Справа № 2-а-10429/11/1412
Суддя: Ступакова І.Г.
Дата ухвалення: 2013-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

25 листопада 2013 р. Справа № 2-а-10429/11/1412

Категорія: 10.3.2 Головуючий в 1 інстанції:
Разумовська Ольга Георгіївна

Колегія суддів Одеського апеляційного
адміністративного суду

у складі:

головуючого - Ступакової І.Г.

суддів - Алєксєєва В.О.

- Бітова А.І.

розглянувши у порядку письмового
провадження в місті Одесі
адміністративну справу за
апеляційними скаргами Управління
Пенсійного фонду України в Заводському
районі міста Миколаєва та Департаменту
праці та соціального захисту населення
Миколаївської міської ради на
постанову Заводського районного суду
міста Миколаєва від 09 листопада 2011 року
по справі за адміністративним позовом
ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду
України в Заводському районі міста
Миколаєва та Департаменту праці та
соціального захисту населення
Миколаївської міської ради про
визнання дій неправомірними,
перерахунок пенсії та стягнення
допомоги, -

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до
Управління Пенсійного фонду України в
Заводському районі міста Миколаєва та
Департаменту праці та соціального
захисту населення Миколаївської
міської ради про визнання
неправомірними дій та зобов'язання
здійснити перерахунок та виплатити
недораховану пенсію відповідно до ст.
ст. 49, 50, ч. 4 ст. 54 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» та в
подальшому сплачувати основну та
додаткову пенсію у розмірі,
встановленому ст. ст. 50, ч. 4 ст. 54 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
а також виплатити допомогу на
оздоровлення.

Постановою Заводського районного суду
міста Миколаєва від 09 листопада 2011 року
адміністративний позов ОСОБА_2
задоволено частково. Зобов'язано
управління Пенсійного фонду України в
Заводському районі в м. Миколаєві
провести перерахунок та виплату
ОСОБА_2, як постраждалому внаслідок
Чорнобильської катастрофи II категорії,
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю у розмірі 30 % від мінімальної
пенсії за віком, встановленої ч. 1 ст. 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", з урахуванням
встановленого законодавством
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність за період з 11.
04. 2011 по 11. 10. 2011 року з урахуванням
проведених виплат. Зобов'язано
управління Пенсійного фонду України в
Заводському районі в м. Миколаєві
нараховувати та виплачувати ОСОБА_2, як
постраждалому внаслідок
Чорнобильської катастрофи II категорії,
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю у розмірі ЗО % від мінімальної
пенсії за віком, встановленої ч. 1 ст. 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", згідно зі ст. ст. 54, 67
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», ст. 45 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", в подальшому, починаючи з
11. 10. 2011 і поки буде чинною норма закону,
якою передбачено вказану виплату.
Зобов'язано Департамент праці та
соціального захисту населення
Миколаївської міської ради населення
провести перерахунок ОСОБА_2 щорічної
допомоги на оздоровлення у розмірі 5
мінімальних заробітних плат, у
відповідності до ст. 48 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», за період
з 11. 04. 2011 по 11. 10. 2011 з урахуванням
проведених виплат. Зобов'язано
Департамент праці та соціального
захисту населення Миколаївської
міської ради населення нараховувати та
виплачувати ОСОБА_2 щорічну допомогу на
оздоровлення, у відповідності до ст. 48
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» в подальшому, починаючи з
11. 10. 2011 і поки буде чинною норма закону,
якою передбачено вказану виплату. В
іншій частині позову - відмовлено.

В апеляційних скаргах Управління
Пенсійного фонду України в Заводському
районі міста Миколаєва та Департаменту
праці та соціального захисту населення
Миколаївської міської ради ставиться
питання про скасування судового
рішення у зв'язку з тим, що воно
постановлено з порушенням норм
матеріального права.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України суд
апеляційної інстанції розглянув
справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами та доказами.

