Справа № 812/3625/13-а
Суддя: Конюшко К.В.
Дата ухвалення: 2014-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"13" березня 2014 р. м. Київ
К/800/46534/13

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача
Конюшка К.В.

суддів:
Мороза В.Ф., Чалого С.Я.

розглянувши в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами касаційну скаргу ОСОБА_2 на
постанову Луганського окружного
адміністративного суду від 18 червня 2013
року та ухвалу Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 14 серпня 2013 року

у справі № 812/3625/13-а

за позовом ОСОБА_2

до Відділу держземагенства у
Новопсковському районі
Луганської області, Новопсковського
районного управління юстиції
Луганської області

треті особи, які не заявляють
самостійних вимог

на предмет спору на стороні
відповідача

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Промінь»,
ОСОБА_3

про скасування
державної реєстрації договору оренди
землі

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2013 року ОСОБА_2 звернувся до
Луганського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до Відділу
держземагенства у Новопсковському
районі Луганської області,
Новопсковського районного управління
юстиції Луганської області, треті
особи Товариство з обмеженою
відповідальністю «Промінь», ОСОБА_3 про
скасування державної реєстрації
договору оренди землі від 22.02.2012 № 875.

Постановою Луганського окружного
адміністративного суду від 18.06.2013,
залишеною без змін ухвалою Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 14.08.2013, у задоволенні позову
відмовлено.

Не погоджуючись зі вказаними рішеннями
судів попередніх інстанцій, ОСОБА_2
оскаржив їх у касаційному порядку.

У касаційній скарзі скаржник просив
скасувати вказані судові акти з
мотивів порушення названими судами
норм матеріального права, прийняти
нове рішення - про задоволення позову.

У своїх запереченнях на касаційну
скаргу Відділ держземагенства у
Новопсковському районі Луганської
області просив залишити рішення судів
попередніх інстанцій без змін, а скаргу
- без задоволення

Справу розглянуто в порядку письмового
провадження, установленому пунктом
першим частини першої статті 222 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Згідно з частиною другою статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
переглядає судові рішення судів першої
та апеляційної інстанцій у межах
касаційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача,
розглянувши та обговоривши доводи
касаційної скарги, перевіривши
матеріали справи і правильність
застосування судами норм
процесуального та матеріального права,
судова колегія дійшла висновку про те,
що касаційна скарга задоволенню не
підлягає з огляду на таке.

Як установлено судами попередніх
інстанцій, ОСОБА_4 була власницею
земельної ділянки площею 6,9316 га, що
підтверджується державним актом на
право власності на земельну ділянку
серії ЛГ № 005190.

27.04.2006 між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 було
укладено договір оренди землі, згідно
якого ОСОБА_4 передала ОСОБА_2 в оренду
земельну ділянку площею 6,9316 га.

16.05.2006 договір оренди землі (далі по
тексту - Договір) був зареєстрований
Новопсковським районним відділом
земельних ресурсів, про що у Книзі
записів про державну реєстрацію
державних актів на право власності на
земельну ділянку та на право
постійного користування земельною
ділянкою, договорів оренди землі
внесено запис за № 33.

Договір був укладений строком на 10
років. Пунктом 8 Договору передбачено,
що орендна плата встановлена у розмірі
1000 грн., яка вноситься до 20 числа
першого за звітним роком місяця та
повинна переглядатись один раз на два
роки. Пунктом 40 Договору визначено, що
перехід права власності на орендовану
земельну ділянку до другої особи, не є
підставою для зміни умов або
розірвання договору.

Після смерті ОСОБА_4 її донька ОСОБА_3,
на підставі свідоцтва про право на
спадщину за законом ВМХ № 326376 від
02.09.2010, отримала державний акт на право
власності на земельну ділянку ЯЛ № 038193
від 01.06.2011.

27.09.2011 ОСОБА_3 уклала з ТОВ «Промінь»
договір оренди землі № 875 на підставі
державного акту на право власності на
земельну ділянку серії ЯЛ № 038193 від
01.06.2011.

