Справа № 817/4509/13-а
Суддя: Дудар О.М.
Дата ухвалення: 2014-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 817/4509/13-а

11 березня 2014 року 15 год. 35хв. м. Рівне

Рівненський окружний адміністративний
суд у складі судді Дудар О.М., за участю
секретаря судового засідання Сисун
Н.В., сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі:

позивача: представник не прибув,

відповідача: представник
Костюк-Москалюк Г.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом

Управління Пенсійного фонду України в
Млинівському районі Рівненської
області

до Відділення виконавчої дирекції
Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України у
Млинівському районі про
зобов'язання вчинення певних
дій,ВСТАНОВИВ :

Управління Пенсійного фонду України в
Млинівському районі Рівненської
області (далі - УПФУ в Млинівському
районі) звернулося з адміністративним
позовом до Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у Млинівському
районі (далі - ВВД ФСС НВВПЗУ у
Млинівському районі) про зобов'язання
прийняти до заліку суми згідно з актами
щомісячної звірки на відшкодування
фактичних витрат за жовтень-листопад
2013 року в сумі 348,92грн. (161,08грн. - пенсія у
зв'язку із втратою годувальника, 22,52грн.
- адресна допомога, 159,96грн. - допомога на
поховання, 5,36грн. - витрати на виплату
та доставку пенсії).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що за
результатами щомісячних звірок
взаємних розрахунків, проведених між
УПФУ в Млинівському районі та ВВД ФСС
НВВПЗУ у Млинівському районі,
відповідач відмовився зарахувати до
заліку на відшкодування УПФУ в
Млинівському районі шляхом включення
до актів звірки суми понесених
позивачем на відшкодування фактичних
витрат за жовтень-листопад 2013 року в
сумі 348,92грн.

Позивач вказує, що відповідно до ч.2 ст.2
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" від 23.09.1999 №1105-ХІ (далі -
Закон №1105-ХІ), особи, право яких на
отримання відшкодування шкоди раніше
було встановлено згідно із
законодавством СРСР або
законодавством України про
відшкодування шкоди, заподіяної
працівникам внаслідок травмування на
виробництві або професійного
захворювання, пов'язаних з виконанням
ними трудових обов'язків, мають право
на забезпечення по страхуванню від
нещасного випадку відповідно до цього
Закону. Статтею 21 цього ж закону
передбачено, що виплату пенсій по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві, професійного
захворювання або втратою годувальника
здійснює та відшкодовує Фонд
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань. Оскільки пенсія по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання виплачується з коштів
Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України, то і
щомісячна державна адресна допомога,
встановлена постановою Кабінету
Міністрів України від 26.03.2008 №265,
повинна виплачуватися з коштів
вказаного Фонду. Просить зобов'язати
ВВД ФСС НВВПЗУ у Млинівському районі
включити до актів щомісячних звірок
невідшкодовані фактичні витрати УПФУ в
Млинівському районі, які понесені ним
за жовтень-листопад 2013 року в сумі
348,92грн. (161,08грн. - пенсія у зв'язку із
втратою годувальника, 22,52грн. - адресна
допомога, 159,96грн. - допомога на
поховання, 5,36грн. - витрати на виплату
та доставку пенсії) та стягнути з
відповідача на користь позивача
заборгованість у вказаній сумі.

У судове засідання позивач не прибув, у
поданій позовній заяві просив
розглянути справу за відсутності
представника.

Відповідач, ВВД ФСС НВВПЗУ у
Млинівському районі, позов не визнав з
підстав, викладених у письмових
запереченнях.