Розглянувши матеріали справи, доводи
апеляційних скарг Управління
Пенсійного фонду України в Заводському
районі міста Миколаєва та Департаменту
праці та соціального захисту населення
Миколаївської міської ради
перевіривши законність і
обґрунтованість судового рішення в
межах доводів апеляційних скарг,
колегія судів вважає, що апеляційні
скарги не підлягають задоволенню, з
наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
ОСОБА_2 є учасником ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській АЕС
другої категорії та перебуває на
обліку в Департаменту праці та
соціального захисту населення
Миколаївської міської ради та в
Управлінні Пенсійного фонду України в
Заводському районі міста Миколаєва як
особа та користується правами та
пільгами, передбаченими Законом
України "Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Колегія судів погоджується з
висновками суду першої інстанції про
часткове задоволення
адміністративного позову, виходячи з
наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 46 Конституції
України громадяни мають право на
соціальний захист, що включає право на
забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них
обставин, а також у старості та в інших
випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації
конституційного права громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, на охорону їх життя і
здоров'я, створення єдиного порядку
визначення категорій зон радіоактивно
забруднених територій, умов проживання
і трудової діяльності на них,
соціального захисту потерпілого
населення визначені та закріплені в
Законі України "Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Відповідно до статті 48 Закону України
"Про статус та соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи"(в редакції,
яка діяла на момент проведення виплати)
позивачка має право на щорічну
допомогу на оздоровлення, як особа, що
постраждала внаслідок аварії на
Чорнобильській АЕС 2-ї категорії в
розмірі п'яти мінімальних заробітних
плат.

Позивачу зазначена допомога
виплачувалась у розмірах відповідно до
постанови Кабінету Міністрів України
від 12.07.2005 N 562 "Про щорічну допомогу на
оздоровлення громадянам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи".

Колегія суддів вважає правильним
висновок суду першої інстанції, що
позивач має право на щорічну допомогу
на оздоровлення у розмірі п'яти
мінімальних заробітних плат.

Наявність такого права у позивача є
визначальною для вирішення даного
спору, крім того, це право гарантується
ч. 2 ст. 46 Конституції України.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно з положеннями ч. 4 ст. 9 Кодексу
адміністративного судочинства України
у разі невідповідності
нормативно-правового акта Конституції
України, закону України, міжнародному
договору, згода на обов'язковість якого
надана Верховною Радою України, або
іншому правовому акту суд застосовує
правовий акт, який має вищу юридичну
силу.

Отже, за конституційними нормами,
виходячи з пріоритетності законів над
підзаконними актами, суд першої
інстанції дійшов правильного висновку,
що при визначенні розміру щорічної
допомоги на оздоровлення позивачу
застосуванню підлягає стаття 48 Закону
України "Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи", а не
постанови Кабінету Міністрів України,
яка істотно звужує обсяг встановлених
законом прав.

Також суд першої інстанції правильно
не взяв до уваги посилання відповідача
на те, що щорічна допомога на
оздоровлення виплачується в порядку та
розмірах, встановлених Кабінетом
Міністрів України, оскільки надання
законодавцем такого права Кабінету
Міністрів України не означає, що
останній, встановлюючи такий порядок,
може допустити звуження змісту та
обсягу прав позивача, встановлених цим
же Законом. Тобто Кабінет Міністрів
України повинен був встановити
зазначений порядок, не порушуючи
положень цього Закону.

Також задовольняючи позовні вимоги
ОСОБА_2, суд першої інстанції
обґрунтовано виходив з того, що позивач
має право на нарахування та виплату
основної пенсії та додаткової пенсії
за шкоду, заподіяну здоров'ю, у
розмірах, визначених Законом України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

Так, відповідно до ч. 1 ст. 46 Конституції
України громадяни мають право на
соціальний захист, що включає право на
забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них
обставин, а також у старості та інших
випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації
конституційного права громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, на охорону їхнього життя і
здоров'я, створення єдиного порядку
визначення категорій зон
радіоактивного забруднення територій,
умов проживання і трудової діяльності
на них, соціального захисту
потерпілого населення визначені та
закріплені в Законі України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

Відповідно до ст. 49 названого Закону
пенсії особам, віднесеним до категорій
1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді
державної пенсії та додаткової пенсії
за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка
призначається після виникнення права
на державну пенсію.

