Справа № 2а-6829/09/2670
Суддя: Черпак Ю.К.
Дата ухвалення: 2014-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"13" березня 2014 р. м. Київ
К/800/13336/13

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Черпака Ю.К. (судді-доповідача),
Головчук С.В., Ліпського Д.В.,провівши у
порядку касаційного провадження
попередній розгляд адміністративної
справи

за позовом Управління виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у місті Києві до
Комунального підприємства «Київський
метрополітен» про стягнення
заборгованості,

за касаційною скаргою Комунального
підприємства «Київський метрополітен»
на постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
26 жовтня 2012 року та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 21 лютого 2013 року,

встановив:

У червні 2009 року Управління виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у місті Києві (далі
- Фонд) пред'явило позов до КП
«Київський метрополітен» про
стягнення заборгованості зі сплати
страхових внесків.

Позов обґрунтувало тим, що за
результатами перевірки правильності
нарахування, повноти і своєчасності
перерахування страхових внесків та
витрачання коштів Фонду в структурному
підрозділі «Вагоноремонтний завод» КП
«Київський метрополітен» складено Акт
від 15 травня 2009 року № 03.136/1 про
донарахування страхових внесків у сумі
78283,32 грн, однак, зазначені кошти
відповідачем не сплачено, що є
порушенням вимог чинного
законодавства.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
26 жовтня 2012 року, залишеною без змін
ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 21 лютого 2013
року, позов задоволено: стягнуто з КП
«Київський метрополітен» на користь
Фонду заборгованість зі сплати
страхових внесків у розмірі 78283,32 грн.

У касаційній скарзі КП «Київський
метрополітен» просить скасувати
судові рішення та ухвалити нове
рішення про відмову в задоволенні
позову. Скаргу обґрунтовує тим, що
структурний підрозділ
«Вагоноремонтний завод» КП «Київський
метрополітен» здійснює допоміжну
діяльність, яка забезпечує в цілому
роботу метрополітену, не є юридичною
особою, а тому, підлягає обліку за
основною діяльністю підприємства (КВЕД
60.21.2 діяльність регулярного
електротранспорту, включаючи
діяльність фунікулерів та підвісних
канатних доріг). Крім того, судами до
спірних правовідносин безпідставно
застосовано Інструкцію про порядок
перерахування, обліку та витрачання
страхових коштів Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України, затверджену
постановою правління Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України від 12 липня 2007 року
№ 36 (далі - Інструкція), оскільки вона
втратила чинність з прийняттям
Податкового кодексу України, який і має
застосовуватися.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанції
норм матеріального і процесуального
права, колегія суддів вважає, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що 15 травня 2009 року за
результатами перевірки правильності
нарахування, повноти і своєчасності
перерахування страхових внесків та
витрачання коштів Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України структурним
підрозділом «Вагоноремонтний завод»
за період з 1 травня 2008 року по 30 квітня
2009 року Фондом було складено Акт №
03.136/1, в якому зазначено, що за
відповідачем обліковується
заборгованість зі сплати страхових
внесків у розмірі 76476,29 грн, а також
несплачена пеня становить 1807,03 грн, що
підтверджується співставленням
фактично сплачених страхових внесків з
розрахунковими сумами.

Заборгованість виникла у зв'язку з тим,
що структурний підрозділ
«Вагоноремонтний завод» має інший
(вищий) клас ризику, ніж встановлений
для КП «Київський метрополітен», та
більший страховий тариф, за яким
сплачуються внески на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання.

Зокрема, КП «Київський метрополітен»
має клас ризику 2 і страховий тариф 0,57 %
(КВЕД 60.21.2 - діяльність регулярного
електротранспорту, включаючи
діяльність фунікулерів та підвісних
канатних доріг), а перевіркою
встановлено, що виду діяльності, якою
займається структурний підрозділ
«Вагоноремонтний завод» (КВЕД 35.20.2 -
ремонт і технічне обслуговування
залізничного рухомого складу),
відповідає клас ризику 54 та страховий
тариф 2,37 %.

Зменшення класу ризику і страхового
тарифу для структурного підрозділу
«Вагоноремонтний завод» потягла за
собою недоїмку по сплаті страхових
внесків в сумі 78823,32 грн.

У вересні 2009 року КП «Київський
метрополітен» звернулось до суду з
позовом про скасування зазначеного
акту.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від 24
листопада 2009 року у задоволенні
позовних вимог КП «Київський
метрополітен» відмовлено з огляду на
те, що акт перевірки не є рішенням, дією
чи бездіяльністю суб'єкта владних
повноважень, які можна оскаржити до
адміністративного суду.

Постановою Київського апеляційного
адміністративного суду від 7 вересня 2010
року апеляційну скаргу КП «Київський
метрополітен» залишено без
задоволення, а постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від 24
листопада 2009 року змінено в частині
підстав відмови в задоволенні позову.
Апеляційний суд виходив з того, що акт
перевірки, яким додатково
нараховуються страхові внески та пеня,
є рішенням суб'єкта владних
повноважень в розумінні статті 17 КАС
України, оскільки ним породжується
обов'язок суб'єкта господарювання
погасити у законодавчо визначений
термін донараховані суми.

Ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 22 жовтня 2013 року постанову
апеляційного суду залишено без змін.

Страхові тарифи на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності,
відповідно до класів професійного
ризику виробництва встановлено
Законом України «Про страхові тарифи
на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності».

Згідно із статтею 3 цього Закону
підсобно-допоміжні виробництва
(підрозділи) підприємств, які
займаються незалежно від
спеціалізації підприємства іншими
видами виробничої діяльності та
перебувають на самостійному балансі і
є у зв'язку з цим самостійними
обліковими одиницями, при визначенні
розмірів страхових внесків
відносяться до галузей економіки, яким
відповідає їх діяльність.

