Справа № 2-а-1971/11/1401
Суддя: Потапчук В.О.
Дата ухвалення: 2014-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 березня 2014 р.м.ОдесаСправа №
2-а-1971/11/1401

Категорія: 10.3.2 Головуючий в 1 інстанції:
Пісоцький Олег Миколайович

Колегія суддів Одеського апеляційного
адміністративного суду в складі:

Судді доповідача - Потапчука
В.О.

суддів - Семенюк
Г.В.

- Коваля М.П.

розглянувши в порядку письмового
провадження в місті Одесі
адміністративну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_2 на постанову
Арбузинського районного суду
Миколаївської області від 08 грудня 2011
року у справі за адміністративним
позовом ОСОБА_2 до Управління
Пенсійного фонду України в
Арбузинському районі Миколаївської
області про перерахунок пенсії,

В С Т А Н О В И Л А:

24.11.2011 року ОСОБА_2 звернувся до суду
першої інстанції з позовом до
Управління Пенсійного фонду України в
Арбузинському районі Миколаївської
області про зобов'язання здійснити
перерахунок та виплатити недораховану
додаткову пенсію відповідно до ст. 51
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» за період з 04 березня 1992
року.

В обґрунтування позову зазначив, що він
є постраждалим від аварії на
Чорнобильській АЕС другої категорії.
Відповідно до ст. 51 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» має право
на додаткову пенсію за шкоду, заподіяну
здоров'ю, у розмірі 30 % мінімальної
пенсії за віком, але відповідач
відмовляє йому в проведенні такого
перерахунку, в зв'язку з чим він
змушений звернутися до суду.

Постановою Арбузинського районного
суду Миколаївської області від 08
грудня 2011 року в задоволенні позову
відмовлено.

Не погоджуючись з постановою суду
першої інстанції позивачем подано
апеляційну скаргу, в якій зазначається,
що постанова суду першої інстанції
винесена з порушенням норм
матеріального права та не повно
з'ясовані обставини, що мають значення
для справи у зв'язку з чим апелянт
просить скасувати оскаржувану
постанову та прийняти нову, якою
задовольнити позовні вимоги позивача
повністю.

Оскільки від усіх осіб, які беруть
участь у справі, відсутні клопотання
про розгляд справи за їх участю, то
колегія суддів приходить до висновку
про можливість розгляду справи в
порядку письмового провадження
відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 197 КАС України.

Перевіривши матеріали справи,
законність і обґрунтованість
постанови суду в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
в суді першої інстанції, доводи
апеляційної скарги, колегія приходить
до висновку про те, що апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
позивача віднесено до другої категорії
громадян постраждалих від аварії на
Чорнобильській АЕС, що підтверджується
посвідченням серії НОМЕР_1 та має право
на додаткову пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю, у розмірах, визначених
Законом України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

При вирішенні питання суд першої
інстанції дійшов до висновку про
відмову в задоволенні позовних вимог.

Колегія суддів не погоджується з таким
висновком суду першої інстанції
виходячи з наступного.

Основні положення щодо реалізації
конституційного права громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, на охорону їхнього життя і
здоров'я, створення єдиного порядку
визначення категорій зон
радіоактивного забруднення територій,
умов проживання і трудової діяльності
на них, соціального захисту
потерпілого населення визначені та
закріплені в Законі України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

Відповідно до ст. 49 названого Закону
пенсії особам, віднесеним до категорій
1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді
державної пенсії та додаткової пенсії
за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка
призначається після виникнення права
на державну пенсію.

Згідно ч. 1 ст. 51 зазначеного Закону (в
редакції Закону №2001-XII), особам,
віднесеним до категорії 2, які є
інвалідами II групи, призначається
щомісячна додаткова пенсія за шкоду,
заподіяну здоров'ю, у розмірі ЗО
процентів мінімальної пенсії за віком.
Законом України від 28 грудня 2007 року №
107-УІ «Про Державний бюджет України на
2008 рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» статтю 51
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» викладено в новій
редакції, відповідно до якої особам,
віднесеним до категорії 2,
призначається щомісячна додаткова
пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у
розмірі 15 процентів прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність.

Рішенням Конституційного Суду України
№ 10 рп/2008 від 22 травня 2008 року положення
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2008 рік та про внесення змін
до деяких законодавчих актів України»,
що стосуються виплат, встановлених
Законом України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», визнано такими, що не
відповідають Конституції України (є
неконституційними) та втрачають
чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України цього
Рішення.

Відповідно до частини другої статті 152
Конституції України закони, інші
правові акти або їх окремі положення,
що визнані неконституційними,
втрачають чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України рішення
про їх неконституційність. Із
врахуванням викладеного позивач, як
учасник ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС другої, з 22 травня
2008 року має право на отримання
державної додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю, у розмірі 30%
процентів мінімальної пенсії за віком,
передбаченому ч. 1 ст. 51 зазначеного
Закону у названій редакції.

Наявність такого права у позивача є
визначальною дія вирішення даного
спору. Крім того, це право гарантується
ч. 2 ст. 46 Конституції України.

