Справа № 826/2738/14
Суддя: Катющенко В.П.
Дата ухвалення: 2014-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
13 березня 2014 року 11:00 №
Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі головуючого судді
Катющенка В.П., за участю секретаря
судового засідання Савченко А.А.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу
за позовомКооперативу по будівництву
та експлуатації індивідуальних
гаражів «Мрія»до третя особа про
Відділу державної виконавчої служби
Святошинського районного управління
юстиції у м. Києві Інспекція
державного архітектурно-будівельного
контролю у м. Києві визнання незаконною
та скасування постанови від 12.02.2014 року
ВП № 41981730, визнання назаконними вимоги
від позивача - Подолянко Т.В.;
від відповідача - Ткачова К.В.;
від третьої особи - не з'явився
Кооператив по будівництву та
експлуатації індивідуальних гаражів
«Мрія» звернувся до Окружного
адміністративного суду міста Києва з
позовом до відділу державної
виконавчої служби Святошинського
районного управління юстиції у м.
Києві, третя особа - Інспекція
державного архітектурно-будівельного
контролю у м. Києві, в якому просить суд:
- «визнати незаконною та скасувати
постанову відділу державної
виконавчої служби Святошинського
районного управління юстиції у м. Києві
державного виконавця про відкриття
виконавчого провадження від 12 лютого
2014 року ВП № 41981730;
- визнати незаконними вимоги щодо
сплати виконавчого збору та витрат на
проведення виконавчих дій, викладених
в листі відділу державної виконавчої
служби Святошинського районного
управління юстиції».
В обґрунтування позовних вимог позивач
посилається на порушення відповідачем
Закону України «Про виконавче
провадження» при винесенні зазначеної
постанови, оскільки, на думку позивача,
оскаржувана постанова не набрала
законної сили у зв'язку з її
оскарженням в судовому порядку. Крім
того, позивач вважає незаконною вимогу
державного виконавця про сплату 10 %
виконавчого збору від суми боргу,
оскільки підставою для стягнення
виконавчого збору відповідно до вимог
статті 28 Закону України «Про виконавче
провадження» є невиконання боржником
рішення майнового характеру у строк,
встановлений частиною другою статті 25
вказаного Закону. Також, позивач вважає
безпідставною вимогу щодо витрат на
проведення виконавчих дій у розмірі
100,00 грн.

Ухвалами Окружного адміністративного
суду міста Києва від 05 березня 2014 року
відкрито провадження у справі,
закінчено підготовче провадження та
призначено справу до судового
розгляду.

Представник позивача в судовому
засіданні 13 березня 2014 року позов
підтримала з підстав, викладених у
позовній заяві

Представник відповідача в судовому
засіданні 13 березня 2014 року
заперечувала проти задоволення
позовних вимог, посилаючись на
законність дій державного виконавця
при відкритті виконавчого провадження,
оскільки як вбачається з виконавчого
документу, а саме - постанови ІДАБК у м.
Києві № 87/12 від 16 лютого 2012 року, вона
відповідає вимогам, встановленим
статтею 18 Закону України «Про
виконавче провадження» (зокрема,
містить дату набрання законної сили - 31
травня 2012 року), а згідно статей 37, 38, 47, 49
Закону України «Про виконавче
провадження» апеляційне оскарження
зазначеної постанови (виконавчого
документу) не є підставою для
закінчення або зупинення виконавчого
провадження. Крім того, представником
відповідача зазначено, що посилання
позивача на неправомірність вимог
державного виконавця щодо сплати
виконавчого збору та витрат
виконавчого провадження є такими, що не
відповідають дійсності, оскільки
державним виконавцем не направлялась
боржнику вимога про сплату виконавчого
збору, а лист № 602/27 від 12 лютого 2014 року
є листом «щодо відкриття виконавчого
провадження» та містить роз'яснення та
посилання на статті Закону, які
передбачають порядок здійснення
виконавчих дій та заходів примусового
виконання.

Третя особа явку уповноваженого
представника у судове засідання 13
березня 2014 року не забезпечила, подавши
клопотання про відкладення розгляду
справи, яке судом визнано
необґрунтованим.

