Справа № 814/3518/13-а
Суддя: Косцова І.П.
Дата ухвалення: 2014-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

20 березня 2014 р.м.ОдесаСправа № 814/3518/13-а

Категорія: 8.2.6 Головуючий в 1 інстанції:
Єнтіна А. П.

Одеський апеляційний адміністративний
суд в складі колегії:

судді-доповідача - Косцової І.П.

суддів - Турецької
І.О.

- Стас Л.В.

за участю секретаря - Заболотної
Л.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Ленінському
районі м. Миколаєва Головного
управління Міндоходів у Миколаївській
області на постанову Миколаївського
окружного адміністративного суду від 17
вересня 2013 року у справі за
адміністративним позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю «Завод
«Промстан» до Державної податкової
інспекції у Ленінському районі м.
Миколаєва Головного управління
Міндоходів у Миколаївській області про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень -,

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Завод «Промстан»
звернулось до суду першої інстанції з
позовом, в якому просило визнати
протиправними та скасувати податкові
повідомлення-рішення ДПІ у Ленінському
районі м. Миколаєва Головного
управління Міндоходів у Миколаївській
області від 17.05.2013 року № та
№, якими Товариству збільшено
суму грошового зобов'язання з податку
на додану вартість на загальну суму 300
014 грн. та суму грошового зобов'язання з
податку на прибуток на загальну суму
315 015 грн.

В обґрунтування позову зазначено, що
висновки податкового органу про
порушення Товариством податкового
законодавства, безтоварність
господарської операції між ним та його
контрагентом, не відповідають
дійсності.

Постановою Миколаївського окружного
адміністративного суду від 17 вересня
2013 року позов задоволено в повному
обсязі.

В апеляційній скарзі Державна
податкова інспекція у Ленінському
районі м. Миколаєва Головного
управління Міндоходів у Миколаївській
області, посилаючись на порушення
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати судове рішення та
прийняти нову постанову про відмову у
задоволені позовних вимог.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши законність і
обґрунтованість судового рішення в
межах позовних вимог і доводів
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом першої інстанції у справі
з'ясовано, що підставою для прийняття
відповідачем податкових
повідомлень-рішень, які є предметом
оскарження, став акт Державної
податкової інспекції у Ленінському
районі м. Миколаєва Головного
управління Міндоходів у Миколаївській
області від 29.04.2013року № 997/22-200/24786442 про
результати позапланової виїзної
перевірки ТОВ «Завод «Промстан» з
питань дотримання формування
податкового кредиту та податкових
зобов'язань, валових доходів та валових
витрат, доходів та витрат, що
враховуються при визначенні об'єкта
оподаткування по взаємовідносинам з
ТОВ «САНОІЛ ТОРГ» за період з 01.01.2010
року по 01.04.2013 року.

Перевіркою встановлено порушення п.
138.1.1, п. 138.1, п. 138.2 ст. 138, п.п. 139.1.9, п.139.1 ст.
139, п. 185.1 ст. 185, п. 198.1, п. 198.6 ст. 198
Податкового кодексу України, що
призвело до заниження податку на
прибуток на суму 210 010 грн.. та податку на
додану вартість на суму 200 009 грн.

За наслідками перевірки ДПІ у
Ленінському районі м. Миколаєва
прийнято податкові
повідомлення-рішення від 17.05.2013 року
№ та №, якими Товариству
збільшено суму грошового зобов'язання
з податку на додану вартість на
загальну суму 300 014 грн.(основний платіж
- 200009 грн., штраф - 100005 грн.) та суму
грошового зобов'язання з податку на
прибуток на загальну суму 315 015 грн.
(основний платіж - 210010 грн., штраф - 105005
грн.)

Суть порушень, на думку податкового
органу, полягала у тому, що у вказаному
періоді позивачем відображено валові
витрати та сформовано податковий
кредит по ПДВ за господарськими
операціями з контрагентом -
постачальником ТОВ «САНОІЛ ТОРГ»,
діяльність якого спрямована лише на
отримання податкової вигоди.