Представник відповідача у судовому
засіданні надала пояснення, які
повністю співпадають з позицією, що
викладена в письмових запереченнях, а
зокрема пояснила, що положенням Закону
№1105-ХІV встановлено, що страхові
виплати мають бути пов'язані із
страховими випадками, що спричинені
ушкодженням здоров'я внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання
застрахованої особи. Щомісячна
державна адресна допомога не пов'язана
із страховими випадками, а тому не
передбачено її відшкодування. Статтею
21 вказаного Закону встановлено
вичерпний перелік соціальних послуг та
виплат, які здійснюються та
відшкодовуються Фондом соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві, серед них відсутній такий
вид виплат як щомісячна державна
адресна допомога. Не міститься такий
вид виплат і в переліку сум, що
підлягають відшкодуванню Пенсійному
Фонду України згідно з Порядком
відшкодування Пенсійному Фонду
України витрат, пов'язаних з виплатою
пенсій по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсій у
зв'язку з втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, затвердженим постановою
правління Пенсійного фонду України,
правління Фонду соціального
страхування від нещасних випадків від
04.03.2003 №5/4/4. Дія вказаної постанови не
поширюється на Фонд соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України та на
правовідносини між органами
Пенсійного фонду та Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань в частині відшкодування
витрат з виплати державної адресної
допомоги, оскільки такі додаткові
державні гарантії громадянам
передбачені лише Законом України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" від 09.07.2003 №1058-IV (далі -
Закон №1058-IV), який визначає обов'язки
саме органів Пенсійного фонду України.
Зазначила, що не підлягає
відшкодуванню допомога на поховання,
оскільки всупереч вимогам ст.34 Закону
№1105-ХІV, позивачем не надано доказів на
підтвердження причинного зв'язку
смерті ОСОБА_2 із страховим випадком.
Крім того, не підлягають відшкодуванню
і витрати позивача на пенсію ОСОБА_3 у
зв'язку із втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві за період з 01.07.2013 по 31.08.2013
(перерва у навчанні між закінченням
одного навчального закладу та вступом
до іншого) в сумі 161,08грн., оскільки до
положень Закону №1105-ХІV не вносилися
зміни, які були внесені Законом України
"Про внесення змін до деяких законів
України щодо призначення та індексації
пенсії" від 14.05.2013 №231-VII (далі - Закон
№231-VII) до ст.36 Закону №1058-IV. Таким чином,
відповідно до ст.33 Закону №1105-ХІV у ВВД
ФСС НВВПЗУ у Млинівському районі
відсутні підстави для відшкодування
ОСОБА_3 пенсії у зв'язку із втратою
годувальника, який помер внаслідок
нещасного випадку на виробництві у
зазначений період. Просила у
задоволенні позовних вимог відмовити
повністю.

Заслухавши представника відповідача,
повно і всебічно з'ясувавши всі
обставини справи в їх сукупності на
підставі чинного законодавства,
перевіривши їх дослідженими у судовому
засіданні доказами, суд вважає, що в
задоволенні позову слід відмовити з
огляду на наступне.

Судом встановлено, що згідно з
таблицями розбіжностей до актів
щомісячної звірки за період
жовтень-листопад 2013 року ВВД ФСС НВВПЗУ
у Млинівському районі не прийняло до
відшкодування фактичні витрати
позивача в сумі 348,92грн. (161,08грн. - пенсія
у зв'язку із втратою годувальника,
22,52грн. - адресна допомога, 159,96грн. -
допомога на поховання, 5,36грн. - витрати
на виплату та доставку пенсії) та
підписало акти щомісячної звірки з
УПФУ в Млинівському районі з
розбіжністю у вказаних сумах (а.а.с.7-8).

Дані суми фактичних витрат включалися
позивачем до актів щомісячної звірки,
але не були прийняті до заліку та не
відшкодовувалися відповідачем.

Статтею 25 Основ законодавства України
про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від 14.01.1998
№16/98-ВР (далі - Основи законодавства)
визначено види соціальних послуг та
матеріального забезпечення за
загальнообов'язковим державним
соціальним страхуванням, які надаються
Пенсійним фондом України та Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві.

Зокрема, пунктом 1 частини 1 цієї статті
передбачено, що до пенсійного
страхування належать: пенсії за віком,
по інвалідності внаслідок загального
захворювання (в тому числі каліцтва, не
пов'язаного з роботою, інвалідності з
дитинства); пенсії у зв'язку з втратою
годувальника, крім передбачених
пунктом 4 цієї статті; медичні
профілактично-реабілітаційні заходи;
допомога на поховання пенсіонерів.

Пунктом 4 частини 1 цієї статті
передбачено, що до страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання належать:
профілактичні заходи по запобіганню
нещасним випадкам на виробництві та
професійним захворюванням;
відновлення здоров'я та працездатності
потерпілого; допомога по тимчасовій
непрацездатності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання;
відшкодування збитків, заподіяних
працівникові каліцтвом чи іншим
ушкодженням здоров'я, пов'язаним з
виконанням ним своїх трудових
обов'язків; пенсія по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання; пенсія у зв'язку із
втратою годувальника, який помер
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання; допомога на поховання
осіб, які померли внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання.

