Справа № 872/5870/13
Суддя: Чепурнов Д.В.
Дата ухвалення: 2014-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

18 лютого 2014 рокусправа №
191/359/13-а(2-а/191/36/13)

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Чепурнова Д.В.

суддів:
Поплавського В.Ю. Сафронової С.В.

за участю секретаря судового
засідання: Смолки М.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Дніпропетровську
апеляційну скаргу Відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у
Дніпропетровській області

на постанову Синельниківського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 11 лютого 2013 року у справі
за адміністративним позовом ОСОБА_1 до
Відділу примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Дніпропетровській області,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась з вищевказаним
адміністративним позовом до суду в
якому просила скасувати постанову
старшого державного виконавця відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Дніпропетровській області Понікарової
А.О. про повернення виконавчого
документу стягувачеві, ВП №35183149 від 25
грудня 2012 року.

В обґрунтування позовних вимог
посилається на те, що 25 грудня 2012 року
старшим державним виконавцем відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції
Дніпропетровської області Понікаровою
А.О. була винесена постанова про
повернення виконавчого документу
стягувачеві. Дану постанову позивач
отримала в поштовому відділенні 15
січня 2013 року. З оскаржуваною
постановою позивач не згодна, оскільки
у другому абзаці описової частини
постанови йде мова про начебто ризик
нецільового спрямування коштів
боржника - УПФУ в м. Синельникове та
Синельниківському районі, оскільки є
безпідставне посилання на бюджетне
законодавство - про розмір та цільове
спрямування випадків. Таке посилання є
необгрунтованим, оскільки необхідно
врахувати Рішення Конституційного
Суду України від 22 травня 2008 року, яке
має законодавчо встановлене значення
(щодо недопущення скорочення надбавки
дітям війни).Таким чином, доводи
відповідача про відсутність коштів і
порядку розрахунків підвищення до
пенсії не є підставою для скасування
правильного по суті судового рішення,
осільки це не звільняє його від
виконання покладених законом
обов'язків.

Постановою Синельниківського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 11 лютого 2013 року позовні
вимоги задоволено, скасовано
постанову старшого державного
виконавця відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у
Дніпропетровській області Понікарової
А.О. про повернення виконавчого
документу стягувачеві ВП №35183149 від 25
грудня 2012 року.

Не погодившись з прийнятим рішенням,
Відділ примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Дніпропетровській області подало
апеляційну скаргу, в якій, посилаючись
на порушення судом норм матеріального
та процесуального права, просило
постанову суду скасувати та прийняти
нову постанову, якою відмовити в
задоволені позовних вимог ОСОБА_1 в
повному обсязі.

В судовому засіданні апеляційної
інстанції представник Відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Дніпропетровській області підтримала
апеляційну скаргу з викладений у ній
підстав, представник позивача просив
відмовити у її задоволенні та залишити
без змін постанову суду першої
інстанції.

Перевіривши матеріали справи,
законність і обґрунтованість
постанови суду в межах доводів
апеляційної скарги і заявлених
позовних вимог, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга задоволенню не підлягає
виходячи з наступного.

Під час розгляду даної
адміністративної справи судом
встановлено, що 12.11.2012 року постановою
старшого державного виконавця відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Дніпропетровській області Понікаровою
А.О. (далі державний виконавець) було
відкрито виконавче провадження № 35183149
по примусовому виконанню виконавчого
листа №2-а-432/11, виданого 07.11.2012
Синельниківським міськрайонним судом
Дніпропетровської області про
стягнення на користь ОСОБА_1 з
Управління Пенсійного фонду України в
м. Синельниковому та Синельниківському
районі Дніпропетровської області
щомісячну державну допомогу у
відповідності до вимог ст.6
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни» виходячи із розміру
встановленого ст. 28 ЗУ «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» за період з 01 серпня 2010
року.

Постановою про відкриття виконавчого
провадження було передбачено негайне
виконання рішення, без надання строку
на самостійне виконання.

Як вбачаєтьсчя з матеріалів справи,
постанова про відкриття виконавчого
провадження із супровідним листом
№2314/21371 від 12.11.2012 року була направлена
на адресу сторін поштовим зв'язком.