За висновком ДПІ, з посиланням на Акт
ДПІ у Шевченківському районі м. Києва
ДПС від 22.03.2013р. №788/22-20/37269136 «Про
результати документальної невиїзної
позапланової перевірки ТОВ «САНОІЛ
ТОРГ» з питань дотримання вимог
податкового законодавства по
взаємовідносинам з ТОВ «ИНФИНИТИ» за
період з 21.03.2011 р. по 30.09.2012 року та Акт
ДПІ у Ленінському районі м. Миколаєва
Миколаївської області ДПС від 17.01.2013 р.
№164/22-200/37585953 «Про результати
позапланової виїзної перевірки ТОВ
«ИНФИНИТИ» з питань дотримання вимог
податкового, валютного та іншого
законодавства за період з 21.03.2011 року по
30.09.2012 року, в ході перевірки
встановлено, що ТОВ «САНОІЛ ТОРГ» до
перевірки не було надано первинних
бухгалтерських та податкових
документів, а проведені заходи щодо
наявності здійснення фінансово -
господарської діяльності підприємства
та його контрагентів не підтверджують
фактичного постачання товарів та
послуг, не підтверджено наявність
поставок товарів ТОВ «САНОІЛ ТОРГ» від
ТОВ «ІНФІНІТІ».

Зазначені обставини, на думку
податкового органу, свідчать про те, що
укладені між позивачем та його
контрагентами угоди є нікчемними та не
мали реального характеру.

За відсутності факту придбання товарів
(робіт, послуг) відповідні суми не
можуть включатися до податкового
кредиту з податку на додану вартість та
бути віднесеними до складу валових
витрат Товариства.

За наслідками адміністративного
оскарження податкові
повідомлення-рішення залишені без
змін.

Вирішуючи даний спір, суд першої
інстанції виходив з того, що первинні
документи, які зазначені в акті
перевірки, складені у відповідності до
вимог Податкового кодексу України,
містять всі необхідні реквізити, які
дають змогу ідентифікували
контрагента позивача. На час
здійснення господарських операцій з
позивачем безпосередні постачальники
Підприємства були зареєстрованими
платниками податку на додану вартість
і мали право виписувати податкові
накладні. Податковий орган не
наділений повноваженнями щодо
встановлення в актах перевірки факту
нікчемності або недійсності
правочинів, укладених суб'єктами
господарювання. Якщо платник податку
виконав усі передбачені законом умови
щодо формування податкового кредиту та
має всі документальні підтвердження
його розміру, податковий орган не має
підстав для позбавлення платника
податку права на відшкодування ПДВ та
на відображення у складі валових
витрат витрати з придбання товару.

Колегія суддів такий висновок суду
першої інстанції вважає правильним, з
огляду на наступне.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 ПК України
право на віднесення сум податку до
податкового кредиту виникає у разу
здійснення операцій, зокрема, з
придбання або виготовлення товарів (в
тому числі в разі їх ввезення на митну
територію України) та послуг.

Датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається дата
тієї події, що відбулася раніше: дата
списання коштів з банківського рахунка
платника податку на оплату
товарів/послуг; дата отримання
платником податку товарів/послуг, що
підтверджено податковою накладною (п.
198.2 ст. 198 ПК України).

Згідно із п. 198.3 ст. 198 ПК України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39 ПК
України, та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 ПК України,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку. Право на
нарахування податкового кредиту
виникає незалежно від того, чи такі
товари/послуги та основні фонди почали
використовуватися в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку протягом
звітного податкового періоду, а також
від того, чи здійснював платник податку
оподатковувані операції протягом
такого звітного податкового періоду.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 ПК України не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними або оформлені з порушенням
вимог чи не підтверджені митними
деклараціями (іншими подібними
документами згідно з пунктом 201.11. ст.
201 ПК України).

Пунктом 201.8 ст. 201 Податкового кодексу
України передбачено, що право на
нарахування податку та складання
податкових накладних надається
виключно особам, зареєстрованим як
платники податку в порядку,
передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Відповідно до п. 201.10 ст. 201 Податкового
кодексу України податкова накладна
видається платником податку, який
здійснює операції з постачання
товарів/послуг, на вимогу покупця та є
підставою для нарахування сум податку,
що відносяться до податкового кредиту.

Отже, податковий кредит для цілей
визначення об'єкта оподаткування ПДВ
має бути фактично здійснений і
підтверджений належним чином
складеними первинними документами, що
відображають реальність господарської
операції, яка є підставою для
формування податкового обліку
платника податків.

