Справа № 872/4726/13
Суддя: Чередниченко В.Є.
Дата ухвалення: 2014-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2014 рокусправа № А23/611

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді
Чередниченко В.Є.,

суддів: Коршуна
А.О., Кругового О.О.,

за участю секретаря судового
засідання: Чепурко А.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Державної податкової служби у
Дніпропетровській області на
постанову Господарського суду
Дніпропетровської області від 06 грудня
2012 року у справі № А23/611 за позовом
державної податкової адміністрації у
Дніпропетровській області до
відкритого акціонерного товариства
«Науково-дослідний та
проектно-конструкторський інститут
гірничого машинобудування з Дослідним
заводом», товариства з обмеженою
відповідальністю «Дамаск ЗЛС» про
стягнення коштів,-

ВСТАНОВИВ:

Державна податкова адміністрація у
Дніпропетровській області 20 листопада
2007 року звернулась до суду з позовом до
відкритого акціонерного товариства
«Науково-дослідний та
проектно-конструкторський інститут
гірничого машинобудування з Дослідним
заводом» (далі - відповідач-1),
товариства з обмеженою
відповідальністю «Дамаск ЗЛС» (далі -
відповідач-2) згідно якого просить:

- стягнути з ТОВ «Дамаск ЗЛС» на користь
відповідача-1 4509600 грн., отриманих за
угодою №3 від 10.12.2006 року та додатковою
угодою про доповнення договору
купівлі-продажу товарів №3 від 10.12.2006
року;

- стягнути з відповідача-1 4509600 грн. у
доход держави належні на відшкодування
від ТОВ «Дамаск ЗЛС» за угодою №3 від
10.12.2006 року та додатковою угодою про
доповнення договору купівлі-продажу
товарів №3 від 10.12.2006 року.

В обґрунтування своїх вимог позивач
зазначає, що між відповідачами 10.12.2006
року укладено договір купівлі-продажу
№3 та 01.03.2007 року додаткову угоду № 1 до
нього, згідно умов цього договору
відповідач-1 сплатив відповідачу-2 4509600
грн.

Враховуючи те, що постановою
господарського суду Дніпропетровської
області від 05.10.2007 року по справі №
А8/457-07 визнано недійсними установчі
документи та свідоцтво платника ПДВ
відповідача-2 з моменту їх реєстрації,
та постановою Ленінського районного
суду м. Дніпропетровська від 26.03.2008 року
по кримінальній справі №67079049
встановлено, що у засновників ТОВ
«Дамаск ЗЛС» був відсутній намір
займатися підприємницькою діяльністю
позивач вважає вказаний договір
нікчемним.

Постановою Господарського суду
Дніпропетровської області від 06 грудня
2012 року суд відмовив у задоволенні
позову в частині стягнення з
відповідача-1 в доход держави
відшкодування у розмірі 4509600 грн. та
закрив провадження у справі в частині
вимог щодо стягнення з відповідача-2 на
користь відповідача-1 4509600 грн.

Постанова суду мотивована тим, що
оскільки спірний договір був укладений
та виконаний протягом грудня 2006 року -
березня 2007 року, на час вирішення спору
закінчився строк для застосування
наслідків визнання угоди недійсною, як
адміністративно-господарських
санкцій.

Крім того враховуючи те, що на час
вирішення спору припинено діяльність
суб'єкта господарювання - відповідача-2
провадження у справі в частини
позовних вимог до нього підлягає
закриттю.

Не погодившись з постановою суду
першої інстанції, позивач оскаржив її
до апеляційного суду з підстав
порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права.
Просить скасувати постанову суду
першої інстанції та прийняти нову
постанову, якою позов задовольнити.

В апеляційній скарзі зазначає, що
встановлені статтею 250 ГК України
строки поширюються лише на
застосування контролюючим органом
адміністративно-господарських
санкцій, а не на їх стягнення в судовому
порядку, що здійснюється в межах
строків звернення, встановлених
статтею 99 КАС України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
перевіривши законність та
обґрунтованість постанови суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, обговоривши доводи апеляційної
скарги, дослідивши матеріали справи,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга задоволенню не підлягає з
наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та
знайшло своє підтвердження під час
розгляду апеляційної скарги, що 10.12.2006
року між ВАТ «Науково-дослідний та
проектно-конструкторський інститут
гірничого машинобудування з Дослідним
заводом» (покупець) та ТОВ «Дамаск ЗЛС»
(продавець) було укладено договір
купівлі-продажу товарів № 3 та 01.03.2007
року додаткова угода № 1 до нього.

За умовами цього договору
відповідачем-1 було перераховано
відповідачу-2 4509600 грн.

Між тим, постановою Ленінського
районного суду м. Дніпропетровська від
26.03.2008 року по кримінальній справі
№67079049 встановлено факт вчинення
директором відповідача-2 - ОСОБА_1
злочинів передбачених ч. 1 ст. 205, ч.1, 3 ст.
358 КК України.

Враховуючи обставини, встановлені
вказаною постановою, суд першої
інстанції погодився з твердженням
позивача про наявність у відповідача-2
мети завідомо суперечної інтересам
держави і суспільства при укладенні
договору купівлі-продажу товарів № 3
від 10.12.2006 року та додаткової угоди до
нього.

Стягнення з відповідачів одержаного
ними за нікчемним правочином є
предметом спору переданого на
вирішення суду.

