Справа № 809/110/13-а
Суддя: Святецький В.В.
Дата ухвалення: 2014-03-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2014 року
Справа
№ 876/13647/13

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі :

головуючого судді
Святецького В.В.

суддів
Гудима Л.Я., Глушка І.В.,

з участю секретаря судового засідання
Шуптар Т.О.,

позивача
ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
ОСОБА_1 на постанову
Івано-Франківського окружного
адміністративного суду від 02 жовтня 2013
року у справі за позовом ОСОБА_1 до
комунального підприємства
,,Івано-Франківське обласне бюро
технічної інвентаризації", виконавчого
комітету Тлумацької міської ради
Івано-Франківської області, треті
особи, які не заявляють самостійних
вимог на предмет спору на стороні
відповідача - Державна реєстраційна
служба Тлумацького районного
управління юстиції, ОСОБА_2, про
визнання нечинним свідоцтва про право
власності, скасування запису,-

В С Т А Н О В И В :

08 серпня 2011 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з адміністративним позовом, в
якому з урахуванням заяви про зміну
позовних вимог просив визнати нечинним
свідоцтво про право власності на
нерухоме майно, яке знаходиться в
АДРЕСА_1, що видане на ім'я ОСОБА_2 та
скасувати вчинений комунальним
підприємством ,,Івано-Франківське
обласне бюро технічної інвентаризації"
запис права власності на нерухоме
майно, що зареєстроване в державному
реєстрі прав № 10560447 від 21 квітня 2005
року (запис № 2136 в книзі 18), - на
домоволодіння по АДРЕСА_1.

02.09.2013 року позивач подав заяву про
збільшення позовних вимог, в якій
просив визнати протиправним та
скасувати рішення виконавчого
комітету Тлумацької міської ради №54
від 22.03.2005 року ,,Про затвердження акту
державної технічної комісії про
прийняття закінченого будівництвом
житлового будинку та господарських
приміщень в експлуатацію".

Суд першої інстанції відмовив позивачу
у прийнятті вказаної заяви, оскільки за
своїм змістом дана заява є заявою про
зміну предмету позову і була подана на
стадії дослідження письмових доказів у
справі, тобто після початку судового
розгляду справи по суті, що у
відповідності до частини 1 статті 51
Кодексу адміністративного судочинства
України не допускається.

Постановою від 02 жовтня 2013 року
Івано-Франківський окружний
адміністративний суд в задоволенні
решти позовних вимог відмовив в
повному обсязі.

Не погодившись з таким рішенням суду
першої інстанції, ОСОБА_1 подав
апеляційну скаргу, оскільки вважає
постанову незаконною, прийнятою з
порушенням норм матеріального та
процесуального права.

В апеляційній скарзі зазначає, що суд
першої інстанції дійшов помилкового
висновку про те, що він (позивач) не має
права на судовий захист, оскільки не є
суб'єктом порушених прав у сфері
публічних правовідносин. Суд не
звернув уваги на ті обставини, що немає
і не могло бути жодних
правовстановлюючих документів
стосовно відчуження нерухомого майна
ОСОБА_3 на користь її доньки - ОСОБА_2, а
тому необхідно встановити, що ОСОБА_3
передала права на нерухоме майно не
одноосібно ОСОБА_2, а сім'ї, яка
складалася з ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Крім того, посилання адміністративного
суду на рішення Тлумацького районного
суду за 2010 рік, що постановлене у
цивільному порядку, не заслуговує на
увагу адміністративного суду на тій
підставі, що на даний час оскаржуються
рішення суб'єктів владних повноважень,
при виконанні ними владних
управлінських функцій у 2005 році. Тому
обставини, встановлені цивільним
судом, ніякого відношення не мають до
владно-управлінських
(адміністративних) правовідносин,
оскільки Тлумацький районний суд, який
розглядав справу у порядку цивільного
судочинства не мав і не має повноважень
давати юридичну оцінку суб'єктам
владних повноважень при виконанні ними
владних управлінських функцій.