Згідно із ст.9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність» підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення.

Крім того, пунктом 14.1.27 ст. 14 ПК України
передбачено, що витрати - це сума
будь-яких витрат платника податку у
грошовій, матеріальній або
нематеріальній формах, здійснюваних
для провадження господарської
діяльності платника податку, в
результаті яких відбувається
зменшення економічних вигод у вигляді
вибуття активів або збільшення
зобов'язань, внаслідок чого
відбувається зменшення власного
капіталу (крім змін капіталу за рахунок
його вилучення або розподілу
власником).

Відповідно до п. 138.1 ст. 138 ПК України
витрати, що враховуються при
обчисленні об'єкта оподаткування,
складаються із: витрат операційної
діяльності, які визначаються згідно з
пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 -
138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї
статті: інших витрат, визначених згідно
з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6
пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї
статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею
141 цього Кодексу; крім витрат,
визначених у пунктах 138.3 цієї статті та
у статті 139 цього Кодексу.

Згідно із п. 138.2 ст. 138 ПК України
витрати, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу. У разі якщо платник
податку здійснює виробництво товарів,
виконання робіт, надання послуг з
довготривалим (більше одного року)
технологічним циклом виробництва за
умови, що договорами, укладеними на
виробництво таких товарів, виконання
робіт, надання послуг, не передбачено
поетапної їх здачі, до витрат звітного
податкового періоду включаються
витрати, пов'язані з виробництвом таких
товарів, виконанням робіт, наданням
послуг у цьому періоді. Платник податку
для визначення об'єкта оподаткування
має право на врахування витрат,
підтверджених документами, що складені
нерезидентами відповідно до правил
інших країн.

Підпунктом 139.1.9 пункту 139.1 ст. 139 ПК
України встановлено, що не включаються
до складу витрат витрати, не
підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку.

З наведених норм податкового
законодавства вбачається, що
обов'язковою умовою виникнення у
платника права на податковий кредит є
реальне здійснення операцій з
придбання товарів (робіт, послуг), а
також оформлення зазначених операцій
необхідними документами первинного
обліку (зокрема, податковими
накладними), що містять достовірні
відомості про обсяг та зміст
господарської операції.

Встановлено, що 26.06.2012 року між ТОВ
«Завод «Промстан» та ТОВ «Саноіл Торг»
укладено договір купівлі-продажу
№26-06-12, відповідно до якого позивач
здійснював придбання у ТОВ «Саноіл
Торг» різноманітної
сільськогосподарської продукції: олії
соняшникової, висівок пшеничних та
люпину.

Позивачем при проведенні перевірки
була надана вся необхідна первинна
документація, яка підтверджує факт
здійснення Товариством господарських
операцій з отримання від ТОВ «Саноіл
Торг» зазначеної, використання її в
господарській діяльності Товариства
та відповідно правомірність
віднесення витрат по придбанню цих
товарів до валових, а саме: договір та
специфікації до нього, податкові
накладні, видаткові накладні, акти
приймання-передачі тощо.

Судом першої інстанції досліджено
відповідні документи та встановлено,
що вони не дають підстав для сумніву
щодо реальності здійснення
вищенаведених операцій або висновку
про їх нездійснення.

Таким чином, первинними документами
бухгалтерського обліку у повному
обсязі підтверджується належне
виконання сторонами умов угод з
зазначеним вище контрагентом, а
також формування позивачем
податкового кредиту, валових витрат та
витрат, які враховуються при
визначенні об'єкта оподаткування.
Отриманий товар був оплачений
позивачем у безготівковій формі, що
підтверджується довідками з банку, а на
момент складання податкових накладних
контрагент позивача - ТОВ «Саноіл Торг»
був зареєстрований як платник податку
на додану вартість.

Крім того, за результатами перевірки не
встановлено порушення заповнення
первинних бухгалтерських документів
та порядку їх обліку в бухгалтерському
та в податковому обліку, а наявні у
справі документи не містять жодних
доказів наявності між позивачем та
його контрагентом взаємоузгоджених
зловмисних дій, спрямованих на
порушення існуючого в Державі
суспільного ладу або моральних засад.