22.02.2012 відділом Держкомзему у
Новопсковському районі було
зареєстровано договір оренди
земельної ділянки, укладений між
ОСОБА_3 та ТОВ «Промінь», про що в Книзі
записів про державну реєстрацію
державних актів на право власності на
земельну ділянку та на право
постійного користування земельною
ділянкою, договорів оренди землі
внесено запис № 00973.

Відмовляючи ОСОБА_2 у скасуванні
державної реєстрації договору оренди
землі від 27.09.2011 № 875 суди першої та
апеляційної інстанцій виходили з того,
що права позивача не порушені,
оскільки той, незважаючи на існування
іншого договору оренди продовжує
користуватись спірною земельною
ділянкою. Крім того, через відсутність
судового рішення щодо скасування
одного з договорів, вирішення питання
про скасування державної реєстрації є
передчасним.

Судами попередніх інстанцій
установлено, що на час укладення та
здійснення державної реєстрації
договорів оренди земельної ділянки у
2006 році та у 2012 році повноваження
належали - відділу Держкомзему у
Новопсковському районі Луганської
області.

Згідно з постановою Кабінету Міністрів
України від 11.08.2011 № 974 «Про утворення
територіальних органів Державного
агентства земельних ресурсів» були
утворені як юридичні особи публічного
права територіальні органи Державного
агентства земельних ресурсів через
реорганізацію територіальних органів
Державного комітету із земельних
ресурсів шляхом приєднання до
новоутворених територіальних органів
Державного агентства земельних
ресурсів.

Статтею 19 Закону України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 № 1952 (в
редакції, яка діяла з моменту
реєстрації договору оренди № 875 до
04.07.2012) регламентовані підстави для
державної реєстрації прав та їх
обтяжень. Так, державна реєстрація прав
проводиться на підставі: 1) договорів,
укладених у порядку, встановленому
законом; 2) свідоцтв про право власності
на нерухоме майно, виданих відповідно
до вимог цього Закону; 3) свідоцтв про
право власності, виданих органами
приватизації наймачам житлових
приміщень у державному та комунальному
житловому фонді; 4) державних актів на
право власності або постійного
користування на земельну ділянку у
випадках, встановлених законом; 5)
рішень судів, що набрали законної сили;
6) інших документів, що підтверджують
виникнення, перехід, припинення прав на
нерухоме майно, поданих органу
державної реєстрації прав разом із
заявою.

Стаття 24 вказаного Закону зазначає, що
у державній реєстрації прав та їх
обтяжень може бути відмовлено у разі,
якщо: 1) заявлене право, обтяження не
підлягає державній реєстрації
відповідно до цього Закону; 2) об'єкт
нерухомого майна або більша його
частина розміщені на території іншого
органу державної реєстрації прав; 3) із
заявою про державну реєстрацію прав та
їх обтяжень звернулася неналежна
особа; 4) подані документи не
відповідають вимогам, встановленим цим
Законом, або не дають змоги встановити
відповідність заявлених прав
документам, що їх посвідчують; 5) заяву
про державну реєстрацію прав,
пов'язаних з відчуженням нерухомого
майна, подано після державної
реєстрації обтяжень, встановлених щодо
цього майна, крім випадків,
встановлених частиною дев'ятою статті
15 цього Закону; 6) заявлене право вже
зареєстровано.

За наявності підстав для відмови в
державній реєстрації оформлюється
рішення за зразком, встановленим
Міністерством юстиції України.

Відмова в державній реєстрації прав та
їх обтяжень з підстав, зазначених у
пункті 4 частини першої цієї статті, не
позбавляє заявника права повторно
звернутися із заявою за умови усунення
перешкод для державної реєстрації прав
та їх обтяжень.

Відмова в державній реєстрації прав та
їх обтяжень з підстав, не передбачених
цим Законом, заборонена.

Пунктом 16-1 Порядку ведення Книги
записів про державну реєстрацію
державних актів на право власності на
земельну ділянку та на право
постійного користування земельною
ділянкою, договорів оренди землі,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 09.09.2009 № 1021
встановлено, що державна реєстрація
договору оренди земельної ділянки із
земель приватної власності
здійснюється після державної
реєстрації земельної ділянки.

Державна реєстрація здійснюється
шляхом внесення відповідних
відомостей до Книги записів.

