Справа № 826/2565/14
Суддя: Катющенко В.П.
Дата ухвалення: 2014-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
13 березня 2014 року 15:14 №
Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі головуючого судді
Катющенка В.П., за участю секретаря
судового засідання Савченко А.А.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу
за позовомВідкритого акціонерного
товариства «Спеціалізоване
будівельно-монтажне управління»до про
Відділу державної виконавчої служби
Голосіївського районного управління
юстиції у місті Києві визнання
протиправною та скасування постанови
про стягнення виконавчого збору ВП №
36604863 від 25.02.2013 року за участю:
від позивача - Позняк Н.В.;
від відповідача - Сатиренко І.О.
Відкрите акціонерне товариство
«Спеціалізоване будівельно-монтажне
управління» звернулось до Окружного
адміністративного суду міста Києва з
позовом до Відділу державної
виконавчої служби Голосіївського
районного управління юстиції у місті
Києві, в якому просить суд:
- «визнати неправомірною та скасувати
постанову державного виконавця ВДВС
Голосіївського РУЮ у м. Києві № 36604863
від 25.02.2013 року Сатиренко І.О. про
стягнення виконавчого збору».
В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив, що постанова про стягнення
виконавчого збору та її винесення в
окреме виконавче провадження є
протиправними та підлягають
скасуванню, оскільки рішення суду, на
підставі якого вчинювались виконавчі
дії, не набрало законної сили.
Ухвалами Окружного адміністративного
суду міста Києва від 03 березня 2014 року
відкрито провадження в
адміністративній справі № 826/2565/14,
закінчено підготовче провадження та
призначено справу до судового
розгляду.

Представник позивача в судовому
засіданні 13 березня 2014 року позов
підтримала з підстав, викладених у
позовній заяві.

Відповідач в судовому засіданні 13
березня 2014 року проти задоволення
позовних вимог заперечувала,
зазначивши, що постанова про стягнення
виконавчого збору винесена у
відповідності до вимог Закону України
«Про виконавче провадження».

На підставі частини третьої статті 160
Кодексу адміністративного судочинства
України в судовому засіданні 13 березня
2014 року проголошено вступну та
резолютивну частини постанови.

Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
представників сторін, всебічно і повно
з'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтується позов, об'єктивно
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд дійшов до
наступних висновків.

13 лютого 2013 року Голосіївським
районним судом міста Києва видано
виконавчий лист № 2601/18020/12 р. про
стягнення з Відкритого акціонерного
товариства «Спеціалізоване
будівельно-монтажне управління» на
користь ОСОБА_3 середній заробіток за
час вимушеного прогулу в розмірі 8 168,40
грн., грошові кошти в розмірі 3 840,07 грн.,
що були вирахувані при звільненні ,
моральну шкоду в розмірі 1000,00 грн., а
всього 13 008,47 грн. Допущено негайне
виконання рішення суду в частині
поновлення на роботі та стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу в межах платежів за один
місяць.

18 лютого 2013 року державним виконавцем
відділу державної виконавчої служби
Голосіївського районного управління
юстиції у м. Києві винесено постанову
про відкриття виконавчого провадження
ВП № 36604863, на підставі виконавчого
листа № 2601/18020/12, виданого 13 лютого 2013
року Голосіївським районним судом
міста Києва про стягнення з ВАТ «СМБУ»
на користь ОСОБА_3 заборгованість по
заробітній платі 13 008,47 грн.

25 лютого 2013 року державним виконавцем
відділу державної виконавчої служби
Голосіївського районного управління
юстиції у м. Києві винесено постанову
про стягнення виконавчого збору у
розмірі 1 300,85 грн. (ВП 36604863).

Позивач, вважаючи, що постанову від 25
лютого 2013 року про стягнення
виконавчого збору винесено
протиправно та не у відповідності до
вимог Закону України «Про виконавче
провадження», звернувся до суду з
зазначеним позовом для захисту своїх
прав.

Вирішуючи спір, суд виходить з
наступного.

Згідно статті 1 Закону України «Про
виконавче провадження» виконавче
провадження як завершальна стадія
судового провадження та примусове
виконання рішень інших органів
(посадових осіб) - це сукупність дій
органів і посадових осіб, визначених у
цьому Законі, що спрямовані на
примусове виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), які
провадяться на підставах, в межах
повноважень та у спосіб, визначених цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, прийнятими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню.

