Справа № 815/7241/13-а
Суддя: Золотніков О.С.
Дата ухвалення: 2014-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 лютого 2014 р.м.ОдесаСправа № 815/7241/13-а

Категорія: 10.1 Головуючий в 1 інстанції:
Левчук О. А.

Одеський апеляційний адміністративний
суд у складі колегії:

головуючого Золотнікова О.С.,

суддів Осіпова Ю.В. та Скрипченка В.О.,

розглянувши в місті Одесі в порядку
письмового провадження у зв'язку з
неявкою сторін в судове засідання
апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в місті
Іллічівськ Одеської області на
постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 04 листопада
2013 року по справі за адміністративним
позовом Управління Пенсійного фонду
України в місті Іллічівськ Одеської
області до Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в місті
Іллічівську Одеської області про
стягнення витрат на виплату та
доставку пенсій, -

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2013 року Управління Пенсійного
фонду України в місті Іллічівськ
Одеської області (далі Управління ПФУ в
м. Іллічівськ Одеської області)
звернулось до суду з позовом до
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в місті
Іллічівську Одеської області (далі
Відділення виконавчої дирекції Фонду,
Фонд) про стягнення витрат на виплату
та доставку пенсій по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання за період з липня по
вересень 2013 року в сумі 275 грн. 40 коп..

В обґрунтування заявлених вимог
зазначалось, що між Управлінням ПФУ в м.
Іллічівськ Одеської області та
Відділенням виконавчої дирекції Фонду
у липні-вересні 2013 року проводились
звірки, за результатами яких Фондом не
прийнято до заліку та відшкодування
Управлінню ПФУ в м. Іллічівськ Одеської
області витрати на виплату та доставку
пенсії ОСОБА_1, оскільки останній
отримав каліцтво на території Росії та
переїхав на постійне місце проживання
до України, що призвело до виникнення
заборгованості відповідача перед
позивачем.

Постановою Одеського окружного
адміністративного суду від 04 листопада
2013 року відмовлено Управлінню
Пенсійного фонду України в м.
Іллічівськ Одеської області у
задоволенні позовних вимог.

Не погоджуючись з постановленим по
справі судовим рішенням, начальник
Управління ПФУ в м. Іллічівськ Одеської
області в апеляційній скарзі зазначає,
що при вирішенні справи судом першої
інстанції порушено норми
матеріального права, а саме положення
ч. 2 ст. 21, п. 3 розділу XI «Прикінцеві
положення» Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності». У зв'язку з викладеним
в апеляційній скарзі ставиться питання
про скасування постанови суду першої
інстанції з винесенням нової постанови
про задоволення позовних вимог.

В запереченнях на апеляційну скаргу
представник відповідача просить
залишити постанову суду першої
інстанції без змін.

Заслухавши суддю - доповідача,
розглянувши матеріали справи та
перевіривши доводи апеляційної скарги,
суд апеляційної інстанції приходить до
висновку про необхідність її
задоволення.

Судом встановлено, що у липні-вересні
2013 року між Управлінням ПФУ в м.
Іллічівськ Одеської області та
Відділенням виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м. Іллічівську
Одеської області проведено звірку по
витратам на виплату пенсій по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсій у
зв'язку з втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання.

Фондом за результатами звірки не
прийнято до відшкодування витрати
Управління ПФУ в м. Іллічівськ Одеської
області за вказаний період на виплату
та доставку пенсії по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання ОСОБА_1 (нещасний випадок
стався 28 січня 1983 року в м. Богородськ,
РРФСР).

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог пенсійного органу, суд першої
інстанції виходив з того, що Відділення
виконавчої дирекції Фонду не може
прийняти до відшкодування заявлені
витрати, оскільки пенсіонер ОСОБА_1
отримав травму на підприємстві,
розташованому на території іншої
держави, а тому він не є особою,
застрахованою Фондом соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України.

Проте, з таким висновком суду першої
інстанції погодитись не можна.

Так, згідно Преамбулі Основ
законодавства України про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування ці Основи
відповідно до Конституції України
визначають принципи та загальні
правові, фінансові та організаційні
засади загальнообов'язкового
державного соціального страхування
громадян в Україні.

Відповідно до ст. 1 названих Основ
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування - це система
прав, обов'язків і гарантій, яка
передбачає надання соціального
захисту, що включає матеріальне
забезпечення громадян у разі хвороби,
повної, часткової або тимчасової
втрати працездатності, втрати
годувальника, безробіття з незалежних
від них обставин, а також у старості та
в інших випадках, передбачених законом,
за рахунок грошових фондів, що
формуються шляхом сплати страхових
внесків власником або уповноваженим
ним органом (далі - роботодавець),
громадянами, а також бюджетних та інших
джерел, передбачених законом.