На підставі частини третьої статті 160
Кодексу адміністративного судочинства
України в судовому засіданні 13 березня
2014 року проголошено вступну та
резолютивну частини постанови.

Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
представників сторін, всебічно і повно
з'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтується позов, об'єктивно
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд дійшов до
наступних висновків.

Постановою головного державного
виконавця відділу державної
виконавчої служби Святошинського
районного управління юстиції у місті
Києві від 12 лютого 2014 року відкрито
виконавче провадження ВП № 41981730 на
підставі постанови № 87/12, виданої 16
травня 2012 року Інспекцією державного
архітектурно-будівельного контролю у
місті Києві про стягнення штрафу у сумі
98 460,00 грн.

Листом № 602/27 від 12 лютого 2014 року
позивачу було направлено постанову про
відкриття виконавчого провадження із
роз'ясненням прав та обов'язків сторін
виконавчого провадження.

Позивач, вважаючи зазначену постанову
такою, що винесена з порушенням Закону
України «Про виконавче провадження»,
оскільки остання не набрала законної
сили у зв'язку з її оскарженням в
судовому порядку, а також, вважаючи
незаконною вимогу державного
виконавця про сплату виконавчого збору
та витрат на проведення виконавчих дій,
викладених у листі № 602/27 від 12 лютого
2014 року , звернувся з даним позовом до
суду за захистом своїх прав.

Вирішуючи спір, суд виходить з
наступного.

Відповідно до статті 1 Закону України
«Про виконавче провадження» виконавче
провадження як завершальна стадія
судового провадження та примусове
виконання рішень інших органів
(посадових осіб) - це сукупність дій
органів і посадових осіб, визначених у
цьому Законі, що спрямовані на
примусове виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), які
провадяться на підставах, в межах
повноважень та у спосіб, визначених цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, прийнятими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню (далі - рішення).

Відповідно до частин першої та другої
статті 8 Закону України «Про виконавче
провадження» сторонами у виконавчому
провадженні є стягувач і боржник.
Стягувачем є фізична або юридична
особа, на користь чи в інтересах якої
видано виконавчий документ. Боржником
є фізична або юридична особа, визначена
виконавчим документом.

Згідно статті 17 Закону України «Про
виконавче провадження» примусове
виконання рішень здійснюється
державною виконавчою службою на
підставі виконавчих документів,
визначених цим Законом.

Відповідно до цього Закону підлягають
виконанню державною виконавчою
службою, зокрема, рішення інших органів
державної влади, якщо їх виконання за
законом покладено на державну
виконавчу службу (п. 8 ч. 2 ст. 17 Закону).

Статтею 18 Закону України «Про
виконавче провадження» встановлено
вимоги до виконавчого документа.

Так, зокрема, пунктом 5 частини першої
статті 18 вказано Закону передбачено, що
у виконавчому документі зазначається
дата набрання законної (юридичної) сили
рішенням.

Пунктом 1 частини першої статті 19
Закону України «Про виконавче
провадження» передбачено, що державний
виконавець відкриває виконавче
провадження на підставі виконавчого
документа, зазначеного в статті 17 цього
Закону за заявою стягувача або його
представника про примусове виконання
рішення.

Згідно частини першої статті 25
вказаного Закону державний виконавець
зобов'язаний прийняти до виконання
виконавчий документ і відкрити
виконавче провадження, якщо не
закінчився строк пред'явлення такого
документа до виконання, він відповідає
вимогам, передбаченим цим Законом, і
пред'явлений до виконання до
відповідного органу державної
виконавчої служби.

