Справа № 201/1044/14-а
Суддя: Федоріщев С. С.
Дата ухвалення: 2014-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД м.
________________________________________________________________________
________________________________________________________________________
__________________________________________
Справа №201/1044/14-а
Провадження №2-а/201/39/2014
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2014 рокуЖовтневий
районний суд м. Дніпропетровськ, як
місцевий адміністративний суд у
складі: головуючого-судді -
Федоріщева С.С.,

при секретарі - Нижник І.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні Жовтневого
районного суду м. Дніпропетровська
матеріали адміністративного позову
ОСОБА_1 до інспектора ДПС БДПС ДАІ м.
Дніпропетровська, прапорщика міліції
Рискаля Володимира Григоровича про
поновлення строку оскарження та
скасування постанови про притягнення
до адміністративної відповідальності
за порушення правил дорожнього руху, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до
інспектора ДПС БДПС ДАІ м.
Дніпропетровська, прапорщика міліції
Рискаля Володимира Григоровича про
поновлення строку оскарження та
скасування постанови про притягнення
до адміністративної відповідальності
за порушення правил дорожнього руху
серії АА2 №914706 від 19 листопада 2013 року.

В обґрунтування своїх позовних вимог
позивач послався, що постановою про
адміністративне правопорушення серії
АА2 №914706 від 19 листопада 2013 року
службовою особою Управління ДАІ ГУМВС
України в м. Дніпропетровську, а саме:
інспектором ДПС БДПС ДАІ м.
Дніпропетровська, прапорщиком міліції
Рискалем Володимиром Григоровичем на
позивача було накладено стягнення у
вигляді штрафу у розмірі 255,00 гривень за
вчинення адміністративного
правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122
КУпАП. Дана постанова, на думку
позивача, є незаконною, тому він
просить суд поновити строк її
оскарження та скасувати постанову.

Сторони в судове засідання не
з'явились, про час, дату та місце
розгляду повідомлені належним чином.
При цьому від позивача на адресу суду
надійшла заява, в якій він просить суд
розглядати справу без його участі,
наполягає на наполягає на задоволенні
позовних вимог.

За таких обставин вважаю за можливе
здійснити розгляд справи на підставі
ст. 122 ч. 4 КАС України за відсутності
осіб, які беруть участь у справі та без
фіксування судового розгляду
адміністративної справи за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
на підставі ст. 41 КАС України.

Ознайомившись із вказаною позовною
заявою та дослідивши матеріали
адміністративної справи, суд приходить
до висновку про необхідність
поновлення строку оскарження
постанови та задоволення позовної
заяви в повному обсязі із наступних
підстав.

З матеріалів справи встановлено, що 19
листопада 2013 року інспектором ДПС БДПС
ДАІ м. Дніпропетровська, прапорщиком
міліції Рискалем Володимиром
Григоровичем у відношенні позивача
було складено протокол про
адміністративне правопорушення,
передбачене ч. 1 ст. 122 серії АБ2 №831933 про
те, що позивач 19 листопада 2014 року 0 09
годині 54 хвилин, керуючи автомобілем
«ЗАЗ 1102704», д/н НОМЕР_1 на 226 км
автодороги Знам'янка-Луганськ на
аварійно-небезпечній ділянці дороги,
проігнорувавши дорожні знаки 1.39 та 3.29
(обмеження максимальної швидкості руху
- 40 км/год), рухався зі швидкістю 72
км/год, чим скоїв адміністративне
правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122
КУпАП.

В той же день, 19 листопада 2013 року, на
підставі зазначеного протоколу,
інспектором ДПС БДПС ДАІ м.
Дніпропетровська, прапорщиком міліції
Рискалем Володимиром Григоровичем
було винесено постанову по справі про
адміністративне правопорушення серії
АА2 №914706 від 19 листопада 2013 року, якою
позивача визнано винним у вчиненні
адміністративного правопорушення,
передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, та
накладено адміністративне стягнення у
вигляді адміністративного штрафу в
сумі 255 гривень, тим самим позивача було
притягнуто до адміністративної
відповідальності.

