Справа № 2а-2155/11/0970
Суддя: Ніколін В.В.
Дата ухвалення: 2014-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2014 р.
Справа № 107304/11

Колегія суддів Львівського
апеляційного адміністративного суду в
складі:

головуючого судді
Ніколіна В.В.,

суддів
Качмара В.Я., Гінди О.М.,

розглянувши у порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу ОСОБА_1 на постанову
Івано-Франківського окружного
адміністративного суду від 22.08.2011 року
у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного
управління праці та соціального
захисту населення Івано-Франківської
обласної державної адміністрації про
визнання дій неправомірними,
зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИЛА :

ОСОБА_1 04.07.2011 року звернулася до суду з
адміністративним позовом до Головного
управління праці та соціального
захисту населення Івано-Франківської
обласної державної адміністрації про
визнання протиправною відмови у
наданні дозволу на перереєстрацію
транспортного засобу та зобов'язання
вчинити певні дії.

Оскаржуваною постановою
Івано-Франківського окружного
адміністративного суду від 22.08.2011 року
в задоволенні позову ОСОБА_1 до
Головного управління праці та
соціального захисту населення
Івано-Франківської обласної державної
адміністрації про визнання дій
неправомірними, зобов'язання вчинити
дії - відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі позивач
просить зазначену постанову скасувати
та прийняти нову, якою задовольнити
позовні вимоги, покликаючись на
порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права.
Оскільки вона до дня смерті ОСОБА_2
проживала та була зареєстрованою за
місцем проживання і реєстрації
покійного інваліда, а тому мала право
на безкоштовне отримання даного
автомобіля та просить суд визнати
відмову відповідача незаконною та
зобов'язати відповідача надати дозвіл
на проведення перереєстрації
транспортного засобу на власне ім'я
відповідно до чинного законодавства.

Сторони по справі належним чином судом
були повідомлені, однак з невідомих для
суду причин не з'явилися в зал судового
засідання, а тому відповідно до ч. 1 ст.
197 КАС України суд апеляційної
інстанції може розглянути справу в
порядку письмового провадження за
наявними у справі матеріалами, якщо
справу може бути вирішено на основі
наявних у ній доказів, у разі
неприбуття жодної з осіб, які беруть
участь у справі, у судове засідання,
хоча вони були належним чином
повідомлені про дату, час і місце
судового засідання.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги у їх сукупності,
колегія суддів приходить до
переконання, що подана скарга не
підлягає задоволенню з наступних
мотивів.

Відмовляючи в позові суд першої
інстанції виходив з того, що до спірних
правовідносин підлягають застосуванню
положення постанови КМ України за № 999
від 19.07.2006 року, оскільки
правовідносини з приводу виникнення у
позивача права на реєстрацію
автомобіля на власне ім'я, передання їй
такого автомобіля виникли тільки після
смерті забезпеченого автомобілем
ОСОБА_2, тобто ІНФОРМАЦІЯ_1, на момент
настання якої діяла постанова КМ
України за №999 від 19.07.2006 року, а
постанова КМ України за № 999 від 08.09.1997
року втратила чинність.

У відповідності до абзацу 7 пункту 41
цього ж Порядку після смерті інваліда
автомобіль, отриманий, як гуманітарна
допомога, крім випадків, зазначених в
абзацах першому п'ятому пункту 16 цього
Порядку, повертається (вилучається)
головному управлінню соціального
захисту і здається підприємству, що
здійснює заготівлю та переробку
металобрухту, або видається в порядку
черговості інваліду, який перебуває на
обліку.

У відповідності до абзацу першого
пункту 16 вказаного Порядку після
смерті інваліда автомобіль, яким він
був забезпечений головним управлінням
соціального захисту або управлінням
виконавчої дирекції, строк
експлуатації, якого більше ніж 10 років,
залишається члену сімї, який на час
смерті інваліда проживав та був
зареєстрований за місцем проживання і
реєстрації інваліда. Абзацами 2-5
пункту 16 цього Порядку встановлене
право на залишення у користуванні сімї
померлого інваліда автомобіля, строк
експлуатації якого менше ніж 10 років,
якщо в ній є інвалід і не регулюють
спірних правовідносин.

Також до спірних правовідносин
підлягають застосуванню положення
статті 11-1 Закону України "Про
гуманітарну допомогу "(в редакції
закону від 15.12.2009 року, що набрала
чинності 31.12.2009 року), у відповідності
частини другої , якої після смерті
інваліда, дитини-інваліда автомобіль,
визнаний гуманітарною допомогою, яким
інвалід був забезпечений через органи
праці та соціального захисту населення
і користувався менше 10 років, може бути
переданий у власність одному із членів
сімї за рішенням Комісії з питань
гуманітарної допомоги при КМ України
за умови сплати податків і зборів за
ставками, діючими на день здійснення
митного оформлення автомобіля. Якщо
інвалід, дитина-інвалід користувався
автомобілем більше 10 років, за бажанням
членів його сімї автомобіль може бути
переданий у їх власність безкоштовно. А
тому, враховуючи, що спірний автомобіль
знаходився в користуванні ОСОБА_2 менше
10 років, а саме з 25.12.2003 року по
ІНФОРМАЦІЯ_1 суд першої інстанції
дійшов висновку, що позовні вимоги є
безпідставні, а позов таким що не
підлягає задоволенню.