Крім того, відповідно до офіційного
повідомлення Управління Пенсійного
фонду України в м. Синельниковому та
Синельниківському районі
Дніпрпоетровської області (лист
№7495/08-36 від 26.11.2012 року) провело
перерахунок пенсії ОСОБА_1 та
нарахувало суму у розмірі 2021,52 грн.
Однак, управління також зазначило, що
виникли обставини, що виключають
можливість виконання відповідного
рішення у повному обсязі, а отже,
нараховано борг за період з 01.08.2010 року
по 22.07.2011 року в сумі 2021,52 грн., який
буде виплачений при надходженні
грошових коштів на рахунки управління.

25.12.2012 року державним виконавцем було
складено акт б/н та керуючись п.9 ч.1 ст.47
Закону України «Про виконавче
провадження» було винесено постанову
про повернення виконавчого документа
стягувачеві у зв'язку з тим, що виникли
обставини, що виключають можливість
виконання відповідного рішення у
повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст.2 Закону України
«Про виконавче провадження» примусове
виконання рішень покладається на
державну виконавчу службу, яка входить
до системи органів Міністерства
юстиції України.

Частинами 1, 3 статті 6 зазначеного
Закону передбачено, що державний
виконавець зобов'язаний
використовувати надані йому права
відповідно до закону і не допускати у
своїй діяльності порушення прав та
законних інтересів фізичних і
юридичних осіб.

Згідно з частиною 1 статті 11 Закону
України «Про виконавче провадження»
державний виконавець зобов'язаний
вживати передбачених цим Законом
заходів примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до частини 2 статті 3 Закону
України «Про виконавче провадження»
державною виконавчою службою
підлягають виконанню такі виконавчі
документи: виконавчі листи, що
видаються судами, та накази
господарських судів, у тому числі на
підставі рішень третейського суду;
ухвали, постанови судів у цивільних,
господарських, адміністративних та
кримінальних справах у випадках,
передбачених законом; судові накази,
виконавчі написи нотаріусів, постанови
державного виконавця про стягнення
виконавчого збору, витрат на
проведення виконавчих дій та
накладення штрафу.

Умови і порядок виконання рішень судів
та інших органів (посадових осіб), що
відповідно до закону підлягають
примусовому виконанню у разі
невиконання їх у добровільному порядку
визначено Законом України «Про
виконавче провадження».

Відповідно до частини 3 статті 75 Закону
України «Про виконавче провадження» у
paзi, якщо виконати рішення без участі
боржника неможливо, державний
виконавець накладає на боржника штраф
відповідно до статті 89 цього Закону та
вносить подання (повідомлення)
правоохоронним органам для
притягнення боржника до
відповідальності згідно iз законом,
після чого виносить постанову про
закінчення виконавчого провадження,
яка затверджується начальником
відділу, якому безпосередньо
підпорядкований державний виконавець,
i повертає виконавчий документ до суду
чи іншого органу (посадової особи), що
його видав.

В силу положень частини 1 статті 89
Закону України «Про виконавче
провадження» (у редакцій чинній на
момент виникнення спірних
правовідносин) у разі невиконання без
поважних причин у встановлений
державним виконавцем строк рішення, що
зобов'язує боржника виконати певні дії,
та рішення про поновлення на роботі
державний виконавець виносить
постанову про накладення штрафу на
боржника та встановлює новий строк
виконання.

Відповідно до вимог пункту 9 частини 1
статті 47 Закону України «Про виконавче
провадження» та пункту 3.15 Інструкції з
примусового виконання рішень,
затвердженої наказом Міністерства
юстиції України від 02.04.2012 № 512/5,
підставою для повернення виконавчого
документа є встановлення
безпосередньо у Законі заборони
звертати стягнення на окреме майно чи
кошти боржника.

Таким чином, державний виконавець мав
встановити, що безпосередньо у законі
встановлена заборона щодо звернення
стягнення на майно чи кошти
Міністерства фінансів України
(боржника у виконавчому провадженні) і
у нього відсутнє інше майно чи кошти, на
які можливо звернути стягнення, а також
що в законі наявна заборона щодо
проведення інших виконавчих дій
стосовно цього боржника, що виключає
можливість виконання виконавчого
листа.

Про наявність обставини, зазначених у
пункті 9 частини 1 статті 47 Закону
України «Про виконавче провадження»,
державний виконавець зобов'язаний
скласти акт, що передбачено частиною 2
статті 47 зазначеного Закону.