Доводи відповідача про фіктивність
договору, укладеного між позивачем та
ТОВ «Саноіл Торг», у зв'язку з визнанням
податковим органом договорів за
ланцюгами між попередніми
контрагентами ТОВ «Саноіл Торг»,
зокрема, ТОВ «ИНФИНИТИ» нікчемними,
судом першої інстанції правомірно не
прийняті до уваги, оскільки податкове
законодавство не ставить в залежність
податковий облік (стан) певного
платника податку від інших осіб, від
фактичної сплати контрагентом податку
до бюджету, від його господарських та
виробничих можливостей. Питання
віднесення певних сум податку на
додану вартість до податкового кредиту
поширюється виключно на окремо взятого
платника та не залежить від
розрахунків з бюджетом третіх осіб.

Крім того, факт визнання правочину
нікчемним (недійсним) має наслідком
застосування негативних наслідків за
цивільним законодавством, а не
донарахування податкових зобов'язань.

Лише встановлення в ході судового
розгляду факту узгодженості дій
платника податків з недобросовісним
постачальником з метою незаконного
отримання податкових вигод або його
обізнаності з такими діями контрагента
може слугувати підставою для висновку
про неправомірне формування
податкового кредиту з податку на
додану вартість.

Однак колегія суддів зазначає, що ДПІ
не мала права використовувати
інформацію, викладену в Акті перевірки
№788/22-20/37269136 від 22.03.2013 року «Про
результати документальної невиїзної
позапланової перевірки ТОВ «Саноіл
Торг» з питань дотримання вимог
податкового законодавства по
взаємовідносинам з ТОВ «ИНФИНИТИ» за
період з 21.03.2011 року по 30.09.2012 року, у
зв'язку із ухвалою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
23 квітня 2013 року про забезпечення
адміністративного позову у справі
№826/5797/13-а, до набрання законної сили
рішенням суду у вказаній справі, а
постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
22.05.2013 року, залишеною без змін ухвалою
Київського апеляційного
адміністративного суду від 10.07.2013 року,
дії працівників ДПІ у Шевченківському
районі м. Києва по складанню Акту
документальної позапланової невиїзної
висновку щодо завищення податкових
зобов'язань з податку на додану
вартість у даній справі було визнано
протиправними та заборонено
використовувати інформацію,
відображену у наведеному Акті.

Щодо реальності правочинів між
позивачем - ТОВ «Завод «Промстан» та
ТОВ «Саноіл Торг» та придбання товарів
з метою їх використання у власній
господарській діяльності, то даний
факт підтверджується наявними у справі
договорами комісії між позивачем та
ТОВ «ЮГЕКОТОП» з додатками до них, а
також документами на підтвердження
виконання ТОВ «ЮГЕКОТОП» своїх
обов'язків перед ТОВ «Завод «Промстан»
: копіями експортних контрактів,
укладених з покупцями; актів
здачі-прийняття робіт (надання послуг);
звітів комісіонера ТОВ «ЮГЕКОТОП»
перед комітентом ТОВ «Завод
«Промстан»; довідками з банку про
зарахування валютної виручки від
продажу товару; звітами комісіонера
ТОВ «ЮГЕКОТОП» по валюті про
перерахування коштів від покупців
товарів (нерезидентів) до комісіонера;
копіями вантажно-митних декларацій з
відмітками, що товар, який в них
задекларований вивезений за межі
території України в повному обсязі;
коносаментами; міжнародними
ветеринарними сертифікатами;
фітосанітарними сертифікатами;
сертифікатами походження;
радіологічними сертифікати;
санітарними сертифікатами; актами
здачі-прийняття робіт (послуг), що
підтверджують зберігання,
сертифікацію, транспортування,
навантаження та відвантаження товару,
оформлення товару на експорт; актами
приймання товару по якості та
кількості від ТОВ «Завод «Промстан» до
ТОВ «ЮГЕКОТОП».

Що стосується доводів податкового
органу щодо порушення позивачем Правил
перевезення вантажів автомобільним
транспортом в Україні, затверджених
наказом Міністерства транспорту
України від 14.10.97 № 363, які полягали у
тому, що Товариством не надано
товарно-транспортних накладних щодо
перевезення товарів від ТОВ «Саноіл
Торг» до місця реалізації товару,
колегія суддів зазначає, що податкове
законодавство не ставить в залежність
право платника податків на податковий
кредит від наявності чи відсутності
товарно-транспортної накладної, а
Правила перевезень вантажів
автомобільним транспортом в Україні,
на які посилається податковий орган, не
є законодавчим документом з питань
оподаткування і не можуть
регламентувати виключний порядок
документування в податковому обліку
валових витрат та податкового кредиту.