Вирішуючи спірні відносини між
сторонами та відмовляючи у задоволені
позову в частині позовних вимог до
відповідача-1, суд першої інстанції
виходив з того, що спірний договір був
укладений та виконаний протягом грудня
2006 року - березня 2007 року, тому на час
вирішення спору закінчився строк для
застосування наслідків визнання угоди
недійсною, та як наслідок строк
застосування
адміністративно-господарських
санкцій, крім того відповідачем-2 не
виконано зобов'язання за спірним
договором.

Закриваючи провадження у справі в
частині позовних вимог до
відповідача-2, суд першої інстанції
виходив з того, що на час вирішення
спору припинено діяльність суб'єкта
господарювання - відповідача-2.

Колегія суддів, проаналізувавши на
підставі фактичних обставин справи
застосування судом першої інстанції
норм матеріального і процесуального
права при винесенні оскарженої
постанови, виходить з наступного.

Згідно із ч. 2 ст. 215 Цивільного кодексу
України недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). У цьому разі
визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається.

Частиною 1 статті 207 Господарського
кодексу України встановлено, що
господарське зобов'язання, що не
відповідає вимогам закону, або вчинено
з метою, яка завідомо суперечить
інтересам держави і суспільства, або
укладено учасниками господарських
відносин з порушенням хоча б одним з
них господарської компетенції
(спеціальної правосуб'єктності), може
бути на вимогу однієї із сторін, або
відповідного органу державної влади
визнано судом недійсним повністю або в
частині.

Відповідно до ч. 1 ст. 208 Господарського
кодексу України якщо господарське
зобов'язання визнано недійсним як таке,
що вчинено з метою, яка завідомо
суперечить інтересам держави і
суспільства, то за наявності наміру в
обох сторін - у разі виконання
зобов'язання обома сторонами - в доход
держави за рішенням суду стягується
все одержане ними за зобов'язанням, а у
разі виконання зобов'язання однією
стороною з другої сторони стягується в
доход держави все одержане нею, а також
все належне з неї першій стороні на
відшкодування одержаного. У разі
наявності наміру лише у однієї із
сторін усе одержане нею повинно бути
повернено другій стороні, а одержане
останньою або належне їй на
відшкодування виконаного стягується
за рішенням суду в доход держави.

Таким чином враховуючи положення
вказаних правових норм та дослідивши
докази по справі, а саме постанову
Ленінського районного суду м.
Дніпропетровська від 26.03.2008 року по
кримінальній справі №67079049, суд першої
інстанції вірно встановивши обставини
справи, які свідчать про наявність у
відповідача-2 мети завідомо суперечної
інтересам держави і суспільства при
укладанні угоди з відповідачем-1,
відсутності як наслідок поставки
товару від відповідача-2 до
відповідача-1, дійшов обґрунтованого
висновку про відсутність підстав для
задоволення позову, оскільки наявність
наміру на вчинення правочину з метою,
яка завідомо суперечить інтересам
держави і суспільства було встановлена
лише у відповідача-2.

Позивачем не доведено наявність у
відповідача-1 вини та умислу
спрямованого на заволодіння державним
майном, порушення публічного порядку,
не надано доказів про умисність
укладання угоди з метою, яка завідомо
суперечить інтересам держави і
суспільства, тому вимоги позивача щодо
застосування наслідків визнання угоди
недійсною, як
адміністративно-господарських санкцій
є безпідставними.

Між тим, суд першої інстанції,
мотивуючи своє рішення, крім того
послався на пропуск строку
застосування
адміністративно-господарських
санкцій, що на думку суду апеляційної
інстанції є помилковим, оскільки
встановлені статтею 250 ГК України
строки застосування
адміністративно-господарських санкцій
поширюються лише на їх застосування
контролюючим органом, а не на їх
стягнення в судовому порядку, що
здійснюється в межах строків звернення
встановлених статтею 99 КАС України.

Однак, згідно із ч.2 ст.200 КАС України не
може бути скасовано правильне по суті
рішення суду з одних лише формальних
міркувань.

Крім цього, суд першої інстанції
враховуючи те, що згідно з витягом з
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців №
11393501 від 14.10.2011 року стан юридичної
особи ТОВ «Дамаск ЗЛС» - припинено, на
підставі п.5 ч.1 ст.157 КАС України,
обґрунтовано закрив провадження у
справі в частині позовних вимог про
стягнення з ТОВ «Дамаск ЗЛС» на користь
ВАТ «Науково-дослідний та
проектно-конструкторський інститут
гірничого машинобудування з Дослідним
заводом» 4509600 грн., отриманих за
договором № 3 від 10.12.2006 року та
додатковою угодою до нього.

На підставі зазначеного, суд
апеляційної інстанції вважає, що суд
першої інстанції під час розгляду
даної справи об'єктивно, повно та
всебічно дослідив обставини, які мають
суттєве значення для вирішення справи,
дав їм правильну юридичну оцінку і
ухвалив законне, обґрунтоване рішення,
доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують, тому постанову
суду першої інстанції у даній справі
необхідно залишити без змін, а
апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись: пунктом 1 частини 1 статті 198,
статтями 205, 206 КАС України,
Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної
податкової служби у Дніпропетровської
області - залишити без задоволення, а
постанову Господарського суду
Дніпропетровської області від 06 грудня
2012 року у справі № А23/611 - без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складання
в повному обсязі, шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Повний текст ухвали виготовлений 4
березня 2014 року.

Головуючий:
В.Є. Чередниченко

Суддя:
А.О. Коршун

Суддя:
О.О. Круговий