З огляду на зазначене, постанова про
повернення виконавчого документа
стягувачеві від 25.12.2012 винесена
відповідачем передчасно, без
врахування всіх обставин у справі, а
тому підлягає скасуванню.

Відповідно до статті 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування,
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Частиною 5 статті 124 Конституції
України передбачено, що судові рішення
ухвалюються судами іменем України i є
обов'язковими до виконання на всій
території України. Згідно з частиною 1
статті 255 Кодексу адміністративного
судочинства України постанова або
ухвала суду, яка набрала законної сили,
є обов'язковою для осіб, які беруть
участь у справі, для їхніх
правонаступників, а також для всіх
органів, підприємств, установ та
організацій, посадових чи службових
осіб, інших фізичних осіб i підлягає
виконанню на всій території України.

Щодо тверджень відповідача про
відсутність коштів у боржника -
Управління Пенсійного фонду України в
м. Синельниковому та Синельниківському
районі Дніпропетровської області на
виконання рішення суду, колегія суддів
звертає увагу на наступне.

Відповідно до частини 2 статті 8 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд застосовує принцип верховенства
права з урахуванням судової практики
Європейського Суду з прав людини.

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про
виконання рішень та застосування
практики Європейського суду з прав
людини» суди застосовують при розгляді
справ Конвенцію та практику Суду як
джерело права.

Європейський суд з прав людини в пункті
74 рішення у справі «Іммобільяре Саффі
проти Італії» зазначив, що орган
державної влади не має права
посилатися на брак коштів на
виправдання неспроможності виконати
судове рішення про виплату боргу.

В той же час, статтею 6 Конвенції
передбачено право на справедливий суд.

Європейський суд з прав людини в пункті
40 рішення у справі «Горнсбі проти
Греції» від 19 березня 1997 року зазначив,
що право на суд було б ілюзорним, якби
національна правова система
Договірної держави допускала
невиконання остаточного та
обов'язкового судового рішення на
шкоду одній зі сторін.

Якщо адміністративний (виконавчий)
орган відмовляється виконувати, не
виконує чи затягує виконання судового
рішення, то передбачені статтею 6
гарантії, які забезпечуються стороні
на етапі судового розгляду справи,
фактично втрачають свій сенс (рішення у
справі «Піалопулос та інші проти
Греції» від 15 березня 2001 року, пункт 68).

Таким чином, колегія суддів вважає, що
підрозділом примусового виконання
рішень відділу державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Дніпропетровській області передчасно,
без вжиття всіх можливих заходів,
направлених на захист прав позивача
винесено постанову про повернення
виконавчого документа стягувачеві від
25.12.2012, на підставі пункту 2 статті 40
Закону України «Про виконавче
провадження», а суд першої інстанції
під час розгляду даної
адміністративної справи дійшов до
обґрунтованого висновку про наявність
підстав для задоволення позовних
вимог.

Враховуючи обставини, які були
встановлені судом під час розгляду
даної адміністративної справи та
приймаючи до уваги наведені норми
чинного законодавства, яке регулює
спірні правовідносини, що виникли між
сторонами у даній справі, колегія
суддів вважає, що судом першої
інстанції під час розгляду даної
справи було повно встановлено фактичні
обставини справи, вірно застосовано
норми чинного матеріального права, яке
регулює спірні правовідносини, а тому в
задоволенні апеляційної скарги
відповідача необхідно відмовити, а
постанову суду першої інстанції від
11.02.2013р. у даній адміністративній
справі - залишити без змін.

Доводи апеляційної скарги
спростовуються дослідженими судом
доказами та не можуть бути підставою
для скасування постанови суду, а тому
апеляційну скаргу Відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у
Дніпропетровській області залишити
без задоволення.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 198, ст.ст. 200, 205, 206 КАС
України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у
Дніпропетровській області - залишити
без задоволення.

Постанову Синельниківського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 11 лютого 2013 року - залишити
без змін.

Ухвала Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
набирає законної сили з моменту її
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів з дня складення
в повному обсязі.

В повному обсязі ухвала
складена 21 лютого 2014 року.

Головуючий:
Д.В. Чепурнов

Суддя:
В.Ю. Поплавський

Суддя:
С.В. Сафронова