду із зазначеним позовом посилаючись
на те, що наказом Державної митної
служби України від 12 лютого 2013 року
№316-к його поновлено на роботі в митних
органах з 19 жовтня 2010 року. Наказом
Львівської митниці від 14 лютого 2013 року
цей наказ доведено до відома.

21 лютого 2013 року позивач скерував до
Львівської митниці заяву про надання
соціальної відпустки по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку з документами, що підтверджують
право на її отримання.

Проте, відповідач відмовив у наданні
соціальної відпустки з посиланням на
відсутність у справах трудової книжки,
не подання заяви встановленого зразку
та відсутності з позивачем трудових
відносин.

Вважаючи це порушенням прав, ОСОБА_4
просив про задоволення позову.

Львівський окружний адміністративний
суд постановою від 1 серпня 2013 року,
залишеною без змін ухвалою Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 13 листопада 2013 року позов
задовольнив та зобов'язав Львівську
митницю надати ОСОБА_4 відпустку по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку.

У касаційній скарзі відповідач,
посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального і порушення норм
процесуального права, просить судові
рішення скасувати та відмовити у
позові.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частини 1 статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
перевіряє правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, правової оцінки обставин у
справі і не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Задовольняючи позов суд першої
інстанції, з висновками якого
погодився і суд апеляційної інстанції
виходив з того, що рішення відповідача
про відмову надати позивачу соціальну
відпустку по догляду за дитиною не
ґрунтується на законі.

Проте до такого висновку суди
дійшли без з'ясування дійсних прав та
обов'язків сторін, в порушення норм
матеріального і процесуального права з
таких підстав.

Як убачається з матеріалів справи,
ОСОБА_4 перебував у трудових відносинах
з Львівською митницею, був звільнений
та наказом Державної митної служби
України від 12 лютого 2013 року №316-к на
виконання рішення суду поновлений на
роботі в митних органах з 19 жовтня 2010
року. Наказом Львівської митниці від 14
лютого 2013 року цей наказ доведено до
відома позивача.

Проте, останній до виконання службових
обов'язків не приступив, 21 лютого 2013
року скерував до Львівської митниці
заяву про надання соціальної відпустки
по догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку, в наданні якої
відповідач відмовив.

Виходячи із зазначеного, предметом
спору у цій справі є законність рішення
суб'єкта владних повноважень з питання
надання соціальної відпустки.

У відповідності зі статтею 159 Кодексу
адміністративного судочинства
України, судове рішення повинно бути
законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом
відповідно до норм матеріального права
при дотриманні норм процесуального
права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин справи в
адміністративній справі,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Тобто, за змістом цієї норми
процесуального права у мотивувальній
частині рішення суд зобов'язаний
навести дані про встановлені
обставини, що мають значення для
справи, їх юридичну оцінку та
визначені відповідно до них
правовідносини, а також оцінку всіх
доказів, розрахунки, з яких суд
виходив при задоволенні грошових
вимог. Встановлюючи

наявність або відсутність фактів,
якими обґрунтовувалися вимоги чи

заперечення, визнаючи одні та
відхиляючи інші докази, суд має свої

дії мотивувати та враховувати, що
доказування не може ґрунтуватися

на припущеннях.

У мотивувальній частині кожного
рішення має бути наведено також
посилання на закон та інші
нормативно-правові акти
матеріального права (назва, стаття, її
частина, абзац, пункт, підпункт
закону), у відповідних випадках - на
норми Конституції України, на підставі
яких визначено права та обов'язки
сторін у спірних правовідносинах, а в
разі необхідності мають бути
посилання на Конвенцію та рішення
Європейського суду з прав людини які
згідно із Законом України від 23
лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання
рішень та застосування практики
Європейського суду з прав людини» є
джерелом права та підлягають
застосуванню в даній справі.

Досліджуючи питання законності
рішення відповідача суди не з'ясували
характер такого та відповідність його
вимогам закону.

За приписами частини 2 і 3 статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України до адміністративних судів
можуть бути оскаржені будь-які рішення,
дії чи бездіяльність суб'єктів владних
повноважень, крім випадків, коли щодо
таких рішень, дій чи бездіяльності
Конституцією чи законами України
встановлено інший порядок судового
провадження.

У справах щодо оскарження рішень, дій
чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та
у спосіб, що передбачені Конституцією
та законами України; 2) з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; 3) обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); 4) безсторонньо
(неупереджено); 5) добросовісно; 6)
розсудливо; 7) з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
8) пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); 9) з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення; 10)
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Саме з таких критеріїв судам і слід
було оцінювати відповідне рішення
суб'єкта владних повноважень та
відповідність його вимогам закону.

В порушення зазначених вимог закону
суди залишили поза увагою і
дослідження ту обставину, що після
видання наказів Державної митної
служби України від 12 лютого 2013 року
№316-к і Львівської митниці від 14
лютого 2013 року та поновлення позивача
на роботі в митних органах, останній до
виконання службових обов'язків не
приступив, тобто не виконав рішення
суду.

За таких обставин, на думку колегії
суддів подаючи 21 лютого 2013 року заяву і
період її вирішення відповідачем
ОСОБА_4 не перебував у трудових
відносинах з Львівською митницею.

За приписами частини 1 статті 181 Кодексу
законів про працю, відпустка для
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку та відпустка без
збереження заробітної плати (частини
третя та шоста статті 179 цього
Кодексу) надаються за заявою жінки або
осіб, зазначених у частині сьомій
статті 179 цього Кодексу, повністю або
частково в межах установленого періоду
та оформляються наказом
(розпорядженням) власника або
уповноваженого ним органу.

За змістом наведеної норми закону
відпустка для догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку могла
бути надана лише працівнику та заявою,
поданою у встановленому законом
порядку.

Таким чином, встановлюючи наявність
або відсутність фактів, якими
обґрунтовувалися вимоги чи
заперечення, визнаючи одні та
відхиляючи інші докази,суд має свої дії
мотивувати.

Неповне з'ясування судами дійсних
обставин справи, неправильне
застосування норм матеріального і
порушення норм процесуального права
призвело до ухвалення рішень, які не
відповідають вимогам статті 159
Кодексу адміністративного судочинства
України щодо законності і
обґрунтованості.

Тому судові рішення підлягають
скасуванню, а справа направленню на
новий розгляд, оскільки суд касаційної
інстанції не може встановлювати та
визнавати доведеними обставини, що не
були встановлені в судових рішеннях.

За приписами частини другої статті 227
Кодексу адміністративного
судочинства України підставою для
скасування судових рішень судів першої
та (або) апеляційної інстанцій і
направлення справи на новий судовий
розгляд є порушення норм
процесуального права, які унеможливили
встановлення фактичних обставин, що
мають значення для правильного
вирішення справи.

Керуючись статтями 223, 227, 231 Кодексу
адміністративного судочинства України
колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Львівської митниці
Міністерства доходів і зборів України
задовольнити частково.

Постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 1 серпня 2013
року і ухвалу Львівського апеляційного
адміністративного суду від 13 листопада
2013 року скасувати, а справу направити
на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення і оскарженню не
підлягає.