Відповідно до пунктів 6.1, 6.3-6.5
Тимчасових методичних рекомендацій із
ведення державного реєстру земель
згідно положень постанов Кабінету
Міністрів України від 09.09.2009 № 1021, від
18.08.2010 № 749 (із змінами внесеними
постановою Кабінету Міністрів України
від 20.07.2011 № 791) державна реєстрація
договору оренди земельної ділянки із
земель приватної власності
здійснюється після державної
реєстрації земельної ділянки.

Державна реєстрація договору оренди
земельної ділянки, договору суборенди
земельної ділянки (її частини)
здійснюється протягом чотирнадцяти
календарних днів з дня подання
документів.

Для державної реєстрації договору
оренди земельної ділянки із земель
приватної власності, договору
суборенди земельної ділянки (її
частини) до територіального органу
Держкомзему у районі (місті) подається
заява (додаток 6.1) і документи,
визначені у пункті 16-2 Порядку ведення
Книги записів.

Заява про державну реєстрацію договору
оренди земельної ділянки із земель
приватної власності, договору
суборенди земельної ділянки (її
частини) подається у випадках
державної реєстрації: договору оренди
земельної ділянки із земель приватної
власності, земельної ділянки
сільськогосподарського призначення;
договору суборенди земельної ділянки
(її частини); змін, внесених до договору
оренди (суборенди) земельної ділянки;
дострокового припинення дії договору
оренди (суборенди) земельної ділянки.

Присвоєння облікового номера заяві
здійснюється відповідно до пунктів
2.3-2.4 цих Тимчасових методичних
рекомендацій.

Подані документи розглядаються в
порядку черговості їх надходження.

Відмова у державній реєстрації
договору оренди земельної ділянки із
земель приватної власності, договору
суборенди земельної ділянки (її
частини) здійснюється територіальним
органом Держкомзему у районі (місті)
згідно із пунктом 16-3 Порядку ведення
Книги записів.

Відповідно до пункту 16-3 Порядку
ведення Книги записів про державну
реєстрацію державних актів на право
власності на земельну ділянку та на
право постійного користування
земельною ділянкою, договорів оренди
землі, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 09.09.2009 №
1021 територіальний орган
Держземагентства відмовляє у
державній реєстрації договору оренди
земельної ділянки із земель приватної
власності, договору суборенди
земельної ділянки (її частини), якщо: 1)
документи подані не в повному обсязі; 2)
подані документи не відповідають
вимогам, установленим цим Порядком.

У разі відмови у державній
реєстрації за результатами перевірки
поданих документів територіальний
орган Держземагентства протягом трьох
робочих днів готує висновок про
відмову в такій реєстрації та повертає
подані документи сторонам або
уповноваженим ними особам для
доопрацювання за актом
приймання-передачі.

Пунктом 16-2 зазначеного Порядку
визначений вичерпний перелік
документів, які подаються особою, яка
бажає здійснити державну реєстрацію
договору оренди земельної ділянки.

Так, для державної реєстрації договору
оренди земельної ділянки із земель
приватної власності, договору
суборенди земельної ділянки (її
частини) власник чи набувач права
або уповноважена ними особа подають
до відповідного територіального
органу Держземагентства заяву і такі
документи: 1) копія документа, що
посвідчує особу набувача права на
земельну ділянку або її власник, а
у разі подання заяви уповноваженою
ними особою - також копія документа, що
підтверджує його повноваження діяти
від імені таких осіб; 2) документація із
землеустрою, яка включає план
земельної ділянки і містить відомості
про координати поворотних точок меж
частини земельної ділянки та
обмінний файл - у разі державної
реєстрації договору суборенди частини
земельної ділянки; 3) договір оренди
земельної ділянки із земель приватної
власності, договір суборенди
земельної ділянки (її частини)
(кількість примірників договору
повинна бути на один примірник
більша, ніж кількість сторін договору);
4) копія реєстраційного номера
облікової картки платника податків
(ідентифікаційного номера) згідно з
Державним реєстром фізичних осіб -
платників податків та інших
обов'язкових платежів - для фізичної
особи, крім осіб, які через свої
релігійні переконання відмовляються
від прийняття номера та повідомили про
це відповідному органу державної
податкової служби, ідентифікаційного
коду згідно з Єдиним державним
реєстром підприємств та організацій
України або податкового номера - для
юридичної особи.