За наявності документів, які
підтверджують фактичне отримання
позивачем товарів та використання їх у
власній господарській діяльності,
ненадання такого документу як
товарно-транспортна накладна, не може
бути єдиною підставою для висновків
про відсутність підтвердження
реальності здійснення господарських
операцій з придбання товару, оскільки
відповідною транспортною
документацією обов'язково мають бути
підтверджені витрати з послуг по
перевезенню вантажів, а не послуги з
придбання товару.

За умови реального здійснення
господарської операції, яка призвела
до об'єктивної зміни складу активів
платника податків - покупця, будь-які
порушення постачальниками товару
правил ведення господарської
діяльності не можуть бути підставою
для позбавлення покупця права на
валові витрати чи податковий кредит.

Платник податків (покупець товару) не
має обов'язку та повноважень
здійснювати контроль за дотриманням
постачальниками товару вимог
законодавства щодо здійснення
господарської діяльності тощо і в
подальшому зазнавати певних
негативних наслідків у вигляді
позбавлення права на валові витрати чи
податковий кредит за можливу
неправомірну діяльність будь-кого з
контрагентів. Такий платник не повинен
притягуватися до відповідальності в
тому випадку, якщо він здійснював
реальну господарську операцію.

Нереальність господарських операцій з
придбання платником податку товару,
укладення покупцем товару договору з
метою безпідставного формування
податкового кредиту з податку на
додану вартість та валових витрат з
понесених витрат за придбання товару
має підтверджуватися належними та
допустимими доказами і не може
ґрунтуватися на припущеннях. Самого по
собі факту відсутності транспортних
документів про перевезення товару при
факті оприбуткування покупцем товару
та наявності інших первинних
бухгалтерських документів щодо
господарської операції недостатньо
для висновку про безтоварність такої
операцій з придбання товару та
наявність у платника податків умислу
на укладення угоди з метою, суперечною
інтересам держави і суспільства.

До того ж з матеріалів справи
вбачається, що
навантаження-розвантаження та
транспортування товарів здійснювалось
комісіонером ТОВ «ЮГЕКОТОП», а відтак,
у позивача не має обов'язку мати в
наявності товарно-транспортні
накладні.

Отже, суд першої інстанції зробив
вірний висновок про правомірність
формування за спірними операціями
податкового кредиту з податку на
додану вартість, формування валових
витрат та витрат, які враховуються при
визначенні об'єкта оподаткування, а
тому у податкового органу не було
підстав для прийняття оскаржених
податкових повідомлень-рішень.

Враховуючи викладене, колегія суддів
приходить до висновку про те, що судом
першої інстанції належним чином
з'ясовані обставини справи та надано їм
правильну юридичну оцінку. Порушень
норм матеріального та процесуального
права, які могли б призвести до зміни чи
скасування рішення суду не
встановлено.

Постанова суду першої інстанції
викладена достатньо повно, висновки
обґрунтовані з посиланням на конкретні
норми Законів України та відповідають
чинному законодавству та доводи
апеляційної скарги цих висновків суду
не спростовують.

За таких обставин підстав для
скасування постанови суду першої
інстанції та задоволення апеляційної
скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст.195, 196, п.1 ч.1 ст. 198, ст.200,
п.1 ч.1 ст.205, ст.ст. 206, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Ленінському
районі м. Миколаєва Головного
управління Міндоходів у Миколаївській
області - залишити без задоволення.

Постанову Миколаївського окружного
адміністративного суду від 17 вересня
2013 року у справі за адміністративним
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Завод «Промстан» до
Державної податкової інспекції у
Ленінському районі м. Миколаєва
Головного управління Міндоходів у
Миколаївській області про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень -
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, однак може бути
оскаржена безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів з дня
виготовлення повного тексту.

Суддя - доповідач:
І.П. Косцова

Судді:
І.О. Турецька

Л.В.Стас.