Статтею 4 Закону України «Про
відповідальність за правопорушення у
сфері містобудівної діяльності»
встановлено, що порядок накладення
штрафів за правопорушення у сфері
містобудівної діяльності визначається
Кабінетом Міністрів України. Постанови
про накладення штрафів за
правопорушення у сфері містобудівної
діяльності, винесені посадовими
особами центрального органу
виконавчої влади, що реалізує державну
політику з питань державного
архітектурно-будівельного контролю, є
виконавчими документами і підлягають
виконанню в установленому законом
порядку. Штраф підлягає сплаті у
п'ятнадцятиденний строк з дня вручення
або надіслання постанови. Копія
завіреного банком платіжного
документа, що засвідчує факт сплати
суми штрафу в повному обсязі,
надсилається центральному органу
виконавчої влади, що реалізує державну
політику з питань державного
архітектурно-будівельного контролю. У
разі несплати штрафу в зазначений
строк другий примірник постанови
надсилається органу державної
виконавчої служби для виконання
постанови в примусовому порядку. Не
підлягає виконанню постанова, яку не
було звернуто до виконання протягом
двох років з дня винесення.

Відповідно до статті 5 вказаного Закону
постанову центрального органу
виконавчої влади, що реалізує державну
політику з питань державного
архітектурно-будівельного контролю,
може бути оскаржено до суду протягом 15
днів з дня її винесення з повідомленням
про таке оскарження у той самий строк
органу, який виніс постанову.

Отже, як вбачається з матеріалів
справи, зокрема, постанови Інспекції
державного архітектурно-будівельного
контролю у місті Києві № 87/12 від 16
травня 2012 року, остання містить дату
набрання постановою законної сили, а
саме: 31 травня 2012 року та інші
обов'язкові реквізити, визначені
статтею 18 Закону України «Про
виконавче провадження».

Крім того, Закон України «Про
відповідальність за правопорушення у
сфері містобудівної діяльності» не
передбачає обставин, за яких постанова
Інспекції може не набрати законної
сили у разі її оскарження у судовому
порядку й матеріали справи не містять
підстав, визначених статтею 26 Закону
України «Про виконавче провадження»,
які б зумовлювали винесення державним
виконавцем постанови про відмову у
відкритті виконавчого провадження.

За таких обставин, суд приходить до
висновку, що постанова головного
державного виконавця відділу
державної виконавчої служби
Святошинського районного управління
юстиції у місті Києві від 12 лютого 2014
року про відкриття виконавчого
провадження ВП № 41981730 відповідає
вимогам статті 18 Закону України «Про
виконавче провадження», з огляду на що
позовна вимога про визнання незаконною
та скасування постанови відділу
державної виконавчої служби
Святошинського районного управління
юстиції у м. Києві про відкриття
виконавчого провадження від 12 лютого
2014 року ВП № 41981730 задоволенню не
підлягає.

Стосовно позовної вимоги позивача про
визнання незаконними вимоги щодо
сплати виконавчого збору та витрат на
проведення виконавчих дій, викладених
в листі відділу державної виконавчої
служби Святошинського районного
управління юстиції, суд зазначає
наступне.

Окремі питання організації виконання
рішень судів та інших органів
(посадових осіб), що відповідно до
Закону підлягають примусовому
виконанню, визначає Інструкція з
організації примусового виконання
рішень, затверджена наказом
Міністерства юстиції України від 02
квітня 2012 року № 512/5.

Відповідно до пункту 1.5 Інструкції під
час здійснення виконавчого
провадження державний виконавець
приймає рішення шляхом винесення
постанов, попереджень, внесення подань,
складання актів та протоколів, надання
доручень, розпоряджень, вимог, подання
запитів, заяв, повідомлень або інших
процесуальних документів у випадках,
передбачених Законом та іншими
нормативно-правовими актами.

Згідно пункту 1.8. зазначеної Інструкції
вимога державного виконавця є
письмовим документом, який складається
у випадках, передбачених Законом, та є
обов'язковою для виконання органами,
установами, організаціями, посадовими
особами і фізичними особами щодо
надання державному виконавцю
документів або їх копій, необхідних для
здійснення його повноважень, вчинення
інших дій, необхідних для виконання
рішення.