Крім того, відповідно до ст.21 Закону
№1105-XIV, у разі настання страхового
випадку Фонд соціального страхування
від нещасних випадків зобов'язаний у
встановленому законодавством порядку:
1) своєчасно та в повному обсязі
відшкодовувати шкоду, заподіяну
працівникові внаслідок ушкодження
його здоров'я або в разі його смерті,
виплачуючи йому або особам, які
перебували на його утриманні: а)
допомогу у зв'язку з тимчасовою
непрацездатністю до відновлення
працездатності або встановлення
інвалідності; б) одноразову допомогу в
разі стійкої втрати професійної
працездатності або смерті потерпілого;
в) щомісяця грошову суму в разі
часткової чи повної втрати
працездатності, що компенсує
відповідну частину втраченого
заробітку потерпілого; г) пенсію по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання; д) пенсію у
зв'язку з втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання.

Виплата щомісячної державної адресної
допомоги введена з 1 квітня 2008 року
постановою Кабінету Міністрів України
від 26.03.2008 №265 "Про деякі питання
пенсійного забезпечення громадян".
Зокрема, пунктом 1 вказаної Постанови
встановлено, що у разі коли щомісячний
розмір пенсійних виплат (з урахуванням
надбавок, підвищень, додаткових пенсій,
цільової грошової допомоги, сум
індексації та інших доплат до пенсій,
встановлених законодавством, крім
пенсій за особливі заслуги перед
Україною та щомісячної доплати до
пенсії у зв'язку з втратою годувальника
членам сімей шахтарів, смерть яких
настала внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання) не досягає в осіб, яким
призначено пенсію у зв'язку з втратою
годувальника, на одного
непрацездатного члена сім'ї 100
відсотків, на двох - 120 відсотків, на
трьох і більше - 150 відсотків
прожиткового мінімуму, встановленого
законом для осіб, які втратили
працездатність, таким особам надається
щомісячна державна адресна допомога до
пенсії у сумі, що не вистачає до
зазначених розмірів. Пунктом 4 цієї
Постанови визначено, що виплата
щомісячної державної адресної
допомоги, передбаченої цією
постановою, здійснюється за рахунок
коштів, з яких виплачується пенсія.

Спільною постановою Правління
Пенсійного Фонду України та Правління
Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України від
04.03.2003 №5-4/4 було затверджено Порядок
відшкодування Фондом соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України Пенсійному фонду
України витрат, пов'язаних з виплатою
пенсій по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсій у
зв'язку із втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання (далі - Порядок №5-4/4).

Цей Порядок №5-4/4 визначає механізм
відшкодування витрат на
централізованому рівні Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України Пенсійному фонду
України витрат, пов'язаних з виплатою
пенсій по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсій у
зв'язку із втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, які призначені особам, що
застраховані згідно із Законом України
"Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" (крім осіб, зазначених
у пункті 2 статті 8 цього Закону), у тому
числі добровільно застраховані, та
потерпілим особам, право яких на
отримання відшкодування шкоди раніше
було встановлено згідно із
законодавством СРСР або
законодавством України про
відшкодування шкоди, заподіяної
працівникам внаслідок травмування на
виробництві або професійного
захворювання, пов'язаних з виконанням
ними трудових обов'язків.
Відшкодуванню підлягають суми, що
виплачуються відповідно до Законів
України "Про пенсійне забезпечення",
"Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" та інших
нормативно-правових актів, та
підлягають відшкодуванню Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України на користь
Пенсійного фонду України. До них
належать: сума основного розміру
пенсії по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсії у
зв'язку з втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання; щомісячна цільова
грошова допомога на прожиття, якщо така
надавалася пенсіонеру, який одержував
вищезазначену пенсію; допомога на
поховання сім'ї померлого або особі,
яка здійснила поховання особи, яка
отримувала вищезазначену пенсію; сума
витрат Пенсійного фонду з виплати і
доставки вищезазначених пенсій.

Як вбачається з вказаного переліку сум,
які приймаються Фондом соціального
страхування від нещасних випадків до
заліку для відшкодування, щомісячна
державна адресна допомога та витрати,
пов'язані з її сплатою, в ньому
відсутні.