Згідно ч. 1 ст. 51 зазначеного Закону (в
редакції до 28 грудня 2007 року), особам,
віднесеним до категорії 2, щомісячна
додаткова пенсія за шкоду, заподіяну
здоров'ю, призначається у розмірі 30
процентів мінімальної пенсії за віком.

Частиною 4 ст. 54 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» у вказаній
редакції встановлено, що розмір пенсії,
щодо яких встановлено зв'язок з
Чорнобильською катастрофою, в усіх
випадках не може бути нижчим аніж 30 %
від мінімальної пенсії.

Законом України від 28 грудня 2007 року №
107-VI «Про Державний бюджет України на 2008
рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» статтю 51
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» викладено в новій
редакції, відповідно до якої особам,
віднесеним до категорії 2,
призначається щомісячна додаткова
пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у
розмірі 15 процентів прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність.

Рішенням Конституційного Суду України
№ 10 рп/2008 від 22 травня 2008 року положення
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2008 рік та про внесення змін
до деяких законодавчих актів України»,
що стосуються виплат, встановлених
Законом України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», визнано такими, що не
відповідають Конституції України (є
неконституційними) та втрачають
чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України цього
Рішення.

Відповідно до частини другої статті 152
Конституції України закони, інші
правові акти або їх окремі положення,
що визнані неконституційними,
втрачають чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України рішення
про їх неконституційність.

Із врахуванням викладеного позивач, як
постраждалий від наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС другої категорії,
має право на отримання додаткової
пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, у
розмірі 30 процентів мінімальної пенсії
за віком, передбаченому ч. 1 ст. 51
зазначеного Закону у названій
редакції.

Наявність такого права у позивача є
визначальною для вирішення даного
спору. Крім того, це право гарантується
ч. 2 ст. 46 Конституції України.

Правові засади формування та
застосування державних соціальних
стандартів і нормативів, спрямованих
на реалізацію закріплених
Конституцією України та законами
України основних соціальних гарантій,
до яких відносяться і пенсії,
визначаються Законом України «Про
державні соціальні стандарти та
державні соціальні гарантії».

Відповідно до ст. 17 зазначеного Закону
мінімальний розмір пенсії за віком, як
основна державна соціальна гарантія,
встановлюється законами.

Встановлення розміру мінімальної
пенсії за віком Кабінетом Міністрів
України суперечить наведеним нормам
закону.

На підставі ч. 3 ст. 46 Конституції
України пенсії, інші види соціальних
виплат та допомоги, що є основним
джерелом існування, мають
забезпечувати рівень життя, не нижчий
від прожиткового мінімуму,
встановленого законом.

Із врахуванням наведеної
конституційної норми, розмір
мінімальної пенсії за віком, з якого
мають обраховуватися додаткова пенсія
позивачу, не може бути нижчим від
прожиткового мінімуму, встановленого
законом.

Аналогічне положення щодо визначення
розміру мінімальної пенсії за віком
міститься в ч. 1 ст. 28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування», який набрав
чинності з 01 січня 2004 року.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 28 названого
Закону мінімальний розмір пенсії за
віком за наявності у чоловіків 25, а у
жінок - 20 років страхового стажу
встановлюється у розмірі прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність, визначеного законом.

Будь-якими іншими чинними
законодавчими актами розмір
мінімальної пенсії за віком не
визначається.

Із врахуванням викладеного, колегія
суддів апеляційного суду приходить до
висновку щодо не взяття до уваги
положень ч. 3 ст. 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», з якої випливає, що
мінімальний розмір пенсії за віком,
встановлений абзацом першим частини
першої цієї статті, застосовується
виключно для визначення розмірів
пенсій, призначених згідно з цим
Законом, оскільки наявність такої
норми та відсутність іншого
мінімального розміру пенсії за віком
не є підставою для відмови в реалізації
позивачем конституційної гарантії та
права на отримання державної та
додаткової пенсії у встановлених
законом розмірах.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно з положеннями ч. 4 ст. 9 Кодексу
адміністративного судочинства України
у разі невідповідності
нормативно-правового акта Конституції
України, закону України, міжнародному
договору, згода на обов'язковість якого
надана Верховною Радою України, або
іншому правовому акту, суд застосовує
правовий акт, який має вищу юридичну
силу.

