Справа № 826/14338/13-а
Суддя: Глущенко Я.Б.
Дата ухвалення: 2014-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
Головуючий у 1-й інстанції: Костенко
Суддя-доповідач:
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 березня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого - судді Глущенко
Я.Б.,

суддів
Пилипенко О.Є., Романчук О.М.,

розглянувши у письмовому провадженні
справу за адміністративним позовом
Приватного підприємства «Аспект-«Л» до
Державної податкової інспекції у
Деснянському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень, за
апеляційною скаргою Державної
податкової інспекції у Деснянському
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві на постанову
Окружного адміністративного суду м.
Києва від 01 листопада 2013 року,

В С Т А Н О В И В:

ПП «Аспект-«Л» звернулося у суд із
позовом до Державної податкової
інспекції у Деснянському районі
Головного управління Міндоходів у м.
Києві, в якому просило визнати
протиправними дії щодо прийняття
податкових повідомлень-рішень від
04.06.2013 року № та №, а також
скасувати ці рішення.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від 01
листопада 2013 року позов задоволено
частково. Скасовано оспорювані
податкові повідомлення-рішення, у
визнанні протиправними дій щодо
прийняття таких в позові відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду,
відповідач подав апеляційну скаргу, в
якій просить скасувати постанову суду
першої інстанції та ухвалити нове
рішення про відмову в задоволенні
позовних вимог у повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши матеріали справи та доводи
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає залишенню
без задоволення, а постанова суду - без
змін з таких підстав.

Так, суд першої інстанції дійшов
висновку про неправомірність
оскаржуваних податкових
повідомлень-рішень з огляду на
необґрунтованість встановленого
відповідачем порушення податкового
законодавства під час перевірки
позивача по господарським
взаємовідносинам останнього з ТОВ
«Дженіт Флай».

З такими висновками суду не можна не
погодитися.

Колегією суддів установлено, що
відповідачем проведено документальну
позапланову невиїзну перевірку
позивача з питань дотримання вимог
чинного податкового законодавства
щодо своєчасності, достовірності,
повноти нарахування та сплати до
бюджету податку на додану вартість та
податку на прибуток по
взаємовідносинах з ТОВ «Дженіт Флай»
за період з 01.10.2011 року по 31.12.2011 року, за
підсумками якої складено акт від 23.05.2013
року №959/2240/30312377 та виявлено порушення
п. 138.2 ст. 138, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139
Податкового кодексу України, в
результаті чого занижено суму податку
на прибуток, яка підлягає нарахуванню
до сплати в бюджет за ІV квартал 2011 року,
у розмірі 1955 грн., п. п. 198.1, 198.2, 198.3 ст. 198,
п. п. 201.1, 201.4, 201.6 ст. 201 Податкового
кодексу України, в результаті чого
занижено суму податку на додану
вартість, яка підлягає нарахуванню до
сплати в бюджет за жовтень 2011 року, у
розмірі 1700 грн.

У зв'язку із наведеним, відповідачем
прийнято податкові
повідомлення-рішення від 04.06.2013 року
№, яким позивачу збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість в загальному розмірі
на 2125 грн., з них 1700 грн. - за основним
платежем, 425 грн. - за штрафними
санкціями, №, яким позивачу
збільшено суму грошового зобов'язання
з податку на прибуток у розмірі 1955 грн.
(без застосування штрафних санкцій).

Не погоджуючись із такими рішеннями
податкового органу, позивач звернувся
у суд.

Обговорюючи правомірність прийняття
відповідачем оскаржуваних податкових
повідомлень - рішень, судова колегія
зважає на таке.

Як убачається із матеріалів справи, а
саме акту перевірки, підставою для
визначення грошових зобов'язань з
податку на додану вартість та податку
на прибуток стало виявлення податковим
органом під час перевірки позивача
перебування останнього у
фінансово-господарських
взаємовідносинах з ТОВ «Дженіт Флай»
за договором, який, на переконання
податкової інспекції, не створює
юридичних наслідків, ним обумовлених.

Зазначені твердження контролюючого
органу ґрунтуються на висновках,
викладених у акті, складеному
працівниками Бориспільської ОДПІ
Київської області ДПС за підсумками
проведення документальної невиїзної
перевірки ТОВ «Дженіт Флай», від 05.01.2012
року №5/23-1/37563547.