Правовідносини, які виникли між
сторонами, врегульовані нормами Правил
дорожнього руху України, Кодексу
України про адміністративні
правопорушення, Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Так, нормою ст. 288 ч. 1 п. 3 КУпАП
передбачена можливість оскарження
постанови органу (посадової особи) про
накладення адміністративного
стягнення в тому числі в районний в
місті суд, яким є Жовтневий районний
суд м. Дніпропетровська, в порядку
визначеному Кодексом
адміністративного судочинства
України, з особливостями,
встановленими КУпАП.

Згідно ст. 289 КУпАП, скаргу на постанову
по справі про адміністративне
правопорушення може бути подано
протягом десяти днів з дня винесення
постанови. В разі пропуску зазначеного
строку з поважних причин цей строк за
заявою особи, щодо якої винесено
постанову, може бути поновлено органом
(посадовою особою), правомочним
розглядати скаргу. Оскаржувана
позивачем постанова винесена 19
листопада 2013 року, після винесення
даної постанови позивач звернувся до
Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська, однак його
адміністративний позов ухвалою від 24
грудня 2013 року було залишено без
розгляду. Позивач звернувся до суду з
заявою про видачу оригіналів протоколу
про адміністративне правопорушення
серії АБ2 №831933 та постанови по справі
про адміністративне правопорушення
серії АА2 №914706 від 19 листопада 2013 року,
які отримав 13 січня 2014 року. 16 січня 2014
року позивач повторно направив
адміністративний позову поштою до
Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська, у зв'язку з чим
просить суд поновити йому строк
оскарження вищевказаної постанови.

Відповідно до ст. 18 ч. 1 п. 2 КАС України,
місцевим загальним судам, до яких
відносяться і районні в місті суди, як
адміністративним судам підсудні усі
адміністративні справи з приводу
рішень суб'єктів владних повноважень у
справах про притягнення до
адміністративної відповідальності. За
змістом норм ст. 3 КАС України, ЗУ «Про
міліцію», ст. 222 КУпАП, суб'єктами
владних повноважень є співробітники
(інспектори) ДПС ДАІ.

Відповідно до ст. 71 ч. 1 КАС України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених Законом. Нормою ст. 71 ч. 2
КАС України встановлено, що в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень, обов'язок щодо
доказування правомірності свого
рішення, дії чи бездіяльності
покладається на відповідача, якщо він
заперечує проти адміністративного
позову.

Частиною 6 ст. 71 КАС України
передбачено, якщо особа, яка бере
участь у справі, без поважних причин не
надасть докази на пропозицію суду для
підтвердження обставин, на які вона
посилається, суд вирішує справу на
основі наявних доказів. Стосовно цієї
вимоги необхідно зазначити, що
відповідач повідомлявся про час, дату
та місце розгляду справи, однак до суду
не з'явився, направив на адресу суду
письмові заперечення, однак будь-яких
нових доказів до заперечень не долучив.
Враховуючи, що відповідач у судових
повістках-викликах повідомлявся про
свій статус відповідача, а отже
обізнаний із необхідністю відповідно
до ст. 71 ч. 6 КАС України про надання
доказів по справі щодо обґрунтованості
оскаржуваної позивачем постанови,
вважаю за можливе розцінювати таку
неявку і ненадання доказів
відповідачем як належну підставу для
прийняття рішення по справі на
підставі наявних в ній доказів.

Згідно ст. 251 КУпАП, доказами в справі
про адміністративне правопорушення є
будь-які фактичні дані, на основі яких у
визначеному законом порядку орган
(посадова особа) встановлює наявність
чи відсутність адміністративного
правопорушення, винність даної особи в
його вчиненні та інші обставини, що
мають значення для правильного
вирішення справи. Ці дані
встановлюються протоколом про
адміністративне правопорушення,
поясненнями особи, яка притягається до
адміністративної відповідальності,
потерпілих, свідків, висновком
експерта, речовими доказами,
показаннями технічних засобів, що
мають функції фото - і кінозйомки,
відеозапису чи засобів фото - і
кінозйомки, відеозапису, які
використовуються при нагляді за
виконанням правил, норм і стандартів,
що стосуються забезпечення безпеки
дорожнього руху, протоколом про
вилучення речей і документів, а також
іншими документами.

Згідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова
особа) при розгляді справи про
адміністративне правопорушення
зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено
адміністративне правопорушення, чи
винна дана особа в його вчиненні, чи
підлягає вона адміністративній
відповідальності, чи є обставини, що
пом'якшують і обтяжують
відповідальність, чи заподіяно майнову
шкоду, чи є підстави для передачі
матеріалів про адміністративне
правопорушення на розгляд громадської
організації, трудового колективу, а
також з'ясувати інші обставини, що
мають значення для правильного
вирішення справи.

При цьому постанова в справі про
адміністративне правопорушення має
відповідати вимогам, передбаченим
статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема,
потрібно навести докази, на яких
ґрунтується висновок про вчинення
особою адміністративного
правопорушення, та зазначити мотиви
відхилення інших доказів, на які
посилався правопорушник, чи
висловлених останнім доводів.

Натомість в оскаржуваній постанові
інспектора Рискаля В.Г. від 19 листопада
2014 року не тільки не наведено аналіз
наявних доказів у справі, такі докази
навіть не перелічені, що ставить під
сумнів їх наявність. При цьому не
можливо прийняти до уваги як належний
та достатній доказ вини позивача у
вчиненні адміністративного
правопорушення протокол про
адміністративне правопорушення від 19
листопада 2014 року, на підставі якого
було винесено оскаржувану постанову.
Зазначені протокол і постанова
складені однією і тією ж посадовою
особою - інспектором ДПС БДПС ДАІ м.
Дніпропетровська, прапорщиком міліції
Рискалем Володимиром Григоровичем, що
вже саме по собі ставить під сумнів
можливість об'єктивної та
неупередженої оцінки даного протоколу
як доказу при винесенні ним же
постанови в справі про адміністративне
правопорушення, а отже підтверджує
справедливість наведеної вище оцінки
протоколу як доказу, який до того ж є
єдиним доказом вини позивача у
вчиненні адміністративного
правопорушення. В контексті
викладеного слід навести норму ст. 62 ч. 3
Конституції України, яка є нормою
прямої дії і визначає, що усі сумніви
щодо доведеності вини особи
тлумачаться на її користь, в той же час
в матеріалах справи не міститься
жодного належного доказу вини ОСОБА_1 у
вчиненні зазначеного правопорушення.

Крім того, суд вважає за необхідне
поновити строк звернення позивачу до
суду з даним позовом, з огляду на
поважність причини його пропуску.

Таким чином, оцінюючи усі досліджені
докази в їх сукупності та враховуючи
відсутність у постанові та протоколі
належних доказів наявності в діях
позивача складу адміністративного
правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122
КУпАП, що, в свою чергу, тягне за собою
неправомірність дії, вчиненої
посадовою особою при розгляді справи
про адміністративне правопорушення,
вбачається, що спірну постанову по
справі про адміністративне
правопорушення про накладення
адміністративного стягнення на
позивача за ч. 2 ст. 122 КУпАП на підставі
ст. 162 КАС України, ст.293 КУпАП слід
скасувати, а провадження у справі
закрити.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 258, 288, 289 КУпАП, ст.ст. 41, 70-71, 122 ч. 1,
158-163, 171-2 КАС України -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до
інспектора ДПС БДПС ДАІ м.
Дніпропетровська, прапорщика міліції
Рискаля Володимира Григоровича про
поновлення строку оскарження та
скасування постанови про притягнення
до адміністративної відповідальності
за порушення правил дорожнього руху -
задовольнити.

Поновити ОСОБА_1 строк на оскарження
постанови про притягнення до
адміністративної відповідальності за
порушення правил дорожнього руху серії
АА2 №914706 від 19 листопада 2013 року.

Постанову по справі про
адміністративне правопорушення серії
АА2 №914706 від 19 листопада 2013 року,
винесену інспектором ДПС БДПС ДАІ м.
Дніпропетровська, прапорщиком міліції
Рискалем Володимиром Григоровичем, про
притягнення до адміністративної
відповідальності та накладення
адміністративного стягнення на ОСОБА_1
за ч. 1 ст. 122 КУпАП - скасувати, а
провадження в адміністративній справі
- закрити за відсутністю в діях ОСОБА_1
складу правопорушення.

Постанова є остаточною і оскарженню не
підлягає відповідно до положень ст.171-2
ч. 2 КАС України.

Суддя:С.С. Федоріщев