Також суд першої інстанції неправильно
витлумачив заяву про збільшення
позовних вимог від 02.09.2013 року ( т. 2 а.с.
139-142) , оскільки ця заява не міняє ні
предмету позову, ні його підстав. Крім
того, в силу ч.2 ст. 11 КАС України
адміністративний суд може вийти за
межі позовних вимог тільки в разі, якщо
це необхідно для повного захисту прав,
свобод та інтересів сторін чи третіх
осіб, про захист яких вони просять. Цією
заявою збільшено позовні вимоги рівно
настільки, наскільки це потрібно для
повного захисту прав, свобод та
інтересів позивача, про захист яких
позивач просив суд.

З огляду на викладене позивач просить
скасувати постанову суду першої
інстанції та прийняти нову постанову,
якою задовольнити позовні вимоги в
повному обсязі, в тому числі і позовні
вимоги, викладені в заяві про
збільшення позовних вимог від 02.09.2013
року.

Позивач в судовому засіданні
апеляційного суду підтримав вимоги
апеляційної скарги та просить їх
задовольнити в повному обсязі.

Представники відповідачів та третіх
осіб в судове засідання не з'явились, що
відповідно до приписів ч.4 ст. 196 КАС
України не є перешкодою для розгляду
справи у їх відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши законність та
обґрунтованість постанови суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, дослідивши матеріали справи та
доводи скарги, апеляційний суд вважає,
що скарга не належать до задоволення з
таких підстав.

Суд першої інстанції встановив, що
21.12.2002 року приватним нотаріусом
Тлумацького районного нотаріального
округу посвідчено та внесено в реєстр
за №2556 договір дарування від ОСОБА_4 на
користь ОСОБА_2 незакінченого
будівництвом, оціночною вартістю 24 420
гривень в стані готовності 55% ,
житлового будинку по АДРЕСА_1 .

22.03.2005 року виконавчий комітет
Тлумацької міської ради
Івано-Франківської області прийняв
рішення за №54, яким ухвалив затвердити
акт державної технічної комісії про
прийняття закінченого будівництвом
житлового будинку в АДРЕСА_1 гр. ОСОБА_2,
житловою площею 73, 5 кв. м., загальною
площею 170, 6 кв.м. та господарські
будівлі; видати свідоцтво про право
власності згідно даного рішення та
зареєструвати його в
Івано-Франківському ОБТІ.

21.04.2005 року комунальне підприємство
,,Івано-Франківське обласне бюро
технічної інвентаризації" на підставі
вказаного рішення виконавчого
комітету Тлумацької міської ради
Івано-Франківської області за №54 від
22.03.2005 року видало ОСОБА_2 свідоцтво про
право власності на нерухоме майно -
домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 .

Одночасно, 21.04.2005 року комунальне
підприємство ,,Івано-Франківське
обласне бюро технічної інвентаризації"
за №2136 в книзі 18 здійснило державну
реєстрацію права власності на вказане
нерухоме майно за ОСОБА_2.

17.06.2010 року рішенням Тлумацького
районного суду Івано-Франківської
області, залишеним в силі ухвалою
колегії суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Івано-Франківської області від 12.10.2010
року, відмовлено ОСОБА_1 в задоволенні
позовних вимог про визнання
будинковолодіння в АДРЕСА_1 об'єктом
права спільної сумісної власності
подружжя та його поділу. При цьому суд
встановив, що будинковолодіння в
АДРЕСА_1 не є об'єктом права спільної
сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
того, що позивач у відповідності до
судових рішень, які набрали законної
сили, не наділений та не був наділений
правом власності щодо домоволодіння в
АДРЕСА_1 , а тому здійснення
відповідачами дій та прийняття рішень
щодо державної реєстрації права
власності на вказане домоволодіння,
видача свідоцтва про право власності
на це майно не породжує будь-яких
правовідносин між позивачем та
відповідачами, не стосується будь-яких
прав, свобод чи інтересів позивача та
внаслідок цього не порушує та не може
порушити будь-яких його прав.