Правові засади формування та
застосування державних соціальних
стандартів і нормативів, спрямованих
на реалізацію закріплених
Конституцією України та законами
України основних соціальних гарантій,
до яких відносяться і пенсії,
визначаються Законом України «Про
державні соціальні стандарти та
державні соціальні гарантії».

Відповідно до ст. 17 зазначеного Закону
мінімальний розмір пенсії за віком, як
основна державна соціальна гарантія,
встановлюється законами.

Встановлення розміру мінімальної
пенсії за віком Кабінетом Міністрів
України суперечить наведеним нормам
закону. Із врахуванням наведеної
конституційної норми, розмір
мінімальної пенсії за віком, з якої має
обраховуватися додаткова пенсія
позивачу, не може бути нижчим від
прожиткового мінімуму, встановленого
законом.

Аналогічне положення щодо визначення
розміру мінімальної пенсії за віком
міститься в ч. 1 ст. 28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування», який набрав
чинності з 01 січня 2004 року.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 28 названого
Закону мінімальний розмір пенсії за
віком за наявності у чоловіків 25, а у
жінок - 20 років страхового стажу
встановлюється у розмірі прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність, визначеного законом.
Будь-якими іншими чинними
законодавчими актами розмір
мінімальної пенсії за віком не
визначається.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України. Згідно з положеннями
ч. 4 ст. 9 Кодексу адміністративного
судочинства України у разі
невідповідності нормативно-правового
акта Конституції України, закону
України, міжнародному договору, згода
на обов'язковість якого надана
Верховною Радою України, або іншому
правовому акту, суд застосовує
правовий акт, який має вищу юридичну
силу.

Таким чином, за конституційними
нормами, виходячи з пріоритетності
законів над підзаконними актами, при
визначенні розміру державної та
додаткової пенсії позивачу підтягають
застосуванню ч. З ст. 46 Конституції
України, ст. ст. 49, 51 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждати внаслідок
Чорнобильської катастрофи» (в редакції
до 28 грудня 2007 року), ст. 17 Закону
України «Про державні соціальні
стандарти та державні соціальні
гарантії» і ч. 1 ст. 28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування», а не постанови
Кабінету Міністрів України № 530 від 28
травня 2008 року та № 654 від 16 липня 2008
року, які істотно звужують обсяг
встановлених законом прав.

Згідно з ч. З ст.67 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»(в редакції
до 28 грудня 2007 року), яка набрала
чинності 31 жовтня 2006 року, у разі
збільшення визначеного законом
розміру прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність,
підвищується розмір пенсії, а також
розмір додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю, особам, віднесеним
до категорії 1. 2, 3. 4, розмір щомісячної
компенсації сім'ям за втрату
годувальника внаслідок Чорнобильської
катастрофи.

Перерахунок пенсії здійснюється з дня
встановлення нового розміру
прожиткового мінімуму.

Аналіз зазначеної норми, яка є
імперативною, свідчить, що підставою
для перерахунку пенсії є встановлення
нового розміру прожиткового мінімуму і
цей перерахунок проводиться з дня
встановлення цього мінімуму.

Відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» мінімальний
розмір пенсій за віком встановлюється
у розмірі прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність,
визначеного законом.

Таким чином, новий мінімальний розмір
пенсії за віком залежить від нового
розміру прожиткового мінімуму.

Оскільки пенсія позивачці має
визначитись виходячи з мінімальної
пенсії за віком, яка встановлюється у
розмірі прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність, то у
разі збільшення розміру цього
прожиткового мінімуму перерахунок
пенсії позивачеві повинен проводитись,
виходячи з нового розміру мінімальної
пенсії за віком.

Згідно з ч. 2 ст. 45 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» пенсія призначається
довічно або на період, протягом якого
пенсіонер має право на виплату пенсії
відповідно до цього Закону. Загальне
поняття пенсії визначено в ст.. 1 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» від 9
липня 2003 року, відповідно до якого
пенсія - щомісячна пенсійна виплата в
солідарній системі загально
обов'язкового державного пенсійного
страхування, яку отримує застрахована
особа в разі досягнення нею
передбаченого цим Законом пенсійного
віку чи визнання її інвалідом.

Однак, колегія суддів зазначає, що
пунктом 4 Закону України від 14 червня 2011
року № 3491-VI «Про внесення змін до
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2011 рік» установлено, що у 2011
році норми і положення статей 39, 50, 51, 52,
54 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» застосовуються у порядку
та розмірах, встановлених Кабінетом
Міністрів України виходячи з наявного
фінансового ресурсу бюджету
Пенсійного фонду України на 2011 рік.

Колегія суддів також зазначає, що
позивач у своїй позовній заяві просив
задовольнити його позовні вимоги
починаючи з 04 березня 1992 року.