Зі змісту вказаного акту слідує, що
контролюючим суб'єктом встановлено, що
надані до перевірки документи ТОВ
"Дженіт Флай" є недійсними, оскільки
підписані невідомою особою, а тому
господарські операції, що відбулись
між позивачем та названим
контрагентом, не підтверджені
відповідними доказами. При цьому, в
згаданому акті міститься посилання на
висновок спеціаліста від 02.11.2011 №193 ст.
експерта сектору
техніко-криміналістичного
забезпечення роботи Броварського МВ,
майора міліції Лавріненко Л.М., в якому
зазначено, що підписи від імені ОСОБА_3
в договорі №213 від 11.05.2010 року виконані
не ОСОБА_3, а іншою особою. Крім того, в
указаному акті контролюючий орган
посилається на службову записку ВПМ
Бориспільської ОДПІ, згідно з якою
встановлено відсутність у ТОВ «Дженіт
Флай» майна та інших матеріальних
ресурсів, економічно необхідних для
здійснення операцій з купівлі-продажу,
а також необхідних умов для досягнення
результатів економічної діяльності у
зв'язку з відсутністю трудових
ресурсів, основних фондів, складських
приміщень та транспортних засобів.

Аналізуючи наведені доводи, колегія
суддів зважає на таке.

Основним нормативно-правовим актом, що
врегульовує спірні правовідносини є
Податковий кодекс України.

Підпунктом 44.1 статті 44 Податкового
кодексу України встановлено, що для
цілей оподаткування платники податків
зобов'язані вести облік доходів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється
формування показників податкової
звітності, митних декларацій на
підставі даних, не підтверджених
документами, що визначені абзацом
першим цього пункту (абзац другий
вищевказаної правової норми).

Так, згідно вимог пп. 134.1.1. п. 134.1. ст. 134 ПК
України об'єктом оподаткування
податком на прибуток є прибуток із
джерелом походження з України та за її
межами, який визначається шляхом
зменшення суми доходів звітного
періоду, визначених згідно зі статтями
135 - 137 цього Кодексу, на собівартість
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг та суму інших витрат
звітного податкового періоду,
визначених згідно зі статтями 138 - 143
цього Кодексу, з урахуванням правил,
встановлених статтею 152 цього Кодексу.

Відповідно до п. 138.2 ст. 138 ПК України
витрати, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

Не включаються до складу витрат,
зокрема, витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими первинними
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення бухгалтерського обліку та
нарахування податку (пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139
ПК України).

Частиною 1 ст. 9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» передбачено, що
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факт
здійснення господарської операції.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Зі змісту акту перевірки слідує, що на
запит податкового органу позивач надав
до перевірки останньому документи, які
складались в процесі
фінансово-господарських
взаємовідносин з ТОВ «Дженіт Флай».

Так, перевіркою встановлено, що між
позивачем, як замовником, і ТОВ «Дженіт
Флай», як виконавцем, укладено договір
поставки від 25.10.2011 року №117, згідно з
яким виконавець зобов'язується
виконати друк поліграфічної продукції
- газети "Аспект" та передати замовнику,
останній в свою чергу повинен надати
необхідні матеріали для виконання
зазначених робіт, прийняти їх та
оплатити на умовах і в порядку,
визначених даним договором.

До перевірки та до суду позивачем
надано виписані ТОВ «Дженіт Флай» та
прийняті позивачем рахунок-фактуру від
25.10.2011 року №СФ-2510, видаткову накладну
від 31.10.2011 року №РН-311/11 та податкову
накладну від 31.10.2011 №35 на суму 10200 грн. (в
т.ч. 1700 грн. ПДВ).

Також, матеріалами справи
підтверджується, що розрахунки між
позивачем і ТОВ «Дженіт Флай» за
виготовлену поліграфічну продукцію
проведені у повному обсязі згідно
платіжного доручення від 31.10.2011 року
№443.

Результати вищеописаних господарських
операцій позивачем відображено в
податковому обліку з податку на
прибуток та ПДВ: задекларовано в складі
валових витрат за IV квартал 2011 року
суму 8500 грн. та у складі податкового
кредиту за жовтень 2011 року - 1700 грн. ПДВ.

Господарська зацікавленість позивача
у придбанні обумовленого договором №117
від 25.10.2011 року товару підтверджується
звичайною для останнього діяльністю.
Так, згідно довідки АБ №363825 з ЄДРПОУ,
видами діяльності позивача є, зокрема,
консультування з питань комерційної
діяльності та управління, дослідження
кон'юнктури ринку та виявлення
суспільної думки, надання інших
комерційних послуг.

Згідно пояснень позивача, поставлена
ТОВ «Дженіт Флай» поліграфічна
продукція придбавалась позивачем для
розміщення рекламної інформації
підприємств-замовників позивача,
зокрема Національного університету
біоресурсів і природокористування
України, Національного університету
харчових технологій, Київського
національного університету технології
та дизайну, ТОВ "ВНЗ "Університет
сучасних знань", Навчального закладу
комунальної форми власності "НВЦ
"Професіонал", "Центр моніторингу
столичної освіти" КП виконавчого
органу Київради, ЗАТ "ВНЗ "Національна
академія управління" та ін., що
підтверджується наданими до суду
копіями договорів, актів
здачі-прийняття робіт, податкових
накладних.

З огляду на викладене, колегія суддів
вважає, що дійсне виконання
господарських операцій між позивачем
та ТОВ «Дженіт Флай» належно
підтверджене первинними документами, а
замовлені першим послуги
безпосередньо стосуються його
господарської діяльності, а тому
правомірно віднесені до витрат, що
впливають на визначення об'єкта
оподаткування податком на прибуток.

Аналізуючи висновки податкового
органу щодо правомірності включення
позивачем до податкового кредиту сум,
на які виписано податкові накладні
контрагентом позивача, колегія суддів
приходить до наступного.

Податковим кредитом в розумінні
підпункту 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК України,
визнається сума, на яку платник податку
на додану вартість має право зменшити
податкове зобов'язання звітного
(податкового) періоду, визначена згідно
з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до підпункту «а» п. 198.1 ст. 198
ПК України право на віднесення сум
податку до податкового кредиту виникає
у разі здійснення операцій з придбання
або виготовлення товарів (у тому числі
в разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг.

В силу п. 198.2 ст. 198 Податкового кодексу
України датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг або
дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Згідно з п. 198.3 ст. 198 Податкового
кодексу України податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

- придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Пунктом 198.6 ст. 198 ПК України
встановлено, що не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
(або підтверджені податковими
накладними, оформленими з порушенням
вимог статті 201 цього Кодексу) чи не
підтверджені митними деклараціями,
іншими документами, передбаченими
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Платник податку зобов'язаний надати
покупцю (отримувачу) на його вимогу
підписану уповноваженою платником
особою та скріплену печаткою податкову
накладну, у якій зазначаються в окремих
рядках такі обов'язкові реквізити: а)
порядковий номер податкової накладної;
б) дата виписування податкової
накладної; в) повна або скорочена назва,
зазначена у статутних документах
юридичної особи або прізвище, ім'я та по
батькові фізичної особи,
зареєстрованої як платник податку на
додану вартість, - продавця
товарів/послуг; г) податковий номер
платника податку (продавця та покупця);
ґ) місцезнаходження юридичної особи -
продавця або податкова адреса фізичної
особи - продавця, зареєстрованої як
платник податку; д) повна або скорочена
назва, зазначена у статутних
документах юридичної особи або
прізвище, ім'я та по батькові фізичної
особи, зареєстрованої як платник
податку на додану вартість, - покупця
(отримувача) товарів/послуг; е) опис
(номенклатура) товарів/послуг та їх
кількість, обсяг; є) ціна постачання без
урахування податку; ж) ставка податку
та відповідна сума податку в цифровому
значенні; з) загальна сума коштів, що
підлягають сплаті з урахуванням
податку; и) вид цивільно-правового
договору; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД
(для підакцизних товарів та товарів,
ввезених на митну територію України) (п.
201.1 ст. 201 ПК України).

В силу п. 201.4 ст. 201 названого Кодексу
податкова накладна виписується у двох
примірниках у день виникнення
податкових зобов'язань продавця.
Оригінал податкової накладної
видається покупцю, копія залишається у
продавця товарів/послуг.

Податкова накладна є податковим
документом і одночасно відображається
у податкових зобов'язаннях і реєстрі
виданих податкових накладних продавця
та реєстрі отриманих податкових
накладних покупця.

Згідно з п. 201.7 ст. 201 ПК України
податкова накладна виписується на
кожне повне або часткове постачання
товарів/послуг, а також на суму коштів,
що надійшли на поточний рахунок як
попередня оплата (аванс).

Пунктом 201.8 ст. 201 цього Кодексу
встановлено, що право на нарахування
податку та складання податкових
накладних надається виключно особам,
зареєстрованим як платники податку в
порядку, передбаченому статтею 183 цього
Кодексу.

Податкова накладна видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту.