Такі висновки суду першої інстанції, на
думку колегії суддів, відповідають
нормам матеріального права.

Безспірно встановлено, що 05.08.2003 року,
громадянкою Федеративної республіки
Німеччини ОСОБА_5 передано в якості
гуманітарної допомоги Головному
управлінню праці та соціального
захисту населення Івано-Франківської
обласної державної адміністрації,
автомобіль VOLVO, 1996 року випуску,кузов
НОМЕР_1 для ОСОБА_2, відповідно до Закону
України «Про гуманітарну допомогу» від
22.10.1999 року №1192-ХІV.

Відповідно до доручення від 17.09.2003 року
№05-4/1218 виданого Головним управлінням
праці та соціального захисту населення
Івано-Франківської ОДА ввезення
автомобіля марки VOLVO, 1996 року випуску,
кузов НОМЕР_1 доручено ОСОБА_4

З матеріалів справи вбачається, що
відповідно до протоколу засідання
Комісії з питань гуманітарної допомоги
при КМ України від 20.11.2003р. № 26/ГД-9778 та
наказу Головного управління праці та
соціального захисту населення
облдержадміністрації від 10.12.2003р. № 66
інваліда II групи ОСОБА_2 безоплатно
забезпечено автомобілем VOLVO, 1996 року
випуску, кузов НОМЕР_1. Згідно із листом
відповідача від 16.12.2003 року №05/4-1766 та
свідоцтва про реєстрацію
транспортного засобу від 25.12.2003 року
серія НОМЕР_2, вказаний автомобіль
переданий ОСОБА_2 без права продажу або
передачі іншій особі. ІНФОРМАЦІЯ_1
ОСОБА_2 помер, у звязку з чим позивачем
07 вересня 2010 року отримано свідоцтво
про смерть . 22.06.2011 року позивачем
оформлено свідоцтво про право на
спадщину за законом у відповідності до
якого спірний транспортний засіб не
включений в спадкову масу, що послужило
підставою для звернення позивача до
Головного управління праці та
соціального захисту населення
Івано-Франківської ОДА для отримання
дозволу на зняття з обліку та
перереєстрації автомобіля VOLVO,
отриманого померлим в якості
гуманітарної допомоги. За
результатами розгляду звернення 10.03.2011
року відповідачем надано відповідь,
якою роз'яснено, що оскільки
автомобілем померлий користувався
менше ніж 10 років, а в сімї померлого не
має інвалідів, то спірний автомобіль
може бути повернений позивачу за умови
сплати ним необхідних податків і
зборів за ставками, діючими на день
здійснення митного оформлення
автомобіля.

Відповідно до ст. 26 Закону України «Про
реабілітацію інвалідів», перелік
технічних та інших засобів
реабілітації, порядок забезпечення
ними інвалідів, дітей-інвалідів та
формування відповідного державного
замовлення, затверджуються К М
України.

На період цих спірних правовідносин,
постановою КМ України від 19 липня 2006
року № 999 був затверджений Порядок
забезпечення інвалідів автомобілями
(далі - Порядок). Як вбачається зі змісту
абз. 7 п. 41 Порядку забезпечення
інвалідів автомобілями, що
затверджений постановою КМ України від
19.07.2006 року № 999, після смерті інваліда
автомобіль, отриманий, як гуманітарна
допомога, повертається (вилучається)
головному управлінню соціального
захисту і здається підприємству, що
здійснює заготівлю та переробку
металобрухту, або видається в порядку
черговості інваліду, який перебуває на
обліку. Так, пунктом 16 передбачено, що
після смерті інваліда автомобіль, яким
він був забезпечений головним
управлінням соціального захисту або
управлінням виконавчої дирекції, строк
експлуатації якого більше ніж 10 років,
залишається безоплатно члену сім'ї,
який на час смерті інваліда проживав та
був зареєстрований за місцем
постійного проживання і реєстрації
інваліда.