Статтею 4 Основ встановлено, що залежно
від страхового випадку є такі види
загальнообов'язкового державного
соціального страхування: пенсійне
страхування; страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими похованням;
медичне страхування; страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності;
страхування на випадок безробіття;
інші види страхування, передбачені
законами України. Відносини, що
виникають за зазначеними у частині
першій цієї статті видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування, регулюються
окремими законами, прийнятими
відповідно до цих Основ.

На підставі п. 4 ст. 25 Основ за
страхуванням від нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання надаються такі види
соціальних послуг і матеріального
забезпечення: профілактичні заходи по
запобіганню нещасним випадкам на
виробництві та професійним
захворюванням; відновлення здоров'я та
працездатності потерпілого; допомога
по тимчасовій непрацездатності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання; відшкодування збитків,
заподіяних працівникові каліцтвом чи
іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним
з виконанням ним своїх трудових
обов'язків; пенсія по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання; пенсія у зв'язку із
втратою годувальника, який помер
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання; допомога на поховання
осіб, які померли внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання.

Ураховуючи те, що пенсія по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання є наслідком
страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання, належним страховиком,
відповідно до статті 25 Основ є Фонд, що
також передбачено статтею 21 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності», яка
визначає перелік соціальних послуг та
виплат, які здійснюються та
відшкодовуються Фондом.

Частиною 4 ст. 26 названих вище Основ
встановлено, що в разі коли після
призначення застрахованій особі
матеріальної допомоги чи надання
соціальних послуг між страховиками
виник спір щодо понесених витрат,
виплата здійснюється страховиком, до
якого звернулася застрахована особа.
При цьому неналежний страховик має
право звернутися до належного
страховика щодо відшкодування
понесених ним витрат.

Аналогічне правило закріплене
частиною другою статті 24 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності»,
відповідно до пункту 5 якої якщо після
призначення застрахованій особі
матеріальної допомоги чи надання
соціальних послуг між Фондом і
страховиками з інших видів соціального
страхування виникають спори щодо
понесених витрат, виплата здійснюється
страховиком, до якого звернувся
застрахований. При цьому страховик, до
якого звернувся застрахований, має
право звернутися до відповідного
страховика з інших видів соціального
страхування щодо відшкодування
понесених ним витрат.

Дія зазначеного Закону поширюється на
осіб, які працюють на умовах трудового
договору (контракту) на підприємствах,
в установах, організаціях, незалежно
від їх форм власності та
господарювання, у фізичних осіб, на
осіб, які забезпечують себе роботою
самостійно, та на громадян - суб'єктів
підприємницької діяльності.

На підставі ч. 2 ст. 2 названого Закону
особи, право яких на отримання
відшкодування шкоди раніше було
встановлено законодавством СРСР або
законодавством України про
відшкодування шкоди, заподіяної
працівникам унаслідок травмування на
виробництві чи професійного
захворювання, пов'язаних із виконанням
ними трудових обов'язків, мають право
на забезпечення по страхуванню від
нещасного випадку відповідно до
зазначеного Закону.

При цьому право на таке забезпечення,
встановлене в Україні, не залежить від
того, у якій із колишніх республік СРСР
стався нещасний випадок на виробництві
із застрахованою особою або виникло
професійне захворювання, пов'язане з
виконанням нею трудових обов'язків.

Відповідно до п. «а» ст. 27 Закону
України «Про пенсійне забезпечення»
громадянам України - переселенцям з
інших держав, які не працювали в
Україні, пенсії по інвалідності
внаслідок трудового каліцтва або
професійного захворювання
призначаються незалежно від стажу
роботи.

Згідно п. 3 розділу XI «Прикінцеві
положення» Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» відшкодування шкоди,
медична, професійна та соціальна
реабілітація провадяться Фондом також
зазначеним у статті 8 цього Закону
особам, які потерпіли до набрання ним
чинності та мали право на такі страхові
виплати і соціальні послуги (абзац 2);
уся заборгованість потерпілим на
виробництві та членам їх сімей, яким до
набрання чинності зазначеним Законом
підприємства, установи й організації
не відшкодували матеріальної та
моральної (немайнової) шкоди,
заподіяної ушкодженням здоров'я,
виплачується цими підприємствами,
установами й організаціями, а в разі їх
ліквідації без правонаступника Фондом
(абзац третій).