Судом апеляційної інстанції
встановлено, що структурний підрозділ
«Вагоноремонтний завод» КП «Київський
метрополітен» має окремий баланс,
поточний рахунок в установі банку,
круглу печатку зі своїм найменуванням.

Отже, страховий тариф, за яким
сплачуються внески на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання повинен визначатися у
залежності від виду діяльності
структурного підрозділу відповідно до
галузей економіки та з урахуванням
класу ризику, що в свою чергу, впливає
на розміри страхових внесків.

Зважаючи на таке, суди попередніх
дійшли обґрунтованого висновку, що
клас професійного ризику виробництва
та розмір страхового тарифу підлягає
встановленню структурному підрозділу
за його основним видом діяльності,
незалежно від виду економічної
діяльності КП «Київський
метрополітен», а відтак, суми страхових
внесків та пені у спірному Акті
донараховано обґрунтовано.

Доводи відповідача про те, що згідно з
пунктом 13 постанови Кабінету Міністрів
України від 13 вересня 2000 року № 1423 «Про
затвердження Порядку визначення
страхових тарифів для підприємств,
установ та організацій на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання» структурні підрозділи
підприємства, що виконують внутрішні
перевезення, провадять
постачальницько-збутову діяльність,
пункти зв'язку, машинолічильні станції,
бази, склади, які не перебувають на
самостійному балансі і не є у зв'язку з
цим самостійними обліковими одиницями,
підлягають обліку за основною
діяльністю підприємства, з огляду на
встановлені обставини та вимоги
чинного законодавства, є помилковими.

Згідно із статтею 5 Закону України від 23
вересня 1999 року № 1105-XIV «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» (далі - Закон № 1105)
обов'язковість сплати страхувальником
страхових внесків є одним з основних
принципів страхування.

Пунктом 2 частини другої статті 45
Закону № 1105 передбачено обов'язок
роботодавця як страхувальника
своєчасно та повністю нараховувати і
сплачувати в установленому порядку
страхові внески до Фонду соціального
страхування від нещасних випадків.

Відповідно до пункту 8.6. Інструкції,
суми донарахованих страхових внесків,
пені та штрафів сплачуються до Фонду
страхувальниками в десятиденний
термін з дня складання акта перевірки
окремим платіжним дорученням, у рядку
призначення платежу вказуються дата
перевірки, номер акта і період.

Пунктом 8.7. встановлено, що сума
додатково нарахованих страхових
внесків за матеріалами перевірки у
разі їх несплати в установлений строк
стягується у судовому порядку, якщо
інше не передбачено законодавством.

Враховуючи наведене та те, що
відповідач не вніс у десятиденний
термін на розрахунковий рахунок Фонду
відповідні грошові кошти, розмір яких
він не заперечив, суди попередніх
інстанцій обґрунтовано задовольнили
позовні вимоги.

Що стосується посилання відповідача на
безпідставність застосування до
спірних правовідносин Інструкції,
оскільки вона втратила чинність, то
вони є безпідставними.

Пунктом 1 постанови правління Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України від 30 жовтня 2010
року № 31 (набрала чинності з 1 січня 2011
року) визнано такою, що втратила
чинність, постанова правління Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України від 12 липня 2007 року
№ 36 «Про затвердження Інструкції про
порядок перерахування, обліку та
витрачання страхових коштів Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України», зареєстровану в
Міністерстві юстиції України 1 серпня
2007 року за N 867/14134.

При цьому, підпунктом 2.1. пункту 2 цієї
постанови встановлено, що стягнення
заборгованості зі сплати страхових
внесків за загальнообов'язковим
державним соціальним страхуванням від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань, сум штрафних
санкцій, нарахованих та/або не
сплачених до 1 січня 2011 року, в тому
числі страхових внесків, строк сплати
яких на 1 січня 2011 року не настав, і
контроль за правильністю нарахування,
своєчасністю сплати страхових внесків,
застосування фінансових санкцій на
період до повного стягнення
заборгованості зі сплати страхових
внесків до Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України (далі - Фонд) та
надання страхувальниками за
підсумками 2010 року розрахункової
відомості про нарахування і
перерахування страхових внесків та
витрачання коштів Фонду і відомості
розподілу чисельності працівників,
річного фактичного обсягу
реалізованої продукції (робіт, послуг)
за видами економічної діяльності
здійснюються відповідно до Інструкції
про порядок перерахування, обліку та
витрачання страхових коштів Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України, затвердженої
постановою правління Фонду від 12 липня
2007 року N 36, зареєстрованої в
Міністерстві юстиції України 1 серпня
2007 року за N 867/14134.

Посилання Фонду на поширення
Податкового кодексу на спірні
правовідносини теж є необґрунтованим,
оскільки він набрав чинності з 1 січня
2011 року, а спірні правовідносини між
Фондом та відповідачем виникли в
травні 2009 року.

Відповідно до статті 224 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанцій не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій. Не може
бути скасовано судове рішення з
мотивів порушення судом норм
процесуального права, якщо це не
призвело і не могло призвести до
неправильного вирішення справи.

Суди першої та апеляційної інстанцій
повно і всебічно встановили обставини
справи, дали їм належну юридичну
оцінку, правильно застосували норми
матеріального і процесуального права,
тому відсутні підстави для скасування
або зміни прийнятих ними рішень.

Керуючись статтями 220-1, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд

ухвалив:

Касаційну скаргу Комунального
підприємства «Київський метрополітен»
залишити без задоволення, а постанову
Окружного адміністративного суду
міста Києва від 26 жовтня 2012 року та
ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 21 лютого 2013
року - без зміни.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
оскарженню не підлягає.

Судді:Черпак Ю.К. Головчук С.В. Ліпський
Д.В.