Стаття 21 Закону №1105-XIV також не
зобов'язує відповідача здійснювати
будь-які виплати чи відшкодування з
приводу щомісячної державної адресної
допомоги та витрат з її виплати та
доставки.

За таких обставин, вимоги про стягнення
з відповідача витрати УПФУ в
Млинівському районі на виплату
щомісячної адресної допомоги в сумі
22,52грн. є безпідставними.

Крім того, судом встановлено, що на
підставі довідки Підлозівської
сільської ради Млинівського району
Рівненської області від 31.10.2013 №20 про
смерть ОСОБА_2 (а.с.15), УПФУ в
Млинівському районі було виплачено
допомогу на поховання особі, яка
здійснювала поховання.

Відповідно до п.8 ст.34 Закону №1105-XIV, у
разі смерті потерпілого від нещасного
випадку витрати на його поховання несе
Фонд соціального страхування від
нещасних випадків згідно з порядком,
визначеним Кабінетом Міністрів
України.

Постановою Кабінету Міністрів України
від 11.07.2001 №826 затверджено Порядок
проведення витрат на поховання у разі
смерті потерпілого від нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання, яким
передбачено, що витрати на поховання
проводяться у разі смерті потерпілого,
що настала за обставин, за яких настає
страховий випадок державного
соціального страхування громадян від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, перелік
яких визначено Кабінетом Міністрів
України.

Таким чином, орган Пенсійного фонду має
право на відшкодування Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків сум витрат на виплату
допомоги на поховання лише у разі
смерті потерпілого, що настала за
обставин, за яких настає страховий
випадок державного соціального
страхування громадян від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання.

Згідно із ст.ст. 14,15 Закону №1105-XIV,
страховим випадком є нещасний випадок
на виробництві або професійне
захворювання, що спричинили
застрахованому професійно зумовлену
фізичну чи психічну травму за обставин,
зазначених у ст.14 цього Закону, з
настанням яких виникає право
застрахованої особи на отримання
матеріального забезпечення та
соціальних послуг.

Нещасний випадок - це обмежена в часі
подія або раптовий вплив на працівника
небезпечного виробничого фактора чи
середовища, що сталися в процесі
виконання ним трудових обов'язків,
внаслідок яких заподіяно шкоду
здоров'я або настала смерть.

Перелік обставин, за яких настає
нещасний випадок на виробництві,
затверджено постановою Кабінету
Міністрів України від 30.11.2011 №1232 "Деякі
питання розслідування та обліку
нещасних випадків, професійних
захворювань і аварій на виробництві".

Відповідно до п.9 ст.34 Закону №1105-XIV та
п.6.1.6 Порядку призначення,
перерахування та проведення страхових
виплат, затвердженого постановою
правління Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України від 27.04.2007 №24,
вказано, що причинний зв'язок смерті
потерпілого з одержаним каліцтвом або
іншим ушкодженням здоров'я має
підтверджуватися висновками
відповідних медичних закладів.

Інструкцією про встановлення
причинного зв'язку смерті з
професійним захворюванням (отруєнням)
або трудовим каліцтвом, затвердженою
наказом Міністерства охорони здоров'я
України від 15.11.2005 №606, передбачено, що
органом, який встановлює такий
причинний зв'язок є Медико-соціальна
експертна комісія - МСЕК.

Аналіз зазначених норм дає підстави
вважати, що Фонд соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України зобов'язаний
відшкодовувати виплачені іншими
страховиками суми допомоги на
поховання лише тих осіб, які померли
від нещасного випадку на виробництві
або професійного захворювання, тобто
за умови наявності причинного зв'язку
їх смерті з одержаним каліцтвом або
іншим ушкодженням здоров'я.

Наданими УПФУ в Млинівському районі
доказами підтверджується той факт, що
пенсія по інвалідності ОСОБА_2 була
призначена внаслідок трудового
каліцтва (а.а.с.113-14), проте жодних
доказів на підтвердження
причинно-наслідкового зв'язку між
смертю ОСОБА_2 та одержаним ним
каліцтвом позивачем ні під час
складання акта щомісячної звірки і
направлення його відповідачу, ні під
час судового розгляду не надано.

За таких обставин, вимоги про
зобов'язання відповідача включити до
акту щомісячної звірки витрати УПФУ в
Млинівському районі на виплату та
доставку допомоги на поховання в сумі
159,96грн. та стягнення з відповідача
вказаної суми є безпідставними.