Отже, за змістом наведеної норми
обов'язок Фонду відшкодувати
потерпілим на виробництві та членам їх
сімей матеріальну і моральну
(немайнову) шкоду, заподіяну
ушкодженням здоров'я, не залежить від
того, чи сплачували Фонду страхові
платежі підприємства, які ліквідовано
та на яких було ушкоджено здоров'я
потерпілого.

Як зазначено в абзаці сьомому того
самого пункту, Фонд є правонаступником
державного, галузевих та регіональних
фондів охорони праці, передбачених
статтею 21 Закону України від 14 жовтня
1992 року № 2694-XII «Про охорону праці», які
ліквідуються.

Відповідно до статті 1 Угоди про
гарантії прав громадян держав-учасниць
Співдружності Незалежних Держав у
галузі пенсійного забезпечення,
укладеної в м. Москві 13 березня 1992 року,
пенсійне забезпечення громадян
держав-учасниць цієї Угоди та членів їх
сімей здійснюється за законодавством
держави, на території якої вони
проживають.

Статтею 3 зазначеної Угоди встановлено,
що всі витрати, пов'язані зі
здійсненням пенсійного забезпечення
за Угодою, несе держава, яка його надає.
За змістом цієї норми взаємні
розрахунки між державами можуть
провадитися лише на підставі
двосторонніх договорів.

Порядок відшкодування Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України Пенсійному фонду
України витрат, пов'язаних з виплатою
пенсій по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсій у
зв'язку із втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, затверджений постановою
Правління Пенсійного фонду України та
Правління Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань від 04 березня 2003 року № 5-4/4,
не врегульовує спірних відносин, які
виникли у даному випадку, оскільки
встановлені ним правила розраховані на
відсутність спору між сторонами.

Викладене свідчить про те, що
страховиком, який має виплачувати
пенсію по інвалідності особі, котра
стала інвалідом від нещасного випадку
на виробництві на території колишніх
республік СРСР, та особі, котра стала
інвалідом від нещасного випадку на
виробництві на території України, є
Фонд. Він також має відшкодовувати
витрати в разі виплати такої пенсії
органами Пенсійного фонду України.

Аналогічну правову позицію викладено в
постановах Верховного Суду України від
21 травня 2013 року № 21-129а13 та від 12
листопада 2013 року у справі № 21-388а13, які
відповідно до ч. 1 ст. 244-2 Кодексу
адміністративного судочинства України
є обов'язковими для всіх суб'єктів
владних повноважень, які застосовують
у своїй діяльності нормативно-правовий
акт, що містить зазначені норми права,
та для всіх судів України.

Таким чином, вимоги Управління ПФУ в м.
Іллічівськ Одеської області щодо
стягнення з Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Іллічівську
Одеської області витрат на виплату та
доставку пенсії за липень-вересень 2013
року громадянину ОСОБА_1, який отримав
каліцтво на території колишньої
республіки, що входила до складу СРСР, в
період, коли діяло законодавство СРСР,
є обґрунтованими.

На підставі наведених вище положень
чинного законодавства України,
підлягають стягненню з відповідача
витрати Управління ПФУ в м. Іллічівськ
Одеської області на виплату та
доставку пенсії ОСОБА_1 в розмірі 275 грн.
40 коп..

Оскільки судом першої інстанції
порушено норми матеріального права, що
призвело до неправильного вирішення
справи, постановлене судове рішення на
підставі п. 4 ч. 1 ст. 202 КАС України
підлягає скасуванню з винесенням нової
постанови про задоволення вимог
позивача.

Керуючись ст. ст. 195, 197, 198, 202, 205, 207, 254 КАС
України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в місті
Іллічівськ Одеської області
задовольнити.

Постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 04 листопада
2013 року скасувати.

Прийняти нову постанову, якою позовні
вимоги Управління Пенсійного фонду
України в місті Іллічівськ Одеської
області задовольнити.

Стягнути з Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в місті
Іллічівську Одеської області на
користь Управління Пенсійного фонду
України в місті Іллічівськ Одеської
області витрати на виплату та доставку
пенсії по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві за
липень - вересень 2013 року в сумі 275
(двісті сімдесят п'ять) грн. 40 коп..

Постанова апеляційного суду набирає
законної сили через п'ять днів після
направлення її копій особам, які беруть
участь у справі, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів з дня набрання
законної сили судовим рішенням
апеляційного суду.

Головуючий:

Судді