Таким чином, за конституційними
нормами, виходячи з пріоритетності
законів над підзаконними актами, при
визначенні розміру додаткової пенсії
позивачу підлягають застосуванню ч. 3
ст. 46 Конституції України, ст. ст. 49, 51 та
54 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», ст. 17 Закону України «Про
державні соціальні стандарти та
державні соціальні гарантії» і ч. 1 ст. 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», а не постанови Кабінету
Міністрів України № 530 від 28 травня 2008
року та № 654 від 16 липня 2008 року, які
істотно звужують обсяг встановлених
законом прав.

Безпідставними є і посилання
відповідача на відсутність коштів щодо
забезпечення виплати зазначеної
пенсії у вказаному розмірі, оскільки
органи державної влади не можуть
посилатися на відсутність коштів як на
причину невиконання своїх зобов'язань,
які встановлені статтею 46 Конституції
України та статтями 49, 51 та 54 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
щодо визначення розміру та виплати
пенсій.

Законом України «Про Державний бюджет
України на 2011 рік» затверджено на 2011
рік прожитковий мінімум для осіб, які
втратили працездатність.

На підставі викладеного позивач має
право на перерахунок державної пенсії
та додаткової пенсії, виходячи з
розмірів прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність,
встановлених Законом України «Про
Державний бюджет України на 2011 рік».

Згідно з ч. 3 ст. 67 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» (в редакції
до 28 грудня 2007 року), яка набрала
чинності 31 жовтня 2006 року, у разі
збільшення визначеного законом
розміру прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність,
підвищується розмір пенсії, визначений
відповідно до ст. 54 цього Закону, а
також розмір додаткової пенсії за
шкоду, заподіяну здоров'ю, особам,
віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4, розмір
щомісячної компенсації сім'ям за
втрату годувальника внаслідок
Чорнобильської катастрофи.
Перерахунок пенсії здійснюється з дня
встановлення нового розміру
прожиткового мінімуму.

Аналіз зазначеної норми, яка є
імперативною, свідчить, що підставою
для перерахунку пенсії є встановлення
нового розміру прожиткового мінімуму і
цей перерахунок проводиться з дня
встановлення цього мінімуму.

Відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» мінімальний
розмір пенсій за віком встановлюється
у розмірі прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність,
визначеного законом.

Таким чином, новий мінімальний розмір
пенсії за віком залежить від нового
розміру прожиткового мінімуму.

Оскільки пенсія позивачу має
визначитись виходячи з мінімальної
пенсії за віком, яка встановлюється у
розмірі прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність, то у
разі збільшення розміру цього
прожиткового мінімуму перерахунок
пенсії позивачеві повинен проводитись,
виходячи з нового розміру мінімальної
пенсії за віком.

Разом з цим, судом першої інстанції не
прийнято до уваги положення Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» щодо
правильного визначення дати, з якої
повинен бути проведений перерахунок
основної та додаткової пенсій
позивачу.

За таких обставин, колегія суддів не
приймає до уваги доводи апеляційних
скарг та вважає такими, які ґрунтуються
на помилковому застосуванні апелянтом
норм матеріального права, які
регулюють спірні правовідносини.

Враховуючи все вищевикладене, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи,
порушень матеріального та
процесуального права при вирішенні
справи не допустив, а наведені в
скаргах доводи правильність висновків
суду не спростовують. За таких обставин
апеляційні скарги задоволенню не
підлягають.

Керуючись ст.ст. 197; п.1 ч.1 ст. 198; ст. 200; п.1
ч.1 ст. 205; ст. 206; ч.5 ст. 254 КАС України,
колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги Управління
Пенсійного фонду України в Заводському
районі міста Миколаєва та Департаменту
праці та соціального захисту населення
Миколаївської міської ради залишити
без задоволення, а постанову
Заводського районного суду міста
Миколаєва від 09 листопада 2011 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили через п'ять днів після
направлення її копії особам, які беруть
участь у справі та може бути оскаржена
в касаційному порядку до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили судовим рішенням суду
апеляційної інстанції.

Головуючий:

Судді: