Справа № 2а-1443/11/1216
Суддя: Штульман І.В.
Дата ухвалення: 2014-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"13" лютого 2014 р. м. Київ
К/9991/29449/12

Вищий адміністративний суд України в
складі колегії суддів:

головуючого:Штульман І.В. (доповідач),
суддів:Заїки М.М., Стародуба О.П., -

провівши в порядку касаційного
провадження попередній розгляд справи
за позовом ОСОБА_4 до Первомайського
міського відділу Управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Луганській області про визнання
наказу про звільнення нечинним,
поновлення на роботі, стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу, стягнення моральної шкоди, за
касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу
Первомайського міського суду
Луганської області від 23 листопада 2011
року та ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 23 березня
2012 року, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_4 13 травня 2011 року звернувся в суд
з позовом, у якому просив: визнати наказ
начальника Первомайського міського
відділу Управління Міністерства
внутрішніх справ України в Луганській
області від 17 січня 2011 року № 8 у
частині його звільнення із органів
внутрішніх справ в запас Збройних Сил
України за пунктом 63 «є» (за порушення
дисципліни) Положення про проходження
служби рядовим і начальницьким складом
органів внутрішніх справ України
незаконним та нечинним; поновити його
на роботі на посаді, в спеціальному
званні, та з грошовим утриманням, що
передувало звільненню; визнати увесь
час після звільнення з 17 січня 2011 року
до ухвалення рішення про поновлення на
роботі вимушеним прогулом; стягнути з
Первомайського міського відділу
Управління Міністерства внутрішніх
справ України в Луганській області за
увесь час вимушеного прогулу оплату в
розмірі середньомісячного грошового
утримання; стягнути з відповідача 5000
гривень в рахунок відшкодування
завданої йому моральної шкоди.

Ухвалою Первомайського міського суду
Луганської області від 17 травня 2011 року
позовну заяву ОСОБА_4 до Первомайського
міського відділу Управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Луганській області про визнання
наказу про звільнення нечинним,
поновлення на роботі, стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу, стягнення моральної шкоди
залишено без розгляду в зв'язку
пропуском позивачем строку звернення
до адміністративного суду.

Ухвалою Донецького апеляційного
адміністративного суду від 14 вересня

2011 року ухвалу Первомайського
міського суду Луганської області від 17
травня 2011 року скасовано, справу
повернуто до суду першої інстанції для
вирішення питання про відкриття
провадження в адміністративній справі.
Підставою для скасування ухвали суду
першої інстанції є висновок про
передчасність вирішення питання про
пропуск позивачем строку звернення до
суду, оскільки залишенню позову без
розгляду повинно передувати розгляд
клопотання про поновлення строку
звернення до суду.

Ухвалою Первомайського міського суду
Луганської області від 26 жовтня 2011 року
позовну заяву ОСОБА_4 залишено руху в
зв'язку з відсутністю клопотання про
поновлення строку звернення до суду,
позивачеві надано термін для усунення
зазначеного недоліку до 6 листопада 2011
року.

8 листопада 2011 року ОСОБА_4 звернувся з
клопотанням про поновлення строку
звернення до суду.

У зв'язку з тим, що позивач заявивши
клопотання про поновлення строку
звернення до суду його нічим не
вмотивував та не обґрунтував і,
відповідно, ніяких доказів не надав, то
ухвалою Первомайського міського суду
Луганської області від 11 листопада 2011
року позов ОСОБА_4 повторно залишено
без руху, встановлено йому термін для
усунення недоліків позовної заяви до 21
листопада 2011 року.

На виконання вказаної ухвали позивачем
21 листопада 2011 року надано клопотання,
в якому зазначено, що строк звернення
до суду пропущений у зв'язку з його
необізнаністю про порядок та строки
звернення до суду.

Ухвалою Первомайського міського суду
Луганської області від

23 листопада 2011 року позовну заяву
ОСОБА_4 до Первомайського міського
відділу Управління Міністерства
внутрішніх справ України в Луганській
області про визнання наказу про
звільнення нечинним, поновлення на
роботі, стягнення середнього заробітку
за час вимушеного прогулу, стягнення
моральної шкоди залишено без розгляду
в зв'язку пропуском позивачем строку
звернення до адміністративного суду.

Ухвалою Донецького апеляційного
адміністративного суду від 23 березня

2012 року ухвалу Первомайського
міського суду Луганської області від 23
листопада 2011 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4,
посилаючись на порушення судами норм
права, просить скасувати ухвалу
Первомайського міського суду
Луганської області від 23 листопада 2011
року та ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 23 березня
2012 року і направити справу для
продовження розгляду.

Касаційна скарга задоволенню не
підлягає з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
перевіряє правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, правової оцінки обставин у
справі і не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що наказом Первомайського
міського відділу Управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Луганській області від 17 січня 2011
року № 8 звільнено із органів
внутрішніх справ в запас Збройних Сил
України за пунктом 63 «є» (за порушення
дисципліни) Положення про проходження
служби рядовим і начальницьким складом
органів внутрішніх справ України,
зокрема, сержанта міліції ОСОБА_4,
інспектора патрульної служби взводу
патрульної служби, підпорядкованого
Первомайському міському відділу
Управління Міністерства внутрішніх
справ України в Луганській області.
Саме в цей день позивачеві стало відомо
про звільнення.

З позовом до суду про поновлення своїх
прав ОСОБА_4 звернувся лише 13 травня 2011
року.

Залишаючи позовні вимоги без розгляду
суд першої інстанції, з рішенням якого
погодився апеляційний суд, посилаючись
на статті 99, 100 Кодексу
адміністративного судочинства
України, статті 20, 21 Дисциплінарного
статуту органів внутрішніх справ
України, затвердженого Законом України
від 22 лютого 2006 року № 3460-IV, статтю 233
Кодексу законів про працю України,
дійшов висновку, що позивачем не надано
відповідних доказів досудового
вирішення спору, обґрунтування та
доказів поважності причин пропуску
встановленого строку звернення до
адміністративного суду.

Пунктом 2 частини 2 статті 17 Кодексу
адміністративного судочинства України
визначено, що юрисдикція
адміністративних судів поширюється на
публічно-правові спори, зокрема, спори
з приводу прийняття громадян на
публічну службу, її проходження,
звільнення з публічної служби.

Згідно із частиною 2 статті 99 Кодексу
адміністративного судочинства України
для звернення до адміністративного
суду за захистом прав, свобод та
інтересів особи встановлюється
шестимісячний строк, який, якщо не
встановлено інше, обчислюється з дня,
коли особа дізналася або повинна була
дізнатися про порушення своїх прав,
свобод чи інтересів, водночас у
частинах 3, 4 цієї статті вказано, що для
захисту прав, свобод та інтересів особи
цим Кодексом та іншими законами можуть
встановлюватися інші строки для
звернення до адміністративного суду,
які, якщо не встановлено інше,
обчислюються з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів. Для звернення до суду у
справах щодо прийняття громадян на
публічну службу, її проходження,
звільнення з публічної служби
встановлюється місячний строк. Якщо
законом передбачена можливість
досудового порядку вирішення спору і
позивач скористався цим порядком, то
для звернення до адміністративного
суду встановлюється місячний строк,
який обчислюється з дня, коли позивач
дізнався про рішення суб'єкта владних
повноважень за результатами розгляду
його скарги на рішення, дії або
бездіяльність суб'єкта владних
повноважень.

Статтею 100 Кодексу адміністративного
судочинства України визначено
наслідки пропущення строків звернення
до адміністративного суду, згідно
частини 1 цієї статті (у редакції,
чинній на час звернення в суд з
вказаним позовом) адміністративний
позов, поданий після закінчення
строків, установлених законом,
залишається без розгляду, якщо суд за
заявою особи, яка його подала, не знайде
підстав для поновлення строку, про що
постановляється ухвала.

Перебування особи на державній службі
є однією із форм реалізації
закріпленого у статті 43 Конституції
України права на працю.

Частиною 1 статті 233 Кодексу законів про
працю України передбачено, що
працівник може звернутися з заявою про
вирішення трудового спору
безпосередньо до районного, районного
у місті, міського чи міськрайонного
суду в тримісячний строк з дня, коли він
дізнався або повинен був дізнатися про
порушення свого права, а у справах про
звільнення - в місячний строк з дня
вручення копії наказу про звільнення
або з дня видачі трудової книжки.

Враховуючи наведене та те, що поважними
причинами пропуску строку є такі
обставини, які є об'єктивно
непереборними, не залежать від
волевиявлення особи та пов'язані з
дійсними істотними перешкодами для
своєчасного вчинення процесуальної
дії, колегія суддів вказує на
обґрунтованість висновку судів
попередніх інстанцій щодо недоведення
зі сторони ОСОБА_4 поважності причин
пропуску ним строку для звернення до
суду з цим позовом.

Відповідно до частини 3 статті 2201
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
відхиляє касаційну скаргу і залишає
рішення без змін, якщо відсутні
підстави для скасування судового
рішення.

Згідно статті 224 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанцій не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій. Не може
бути скасовано судове рішення з
мотивів порушення судом норм
процесуального права, якщо це не
призвело і не могло призвести до
неправильного вирішення справи.

За таких обставин колегія суддів
вважає, що касаційну скаргу слід
залишити без задоволення, оскільки
ухвала Первомайського міського суду
Луганської області від 23 листопада 2011
року та ухвала Донецького апеляційного
адміністративного суду від 23 березня
2012 року постановлені з додержанням
норм права, а доводи касаційної скарги
висновок судів не спростовують,
підстави для призначення справи до
розгляду в судовому засіданні
відсутні.

Керуючись статтями 220, 2201, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

у х в а л и в :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 -
залишити без задоволення.

Ухвалу Первомайського міського
суду Луганської області від 23
листопада 2011 року та ухвалу Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 23 березня 2012 року у справі за
позовом ОСОБА_4 до Первомайського
міського відділу Управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Луганській області про визнання
наказу про звільнення нечинним,
поновлення на роботі, стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу, стягнення моральної шкоди -
залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
Штульман І.В.

Судді:
Заїка М.М.

Стародуб О.П.