Щодо зобов'язання відповідача включити
до акту щомісячної звірки витрати УПФУ
в Млинівському районі на виплату та
доставку пенсії ОСОБА_3 у зв'язку із
втратою годувальника в сумі 161,08грн.,
суд зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи,
ОСОБА_3 26.04.1992р.н., з 01.04.1993 отримує пенсію
у зв'язку з втратою годувальника
ОСОБА_3, який 29.01.1993 помер внаслідок
нещасного випадку на виробництві
(а.а.с.9-12).

У період з 01.09.2009 по 30.06.2013 ОСОБА_3 була
студенткою денної форми навчання
Волинського національного
університету імені Лесі Українки
(а.с.62), а з 01.09.2013 є студенткою 5 курсу
денної форми навчання
Східноєвропейського національного
університету імені Лесі Українки
(а.с.61).

За період з 01.07.2013 по 01.09.2013 УПФУ в
Млинівському районі ОСОБА_3 виплачено
пенсію у зв'язку із втратою
годувальника як особі, яка навчається у
вищому навчальному закладі на денній
формі навчання та не досягла 23-річного
віку (а.а.с.49-53).

Відповідно до ч.1 ст.36 Закону №1058-IV,
пенсія у зв'язку з втратою годувальника
призначається непрацездатним членам
сім'ї померлого годувальника, які були
на його утриманні, за наявності в
годувальника на день смерті страхового
стажу, який був би необхідний йому для
призначення пенсії по III групі
інвалідності, а в разі смерті
пенсіонера або осіб, зазначених у
частині другій статті 32 цього Закону, -
незалежно від тривалості страхового
стажу. При цьому дітям пенсія у зв'язку
з втратою годувальника призначається
незалежно від того, чи були вони на
утриманні годувальника.

Згідно з п.2 ч.2 ст.36 Закону №1058-IV,
непрацездатними членами сім'ї
вважаються діти (у тому числі діти, які
народилися до спливу 10 місяців з дня
смерті годувальника) померлого
годувальника, які не досягли 18 років
або старші цього віку, якщо вони стали
інвалідами до досягнення 18 років. Діти,
які навчаються за денною формою
навчання у загальноосвітніх
навчальних закладах системи загальної
середньої освіти, а також
професійно-технічних, вищих навчальних
закладах (у тому числі у період між
завершенням навчання в одному із
зазначених навчальних закладів та
вступом до іншого навчального закладу
або у період між завершенням навчання
за одним освітньо-кваліфікаційним
рівнем та продовженням навчання за
іншим за умови, що такий період не
перевищує чотирьох місяців), - до
закінчення такими дітьми навчальних
закладів, але не довше ніж до
досягнення ними 23 років, та діти-сироти
- до досягнення ними 23 років незалежно
від того, навчаються вони чи ні.

Зміни до положень даної статті в
частині прирівняння до непрацездатних
членів сім'ї дітей, які навчаються за
денною формою навчання у
загальноосвітніх навчальних закладах
системи загальної середньої освіти, а
також професійно-технічних, вищих
навчальних закладах (у тому числі у
період між завершенням навчання в
одному із зазначених навчальних
закладів та вступом до іншого
навчального закладу або у період між
завершенням навчання за одним
освітньо-кваліфікаційним рівнем та
продовженням навчання за іншим за
умови, що такий період не перевищує
чотирьох місяців), - до закінчення
такими дітьми навчальних закладів, але
не довше ніж до досягнення ними 23 років,
внесено згідно із Законом №231-VII.

Поряд з цим, відповідно до ч.8 ст.36
Закону №1058-IV, пенсії у зв'язку з втратою
годувальника, який помер внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання,
призначаються відповідно до Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності".

Згідно з пп."д" п.1 ч.1 ст.21 Закону №1105-XIV, у
разі настання страхового випадку Фонд
соціального страхування від нещасних
випадків зобов'язаний у встановленому
законодавством порядку пенсію у
зв'язку з втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання.