Оскільки ст. 99 КАС України початок
перебігу строку звернення до суду
пов'язує не тільки з датою коли особа
дізналась про порушені права, а й з
часом коли особа повинна була
дізнатись про порушення своїх прав,
колегія суддів дійшла до висновку про
недотримання позивачем строку
звернення до суду, оскільки рішення
Конституційного Суду України від 09
липня 2007 року № 6-рп/2007 від 22 травня 2008
року № 10-рп/2008 були оприлюднені у
встановленому порядку, у засобах
масової інформації широко
висвітлювалось питання захисту
категорії пенсіонерів, які мають
статус «дитина війни», а правова
необізнаність та відсутність з боку
позивача будь яких звернень до
відповідача з питань розміру
підвищення до пенсії не є доказом
дотримання строків звернення до суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 99 КАС України для
звернення до адміністративного суду за
захистом прав, свобод та інтересів
особи встановлюється шестимісячний
строк, який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Відповідно до ч.1 ст. 100 КАС України
адміністративний позов, поданий після
закінчення строків, установлених
законом, залишається без розгляду, якщо
суд на підставі позовної заяви та
доданих до неї матеріалів не знайде
підстав для визнання причин пропуску
строку звернення до адміністративного
суду поважними.

Колегія суддів виходить з того, що з
самого визначення поняття пенсії
випливає, що щомісячні пенсійні
виплати здійснюються на постійній
основі, один раз на місяць протягом
невизначеного періоду часу. Цей вид
виплат не є строковим, а тому не може
бути призначений на певний строк. У
цьому випадку визначається лише дата, з
якої особа має право на отримання
пенсії (чи її перерахунок). Кінцевий
термін або строк, на який призначається
пенсія, не може встановлюватись,
оскільки це суперечить самому
визначенню та суті пенсії. Тому виплату
пенсії не може бути обмежено будь-яким
кінцевим терміном або строком,
оскільки це б обмежувало право особи на
отримання державної пенсії та
щомісячної додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю, яка повинна
виплачуватись постійно, один раз на
місяць протягом невизначеного часу та
без встановлення будь-якого терміну
або календарного строку виплати
пенсії, до настання обставин, з якими
закон пов'язує припинення виплати
такої пенсії чи виплату її в іншому
розмірі.

Таким чином, колегія суддів не вбачає
підстав для зазначення кінцевої дати
періоду, за який позов підлягає
задоволенню.

Зазначена позиція суду апеляційної
інстанції узгоджується із позицією
Верховного Суду України, викладеною у
постанові від 19 березня 2013 року у
справі №21-53а13.

Колегія суддів враховуючи все
вищезазначене та положення ст. ст. 99, 100
КАС України вважає за необхідне
задовольнити вимоги позивача з 24
травня 2011 року.

Відповідно до ст.. 202 КАС України
підставами для скасування постанови
або ухвали суду першої інстанції та
ухвалення нового рішення є: 1) неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи; 2) недоведеність
обставин, що мають значення для справи,
які суд першої інстанції вважає
встановленими; 3) невідповідність
висновків суду обставинам справи; 4)
порушення норм матеріального або
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи або
питання, а так само розгляд і вирішення
справи неповноважним судом; участь в
ухваленні постанови судді, якому було
заявлено відвід на підставі обставин,
які викликали сумнів у неупередженості
судді, і заяву про його відвід визнано
судом апеляційної інстанції
обґрунтованою; ухвалення чи підписання
постанови не тим суддею, який розглянув
справу.

Враховуючи, що судом першої інстанції
допущено порушення норм матеріального
права та висновки суду не відповідають
обставинам справи, колегія суддів
дійшла до висновку про необхідність
скасування оскаржуваної постанови та
ухвалення нової, якою задовольнити
позовні вимоги позивача.

Керуючись ст.ст. 183-2, 195, 197, 202, 207, 254 КАС
України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
задовольнити частково.

Постанову Арбузинського районного
суду Миколаївської області від 08
грудня 2011 року у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_2 до
Управління Пенсійного фонду України в
Арбузинському районі Миколаївської
області про перерахунок пенсії, -
скасувати.

Прийняти по справі нову постанову, якою
адміністративний позов ОСОБА_2 до
Управління Пенсійного фонду України в
Арбузинському районі Миколаївської
області про перерахунок пенсії, -
задовольнити частково.

Визнати дії Управління Пенсійного
фонду України в Арбузинському районі
Миколаївської області щодо невиплати
ОСОБА_2 додаткову пенсію за шкоду,
заподіяну здоров'ю, у розмірі 30 %
мінімальної пенсії за віком відповідно
до ст. 51 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» неправомірними.

Зобов'язати Управління Пенсійного
фонду України в Арбузинському районі
Миколаївської області виплатити
ОСОБА_2 додаткову пенсію за шкоду,
заподіяну здоров'ю, у розмірі 30 %
мінімальної пенсії за віком з 24 травня
2011 року відповідно до ст. 51 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»з
урахуванням проведених виплат.

Позовні вимоги за період з 04 березня 1992
року по 23 травня 2011 року залишити без
розгляду.

Постанова апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення,
та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач:
Потапчук В.О.

Судді:
Семенюк Г.В.

Коваль М.П.