Таким чином, судова колегія зазначає,
що законодавцем визначено єдину
підставу виникнення права у платника
податку на отримання податкового
кредиту, пов'язану з отриманням таким
платником податкової накладної,
оформленої належним чином із
зазначенням усіх обов'язкових
реквізитів, визначених Податковим
кодексом України, та видану суб'єктом
підприємницької діяльності,
зареєстрованим платником податку на
додану вартість.

У матеріалах справи відсутні будь-які
дані про те, що на момент надання
податкових накладних контрагент
позивача не був зареєстрованим
платником податку на додану вартість, а
тому не мав права виписувати податкові
накладні.

У свою чергу, відповідність зазначених
податкових накладних вимогам,
встановленим пунктом 201.1. статті 201 ПК
України стосовно порядку оформлення та
підстав їх видачі, відповідачем не
заперечується.

Колегія суддів звертає увагу на те, що
однією із основних засад податкового
законодавства України є презумпція
правомірності рішень платника податку
в разі якщо норма закону чи іншого
нормативно-правового акта, виданого на
підставі закону, або якщо норми різних
законів чи різних нормативно-правових
актів припускають неоднозначне
(множинне) трактування прав та
обов'язків платників податків (пп. 4.1.4
пункту 4.1 статті 4 Податкового кодексу
України).

Зазначена норма поширюється також і на
кваліфікацію господарських операцій з
метою формування платником податків
витрат для визначення об'єкта
оподаткування податком на прибуток
та/або податкового кредиту з податку на
додану вартість. За змістом указаної
норми відповідні витрати і податковий
кредит вважаються сформованими
платником податків правомірно, однак
контролюючий орган не позбавлений
можливості довести в установленому
порядку факт невідповідності
задекларованих наслідків
господарської операції платника
податків у податковому обліку
фактичним обставинам.

Судова колегія вважає за необхідне
вказати на те, що подання платником до
контролюючого органу усіх належним
чином оформлених первинних документів,
передбачених податковим
законодавством, з ціллю отримання
податкової вигоди є підставою для її
отримання, якщо податковий орган не
доведе неправдивість, недостовірність
або суперечливість відомостей, що
містяться у таких документах.

Доводи ж податкового органу про
отримання платником необґрунтованої
податкової вигоди мають ґрунтуватись
на сукупності доказів, що безспірно
підтверджують існування обставин, які
виключають право платника на
формування податкового кредиту та
витрат, що враховуються при обчисленні
об'єкта оподаткування податком на
прибуток.

Колегія суддів погоджується із
висновком суду першої інстанції, що
твердження відповідача в акті про те,
що надані до перевірки документи ТОВ
«Дженіт Флай» є недійсними, оскільки
підписані невідомою особою, - не
підтверджені відповідними доказами,
позаяк висновок спеціаліста від 02.11.2011
року №193 не стосується ані періоду, ані
особи, ані документів, які складалися
по операціям між позивачем та ТОВ
«Дженіт Флай», тому не впливає на їх
дійсність.

Окрім того, колегія суддів вважає, що
місцевий суд небезпідставно не
враховував посилання відповідача на
акт Бориспільської ОДПІ від 05.01.2012
№523-1/37563547 про результати невиїзної
перевірки ТОВ «Дженті Флай», в якому
зазначено про недійсність та
нікчемність правочинів ТОВ «Дженіт
Флай» з контрагентами, які порушують
публічний порядок, оскільки вказані
висновки зроблені без належних і
достатніх матеріалів та не
відповідають вимогам чинного
законодавства, а судження відповідача
про відсутність достатніх ресурсів для
провадження ТОВ «Дженіт Флай»
господарської діяльності є
необґрунтованими, адже ґрунтуються
виключно на припущеннях.

Таким чином, колегія суддів
погоджується з доводами, викладеними в
адміністративному позові щодо
протиправності оскаржуваних
податкових повідомлень-рішень, що є
підставою для їх скасування.

З огляду на викладене, судовою колегію
не встановлено підстав для задоволення
вимог апеляційної скарги.

Згідно зі ст.ст. 198 ч. 1 п. 1, 200 КАС України,
суд апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову суду - без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 212,
254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Деснянському
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві залишити без
задоволення.

Постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 01 листопада 2013 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена протягом двадцяти
днів після набрання законної сили
шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддяЯ.Б. Глущенко
суддя О.Є. Пилипенко
суддяО.М. Романчук

.

Головуючий суддя
Глущенко Я.Б.

Судді:
Пилипенко О.Є.

Романчук О.М