В силу вимог ст.33 Закону №1105-XIV, у разі
смерті потерпілого право на одержання
щомісячних страхових виплат (пенсій
згідно з підпунктом "д" пункту 1 частини
першої статті 21 цього Закону) мають
непрацездатні особи, які перебували на
утриманні померлого або мали на день
його смерті право на одержання від
нього утримання, а також дитина
померлого, яка народилася протягом не
більш як десятимісячного строку після
його смерті. Такими непрацездатними
особами є, зокрема, діти, які не досягли
16 років; діти з 16 до 18 років, які не
працюють, або старші за цей вік, але
через вади фізичного або розумового
розвитку самі не спроможні заробляти;
діти, які є учнями, студентами
(курсантами, слухачами, стажистами)
денної форми навчання - до закінчення
навчання, але не більш як до досягнення
ними 23 років.

З аналізу наведених норм вбачається, що
жодних змін до Закону №1105-XIV в частині
прирівняння до непрацездатних членів
сім'ї дітей, які навчаються за денною
формою навчання у загальноосвітніх
навчальних закладах системи загальної
середньої освіти, а також
професійно-технічних, вищих навчальних
закладах (у тому числі у період між
завершенням навчання в одному із
зазначених навчальних закладів та
вступом до іншого навчального закладу
або у період між завершенням навчання
за одним освітньо-кваліфікаційним
рівнем та продовженням навчання за
іншим за умови, що такий період не
перевищує чотирьох місяців), - до
закінчення такими дітьми навчальних
закладів, але не довше ніж до
досягнення ними 23 років, Законом №231-VII
не внесено.

Таким чином, у Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві відсутні підстави
виплачувати даний вид пенсії особам,
які досягли 18-річного віку та ніде не
навчалися у період між завершенням
навчання в одному із зазначених
навчальних закладів та вступом до
іншого навчального закладу або у
період між завершенням навчання за
одним освітньо-кваліфікаційним рівнем
та продовженням навчання за іншим.

За таких обставин, вимоги про
зобов'язання відповідача включити до
акту щомісячної звірки витрати УПФУ в
Млинівському районі на виплату та
доставку пенсії ОСОБА_3 у зв'язку із
втратою годувальника, який помер
внаслідок нещасного випадку на
виробництві за період з 01.07.2013 по 01.09.2013,
тобто період перерви між закінченням
одного навчального закладу та вступу
до іншого, під час якої вона ніде не
навчалася, в сумі 161,08грн. та стягнення з
відповідача вказаної суми є
необгрунтованими.

Крім того, суд зазначає, що відповідно
до п.7 Порядку N5-4/4, Фонд соціального
страхування від нещасних випадків на
підставі довідки про відшкодування
Фондом соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України
Пенсійному фонду України витрат,
пов'язаних з виплатою пенсій по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсій у
зв'язку із втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, на централізованому
рівні до 25 числа місяця, наступного за
звітним, перераховує відповідні кошти
Пенсійному фонду.

Отже, Порядком N5-4/4 передбачено
перерахування відповідних коштів лише
на централізованому рівні Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України Пенсійному фонду
України на підставі актів щомісячної
звірки. Тобто, відповідно до вимог
Порядку N5-4/4, сторони у даній справі
позбавлені права на проведення
розрахунків на своєму рівні.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідач підписав таблиці
розбіжностей, які є невід'ємною
частиною актів щомісячної звірки.
Відтак, дані акти разом із таблицями
розбіжностей повинні бути подані до
Головного управління Пенсійного фонду
та Управління виконавчої дирекції
Фонду соціального страхування від
нещасних випадків для проведення
відповідних розрахунків.

Таким чином, УПФУ в Млинівському районі
позбавлене права звертатися до суду із
позовом про спонукання ВВД ФСС НВВПЗУ у
Млинівському районі до вчинення дій
щодо прийняття до заліку витрат,
понесених Пенсійним фондом України.

Статтею 71 КАС України встановлено, що
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, а суд згідно ст.86
цього Кодексу, оцінює докази, які є у
справі, за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні.

Зважаючи на викладене, суд прийшов до
висновку про те, що позовні вимоги УПФУ
в Млинівському районі є
необґрунтованими, безпідставними та
такими, що не підлягають до
задоволення.

Підстави для застосування ст.94 КАС
України у суду відсутні.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позовних вимог
Управління Пенсійного фонду України в
Млинівському районі Рівненської
області до Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у Млинівському
районі про зобов'язання вчинення
певних дій відмовити повністю.

Постанова суду першої інстанції
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги
постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до
Житомирського апеляційного
адміністративного суду через
Рівненський окружний адміністративний
суд. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до Житомирського апеляційного
адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 КАС України, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 КАС
України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Суддя
Дудар О.М.