Під час подання заяви фізична особа
пред'являє паспорт або інший документ,
що посвідчує особу, а у разі подання
заяви уповноваженою особою - також
документ, що підтверджує її
повноваження діяти від імені такої
особи. Документ, що підтверджує
повноваження діяти від імені іноземної
особи повинен бути легалізований в
установленому законодавством порядку.

Забороняється вимагати подання
документів та відомостей, не
передбачених цим пунктом.

Як установлено судами попередніх
інстанцій, 30.01.2012 ОСОБА_3 звернулась до
відділу Держкомзему у Новопсковському
районі Луганської області з заявою про
державну реєстрацію договору оренди
земельної ділянки із земель приватної
власності, договору суборенди
земельної ділянки (її частини) та
просила здійснити реєстрацію договору
оренди на підставі державного акту ЯЛ
№ 038193 від 01.06.2011.

Оскільки ОСОБА_3 не була стороною
первинного договору оренди, який був
укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 та
раніше право (договір оренди) не
реєструвала, тому у відділу
Держкомзему у Новопсковському районі
Луганської області не було підстав для
відмови у здійснення реєстрації
договору оренди від 27.09.2011 № 875.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
погоджується з висновком судів
попередніх інстанцій, що порушення
процедури реєстрації договору оренди
№ 875 з боку Відділу Держкомзему у
Новопсковському районі Луганської
області допущено не було, наявність
підстав для скасування державної
реєстрації договору оренди землі №875,
укладеного ОСОБА_3 з ТОВ «Промінь»
відсутні.

Слід зазначити, що Державний реєстр
земель це складова частина державного
земельного кадастру. Як убачається з
витягу Державного земельного кадастру
про земельну ділянку, запис земель №
00973 в ньому не значиться взагалі, а
тому скасування такого запису є
неможливим.

Суд касаційної інстанції зазначає, що
позивачем неправильно обрано спосіб
захисту порушеного права.

Компетенція адміністративних судів
згідно з пунктом першим частини першої
статті 17 Кодексу адміністративного
судочинства України поширюється на
спори фізичних чи юридичних осіб із
суб'єктом владних повноважень, зокрема
щодо оскарження його рішень.

Відповідно до пункту 41 Договору № 875
(зворотній бік), Договір набирає
чинності після підписання сторонами та
його державної реєстрації. Тобто,
вимагаючи скасування державної
реєстрації договору оренди, яка
потягне за собою припинення дії цього
договору, позивач фактично просить суд
визнання за ним права на оренду спірної
земельної ділянки. Однак таке право не
може вирішуватись в порядку
адміністративного судочинства.

Крім того, такий спосіб захисту
порушеного права, як скасування
державної реєстрації договору оренди
землі № 875 суб'єкта владних
повноважень, не є універсальним і його
застосування у даному випадку не
можливе, адже даний спір є фактично
спором про право на оренду земельні
ділянки між ОСОБА_2 та ТОВ «Промінь»,
який повинен розглядатись в порядку
цивільного судочинства.

Суд касаційної інстанції дійшов
висновку, що Відділ держземагенства у
Новопсковському районі Луганської
області діяв на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України. Та
звертає увагу на те, що твердження
скаржника стосовно можливості
виникнення порушення його прав в
майбутньому не ґрунтуються на нормах
адміністративного судочинства,
оскільки Кодекс адміністративного
судочинства України передбачає
відновлення порушеного права, а не його
захист на майбутнє.

Зважаючи на викладене, доводи
касаційної скарги спростовуються вище
переліченими нормами права та
установленими обставинами справи, у
зв'язку з чим відсутні підстави для її
задоволення та скасування рішень судів
попередніх інстанцій.

Відповідно до частини першої статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Керуючись статтями 210 - 232 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без
задоволення.

Постанову Луганського окружного
адміністративного суду від 18 червня 2013
року та ухвалу Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 14 серпня 2013 року в цій справі
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, і
може бути переглянута Верховним Судом
України у строк та у порядку,
визначеними статтями 237 - 2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.