Автомобіль, строк експлуатації якого
менше ніж 10 років, після смерті
інваліда залишається у користуванні
його сім'ї, якщо в ній є інвалід, який: -
має підстави для забезпечення
автомобілем згідно з пунктом 3 цього
Порядку; - проживав і був
зареєстрований на час смерті інваліда
за місцем його проживання і реєстрації;
- не має іншого автомобіля, у тому числі
отриманого через головне управління
соціального захисту або управління
виконавчої дирекції. Перереєстрація
автомобіля на ім'я інваліда з числа
членів сім'ї, законного представника
недієздатного інваліда,
дитини-інваліда проводиться
підрозділом МВС на підставі письмової
довідки, форма якої затверджується
Мінпраці. Довідка видається інваліду,
законному представнику недієздатного
інваліда, дитини-інваліда головним
управлінням соціального захисту, в
якому інвалід перебував на обліку, а
інваліду внаслідок трудового каліцтва
- відповідним управлінням виконавчої
дирекції. Член сім'ї померлого
інваліда, який є також інвалідом, має
право повторно стати на облік, але не
раніше закінчення строку експлуатації
автомобіля, отриманого за життя
інвалідом чи законним представником
недієздатного інваліда,
дитини-інваліда. Іншому члену сім'ї
померлого інваліда, який проживає та
зареєстрований за місцем проживання і
реєстрації інваліда, автомобіль, строк
експлуатації якого менше ніж 10 років,
залишається у разі сплати ним до
спеціального фонду державного бюджету
на рахунки, відкриті в органах
Державного казначейства, а членом сім'ї
померлого інваліда внаслідок
трудового каліцтва - на рахунки
відповідних управлінь виконавчої
дирекції вартості одержаного
автомобіля з урахуванням ступеня його
зношення та суми, сплаченої за нього
інвалідом. Інвалід, законний
представник недієздатного інваліда,
дитини-інваліда отримує автомобіль на
десятирічний строк без права продажу,
дарування, передачі (в тому числі за
довіреністю) іншій особі. Після
закінчення зазначеного строку інвалід
може користуватися таким автомобілем
до отримання нового або повернути його
головному управлінню соціального
захисту чи управлінню виконавчої
дирекції на умовах згідно з пунктом 14
цього Порядку. Дана норма чітко
визначає, що в пункті 16 встановлено не
загальний строк експлуатації
автомобіля, а саме строк експлуатації
його інвалідом.

Окрім того, згідно статті 11-1 Закону
України «Про гуманітарну допомогу»,
відповідно до якої після смерті
інваліда автомобіль, визнаний
гуманітарною допомогою, яким інвалід
був забезпечений через головне
управління соціального захисту і
користувався менше ніж 10 (десять) років,
може бути переданий у власність одному
із членів сім'ї інваліда за рішенням
Комісії з питань гуманітарної допомоги
при КМ України за умови сплати податків
і зборів за ставками, діючими на день
здійснення митного оформлення
автомобіля.

Встановлено, що на момент отримання для
інваліда ОСОБА_2 в 2003 році автомобіля,
відносини щодо забезпечення інвалідів
автомобілями регулювались Порядком
забезпечення інвалідів автомобілями,
затвердженого постановою КМ України
від 8 вересня 1997 року № 999, пунктом 37
якого було встановлено, що після смерті
інваліда автомобіль, яким він був
забезпечений безплатно або на
пільгових умовах, залишається його
сім'ї та знімається з обліку в органах
соціального захисту населення.

Постановою КМ України від 19 липня 2006
року № 999 був затверджений новий
Порядок забезпечення інвалідів
автомобілями, у зв`язку з чим
попередній втратив чинність. Згідно
пункту 16 Порядку (в редакції, чинній на
момент виникнення спірних
правовідносин) іншому члену сім'ї
померлого інваліда, який проживає та
зареєстрований за місцем проживання і
реєстрації інваліда, автомобіль, строк
експлуатації якого менше ніж 10 років,
залишається у разі сплати ним до
спеціального фонду державного бюджету
на спеціальні реєстраційні рахунки
відділень Фонду соціального захисту
інвалідів, відкриті в органах
Державного казначейства в Автономній
Республіці Крим, областях, мм. Києві та
Севастополі, а членом сім'ї померлого
інваліда внаслідок трудового каліцтва
- на рахунки відповідних управлінь
виконавчої дирекції вартості
одержаного автомобіля з урахуванням
ступеня його зношення та суми,
сплаченої за нього інвалідом.

За вказаних вище обставин, колегія
суддів приходить до висновку, що
позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного
управління праці та соціального
захисту населення Івано-Франківської
обласної державної адміністрації про
визнання дій незаконними, зобов'язання
вчинити дії не знайшли свого
підтвердження, а тому не підлягають
задоволенню. На підставі
вищевикладеного, суд вважає, що
відповідач діяв на підставі, у межах
наданих йому повноважень та у спосіб,
що передбачений Конституцією та
діючими Законами України.

А тому висновки суду першої інстанції
відповідають нормам матеріального та
процесуального права.

На підставі наведеного колегія суддів
прийшла до висновку, що судом першої
інстанції, при винесені оскаржуваної
постанови вірно дано правову оцінку
обставинам справи та ухвалено судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
що згідно ст. 200 КАС України є підставою
для залишення апеляційної скарги без
задоволення, а постанови суду першої
інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС
України колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без
задоволення.

Постанову Івано-Франківського
окружного адміністративного суду від
22.08.2011 року у справі № 2а-2155/11/0970-
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена до
Вищого адміністративного суду у
порядку адміністративного судочинства
протягом двадцяти днів шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуючий
В.В. Ніколін

Судді
В.Я. Качмар

О.М. Гінда