Такі висновки суду першої інстанції, на
думку апеляційного суду, відповідають
фактичним обставинам справи, нормам
матеріального і процесуального права
та є вірними.

Так, в силу ч.1 ст. 72 КАС України
обставини, встановлені судовим
рішенням в адміністративній, цивільній
або господарській справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Таким чином, факт відсутності будь-яких
прав позивача на спірне
будинковолодіння встановлений
судовими рішеннями в цивільній справі,
які набрали законної сили, а тому
доведенню в даній справі не підлягає.

Частиною першою статті 2 КАС України
визначено, що завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 КАС України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до адміністративного суду, якщо вважає,
що рішенням, дією чи бездіяльністю
суб'єкта владних повноважень порушені
її права, свободи або інтереси.

На підставі викладеного апеляційний
суд погоджується з висновками суду
першої інстанції про те, що оскарженими
рішеннями та діями відповідачів право
позивача не було порушене, а тому
підстави для задоволення позовних
вимог відсутні.

Доводи апеляційної скарги апеляційний
суд визнає безпідставними, позаяк
апеляційний адміністративний суд
позбавлений компетенції ревізувати
рішення суду в цивільній справі, яке
набрало законної сили.

Відповідно до ч.1 ст. 137 КАС України
позивач може протягом всього часу
судового розгляду збільшити або
зменшити розмір позовних вимог,
подавши письмову заяву, яка
приєднується до справи. До початку
судового розгляду справи по суті
позивач може змінити підставу або
предмет адміністративного позову,
подавши письмову заяву, яка
приєднується до справи. Заява про зміну
позовних вимог повинна відповідати
вимогам, які встановлені цим Кодексом
для позовних заяв. У разі
невідповідності такої заяви вимогам
статті 106 цього Кодексу суд своєю
ухвалою повертає її позивачу. Ухвала
суду, прийнята за результатами
розгляду питання про прийняття заяви
про зміну позовних вимог, окремо не
оскаржується.

Оскільки заява позивача від 02.09.2013 року
містила вимоги про зміну предмету
позову та була подана після початку
судового розгляду справи по суті, суд
першої інстанції правомірно повернув
її позивачу.

Суд першої інстанції не вправі був
застосовувати в даному випадку приписи
ч.2 ст. 11 КАС України в частині права
суду вийти за межі позовних вимог для
повного захисту прав, свобод та
інтересів позивача, оскільки в даному
випадку оскарженим рішенням
виконавчого комітету Тлумацької
міської ради №54 від 22.03.2005 року будь-які
права позивача не були порушені.

Наведене спростовує доводи
апеляційної скарги щодо
невідповідності рішення суду першої
інстанції нормам матеріального та
процесуального права.

В силу ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права. Не може бути
скасовано правильне по суті рішення з
одних лише формальних міркувань.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний
суд визнає, що суд першої інстанції,
вирішуючи даний публічно-правовий
спір, правильно встановив обставини
справи та ухвалив законне рішення з
дотриманням норм матеріального і
процесуального права, постанова суду
першої інстанції ґрунтується на повно,
об'єктивно і всебічно з'ясованих
обставинах, доводи апеляційної скарги
їх не спростовують, а тому підстав для
скасування постанови суду першої
інстанції немає.

Керуючись ч.3 ст. 160, ст. 195, ст. 196, п. 1 ч. 1
ст.198, ст. ст. 200, 205, 206, 254 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без
задоволення, а постанову
Івано-Франківського окружного
адміністративного суду від 02 жовтня 2013
року № 809/110/13-а - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
до Вищого адміністративного суду
України протягом двадцяти днів після
набрання нею законної сили шляхом
подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції, а в разі складення ухвали в
повному обсязі відповідно до статті 160
КАС України - з дня складення ухвали в
повному обсязі.

Ухвала в повному обсязі складена 12
березня 2014 року

Головуючий суддя
В.В. Святецький

Судді
Л.Я. Гудим

І.В.Глушко