Відповідно до частини першої статті 12
зазначеного вище Закону сторони
виконавчого провадження мають право
ознайомлюватися з матеріалами
виконавчого провадження, робити з них
виписки, знімати копії, заявляти
відводи у випадках, передбачених цим
Законом, оскаржувати рішення, дії або
бездіяльність державного виконавця з
питань виконавчого провадження у
порядку, встановленому цим Законом,
подавати додаткові матеріали, заявляти
клопотання, брати участь у провадженні
виконавчих дій, давати усні та письмові
пояснення, висловлювати свої доводи та
міркування з усіх питань, що виникають
у ході виконавчого провадження, у тому
числі під час проведення експертизи,
заперечувати проти клопотань, доводів
та міркувань інших учасників
виконавчого провадження та
користуватися іншими правами, наданими
законом.

Сторони зобов'язані протягом трьох
робочих днів письмово повідомити
державного виконавця про повне чи
часткове самостійне виконання рішення
боржником, а також письмово
повідомляти державного виконавця про
виникнення обставин, що зумовлюють
обов'язкове зупинення виконавчого
провадження, про встановлення
відстрочки або розстрочки виконання,
зміну способу і порядку виконання
рішення, зміну місця проживання чи
перебування (у тому числі про зміну їх
реєстрації) або місцезнаходження, а
боржник - фізична особа - про зміну
місця роботи (ч. 5 ст. 12 Закону).

Боржник зобов'язаний: утримуватися від
вчинення дій, які унеможливлюють чи
ускладнюють виконання рішення;
надавати у строк, установлений
державним виконавцем, достовірні
відомості про свої доходи та майно, у
тому числі про майно, яким він володіє
спільно з іншими особами, про рахунки у
банках чи інших фінансових установах;
своєчасно з'являтися за викликом
державного виконавця; письмово
повідомляти державному виконавцю про
майно, що перебуває в заставі або в
інших осіб, а також про кошти та майно,
належні боржникові від інших осіб (ч. 6
ст. 12 Закону).

Особи, які беруть участь у виконавчому
провадженні, зобов'язані сумлінно
користуватися усіма наданими їм
правами з метою забезпечення
своєчасного та в повному обсязі
вчинення виконавчих дій (ч. 7 ст. 12
Закону).

Частиною 1 статті 17 зазначеного Закону
передбачено, що примусове виконання
рішень здійснюється державною
виконавчою службою на підставі
виконавчих документів, визначених цим
Законом.

За змістом пункту 7 частини другої
статті 17 Закону України «Про виконавче
провадження» постанови державного
виконавця про стягнення виконавчого
збору, витрат на проведення виконавчих
дій та накладення штрафу є виконавчими
документами.

Відповідно до частини 2 статті 25 Закону
України «Про виконавче провадження»
державний виконавець протягом трьох
робочих днів з дня надходження до нього
виконавчого документа виносить
постанову про відкриття виконавчого
провадження.

У постанові державний виконавець
вказує про необхідність боржнику
самостійно виконати рішення у строк до
семи днів з моменту винесення
постанови (у разі виконання рішення про
примусове виселення боржника - у строк
до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у
разі ненадання боржником
документального підтвердження
виконання рішення буде розпочате
примусове виконання цього рішення із
стягненням з боржника виконавчого
збору і витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій, передбачених цим
Законом. За заявою стягувача державний
виконавець одночасно з винесенням
постанови про відкриття виконавчого
провадження може накласти арешт на
майно та кошти боржника, про що
виноситься відповідна постанова.

Частиною першою статті 31 Закону
України «Про виконавче провадження»
встановлено, що копії постанов
державного виконавця та інші документи
виконавчого провадження (далі -
документи виконавчого провадження), що
державний виконавець зобов'язаний
довести до відома сторін та інших
учасників виконавчого провадження,
надсилаються адресатам із
супровідними листами простою
кореспонденцією, крім постанов про
відкриття виконавчого провадження або
відмову у відкритті виконавчого
провадження, про повернення
виконавчого документа стягувачу
відповідно до статті 47 цього Закону, що
надсилаються рекомендованим листом з
повідомленням про вручення. Боржник
вважається повідомленим про відкриття
виконавчого провадження, якщо йому
надіслано постанову про відкриття
виконавчого провадження за адресою,
зазначеною у виконавчому документі.

Згідно частини 1 статті 28 зазначеного
Закону у разі невиконання боржником
рішення майнового характеру у строк,
встановлений частиною другою статті 25
цього Закону для самостійного його
виконання, постановою державного
виконавця з боржника стягується
виконавчий збір у розмірі 10 відсотків
суми, що підлягає стягненню, або
вартості майна боржника, що підлягає
передачі стягувачу за виконавчим
документом. У разі невиконання
боржником у той самий строк рішення
немайнового характеру виконавчий збір
стягується в розмірі сорока
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян з боржника - фізичної особи і в
розмірі вісімдесяти неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян з боржника -
юридичної особи. У зазначених розмірах
виконавчий збір стягується з боржника
також у разі повернення виконавчого
документа без виконання за письмовою
заявою стягувача та у разі
самостійного виконання боржником
рішення після початку його примусового
виконання, зокрема шляхом
перерахування коштів безпосередньо на
рахунок стягувача. Постанова про
стягнення виконавчого збору може бути
оскаржена в десятиденний строк у
порядку, встановленому цим Законом.