Підпунктом 1.8.1. пункту 1.8. Інструкції з
організації примусового виконання
рішень встановлено, що у вимозі
зазначаються: найменування органу ДВС;
дата відкриття та номер виконавчого
провадження; реквізити виконавчого
документа, на підставі якого відкрито
виконавче провадження (його
резолютивна частина у разі потреби);
прізвище, ім'я та по батькові
державного виконавця; перелік дій, які
необхідно вчинити; строк виконання
вимоги; наслідки невиконання вимоги.

Відповідно до пункту 3.20. вказаної
Інструкції копії постанов державного
виконавця та інші документи
виконавчого провадження, які державний
виконавець зобов'язаний довести до
відома сторін та інших учасників
виконавчого провадження, надсилаються
адресатам із супровідними листами за
адресами, зазначеними у виконавчому
документі, або іншими адресами, про які
стало відомо державному виконавцю, або
зазначеними у письмовій заяві сторони
виконавчого провадження.

Так, підставою для стягнення
виконавчого збору та витрат на
проведення виконавчих дій є відповідна
постанова державного виконавця,
винесені у відповідності до вимог
Закону України «Про виконавче
провадження».

Як вбачається з матеріалів, зокрема, з
матеріалів виконавчого провадження та
зазначалось представником відповідача
у судовому засіданні, жодних постанов
про стягнення виконавчого збору або
стягнення витрат на проведення
виконавчих дій відділом державної
виконавчої служби Святошинського
районного управління юстиції у м. Києві
не виносилось, а у листі про
направлення постанови про відкриття
виконавчого провадження
роз'яснювалось, які дії будуть
вчинятись до позивача за певних
обставин. Крім того, цей лист і має
назву « Щодо відкриття виконавчого
провадження».

Крім того, представником позивача у
судовому засіданні також зазначалось,
що позивач не отримував постанов про
стягнення виконавчого збору або витрат
на проведення виконавчих дій.

З огляду на наведене, вказана позовна
вимога задоволенню не підлягає.

При цьому суд звертає увагу позивача,
що Законом України «Про виконавче
провадження передбачені права і
обов'язки сторін та інших учасників
виконавчого провадження, серед яких,
зокрема, надавати додаткові матеріали,
заявляти клопотання.

Оскарження позивачем постанови
Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
м. Києві від 16 травня 2012 року № 87/12, на
підтвердження якої надано ухвали
Окружного адміністративного суду
міста Києва та Київського апеляційного
адміністративного суду від 17 липня 2013
року та від 01 жовтня 2013 року відповідно
у справі № 826/10335/13-а та постанови
Окружного адміністративного суду
міста Києва від 01 листопада 2013 року у
зазначеній справі, не є підставою для
визнання незаконною та скасування
постанови про відкриття виконавчого
провадження від 12 лютого 2014 року №
41981730.

При цьому, дії начальника відділу
державної виконавчої служби
Святошинського районного управління
юстиції у місті Києві щодо належного
(не належного) розгляду звернення
позивача від 24 лютого 2014 року № 5701 не є
предметом розгляду даної справи.

Відповідно до частини першої статті 11
Кодексу адміністративного судочинства
України розгляд і вирішення справ в
адміністративних судах здійснюються
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості.

Відповідно до частини першої статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Враховуючи наведене, суд приходить до
висновку про відсутність підстав для
задоволення позову.

Згідно частини другої статті 94 Кодексу
адміністративного судочинства України
якщо судове рішення ухвалене на
користь сторони - суб'єкта владних
повноважень, суд присуджує з іншої
сторони всі здійснені нею
документально підтверджені судові
витрати, пов'язані із залученням
свідків та проведенням судових
експертиз.

Оскільки відповідачем свідки не
залучалися й судова експертиза не
проводилася, судові витрати з позивача
стягненню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 69-71, 94, 158-163, 167, 181
Кодексу адміністративного судочинства
України, Окружний адміністративний суд
міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні позову Кооперативу по
будівництву та експлуатації
індивідуальних гаражів "Мрія"
відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили
відповідно до частини першої статті 254
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Постанова може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції протягом десяти
днів за правилами, встановленими ст.
ст. 185-187 КАС України.

Суддя
В.П.
Катющенко