Дійсно, рішення Голосіївського
районного суду міста Києва від 07 лютого
2013 року у справі № 2601/18020/12 р. підлягало
негайному виконанню в частині
поновлення на роботі та стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу в межах платежів за один
місяць.

Як вбачається з матеріалів справи, 11
квітня 2013 року позивач направив на
адресу відповідача заяву, в якій
зазначав, що постанову про відкриття
виконавчого провадження від 18 лютого
2013 року отримав 09 квітня 2013 року та
зазначав, що рішення не набрало
законної сили.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва
від 16 травня 2013 року у справі №
22-ц/796/4767/2013 року рішення Голосіївського
районного суду міста Києва від 07 лютого
2013 року залишено без змін, а отже
останнє набрало законної сили 16 травня
2013 року.

Листом від 11 квітня 2013 року, який
надійшов на адресу відповідача 22
серпня 2013 року та зареєстровано
відповідачем за № 13479, що
підтверджується матеріалами справи,
позивач повідомив про виконання
рішення суду, до якого було долучено
платіжне доручення на суму 13 008,47 грн.

Таким чином, як встановлено судом та
підтверджується матеріалами справи, в
тому числі платіжним дорученням № 264
від 21 червня 2013 року позивачем рішення
суду в повному обсязі було виконано
лише 21 червня 2013 року.

З огляду на набрання законної сили
рішенням Голосіївського районного
суду міста Києва від 07 лютого 2013 року 16
травня 2013 року, суд приходить до
висновку, що позивачем (боржником у
виконавчому провадженні) рішення суду
виконано з пропущенням 7-денного строку
на добровільне виконання рішення суду,
позаяк кошти були перераховані лише 21
червня 2013 року.

При цьому суд зазначає, що позивач
(боржник у виконавчому провадженні) не
позбавлений був прав, визначених
статтею 35 Закону України «Про
виконавче провадження», на звернення
до відповідача із заявою, зокрема, про
відкладення виконавчих дій у зв'язку з
несвоєчасним отриманням постанови про
відкриття виконавчого провадження.

Так, відповідно до частини першої
статті 35 Закону України «Про виконавче
провадження» за наявності обставин, що
перешкоджають провадженню виконавчих
дій, або у разі несвоєчасного одержання
сторонами документів виконавчого
провадження, внаслідок чого вони були
позбавлені можливості скористатися
правами, наданими їм цим Законом,
державний виконавець може відкласти
виконавчі дії за заявою стягувача чи
боржника або з власної ініціативи на
строк до десяти робочих днів. Про
відкладання провадження виконавчих
дій державний виконавець виносить
відповідну постанову, про що
повідомляє сторонам.

Разом з тим, з відповідною заявою
позивач до відповідача не звертався.

Враховуючи наведене, суд приходить до
висновку, що позивачем (боржником у
виконавчому провадженні) рішення суду
самостійно у строк до семи днів,
визначеного частиною другою статті 25
Закону України «Про виконавче
провадження» не виконано, оскільки
рішення Голосіївського районного суду
міста Києва від 07 лютого 2013 року
набрало законної сили 16 травня 2013 року,
а кошти позивачем перераховано 21
червня 2013 року, тобто після спливу 7
днів після набрання рішенням законної
сили, що не може вважатися поважними
причинами невиконання рішення.

Згідно частини першої статті 11 Кодексу
адміністративного судочинства України
розгляд і вирішення справ в
адміністративних судах здійснюються
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості.

Відповідно до частин першої статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно частини другої статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Враховуючи вищевикладене, суд
приходить до висновку про відсутність
підстав для задоволення позову.

Згідно частини другої статті 94 Кодексу
адміністративного судочинства України
якщо судове рішення ухвалене на
користь сторони - суб'єкта владних
повноважень, суд присуджує з іншої
сторони всі здійснені нею
документально підтверджені судові
витрати, пов'язані із залученням
свідків та проведенням судових
експертиз.

Оскільки відповідачем свідки не
залучалися й судова експертиза не
проводилася, судові витрати з позивача
стягненню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 69-71, 94, 158-163, 167, 181
Кодексу адміністративного судочинства
України, Окружний адміністративний суд
міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні позову Відкритого
акціонерного товариства
"Спеціалізоване будівельно-монтажне
управління" відмовити.

Постанова набирає законної сили
відповідно до частини першої статті 254
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Постанова може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції протягом десяти
днів за правилами, встановленими ст.
ст. 185-187 КАС України.

Суддя
В.П.
Катющенко