Справа № 817/3647/13-а
Суддя: Кузьменко Л.В.
Дата ухвалення: 2014-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Сало
Суддя-доповідач:Кузьменко Л.В.
УХВАЛА

іменем України

"13" березня 2014 р.
Справа № 817/3647/13-а

Житомирський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді
Кузьменко Л.В.

суддів:
Зарудяної Л.О.

Іваненко Т.В.,

при секретарі
Зеліковій О.В. ,

за участю сторін:

від позивача: ОСОБА_3, представника за
довіреністю,

від відповідача: Довгалюк І.Л.,
представника за довіреністю,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у м.Рівному
Головного управління Міндоходів у
Рівненській області на постанову
Рівненського окружного
адміністративного суду від "21"
листопада 2013 р. у справі за позовом
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 до
Державної податкової інспекції у
м.Рівному Головного управління
Міндоходів у Рівненській області про
скасування податкових повідомлень -
рішень ,

ВСТАНОВИВ:

В позові до суду Фізична особа -
підприємець ОСОБА_5 просить визнати
протиправними та скасування податкові
повідомлення-рішення Державної
податкової інспекції у м. Рівному
Головного управління Міндоходів у
Рівненській області.№, №
від 22.07.2013 та № від 27.09.2013.

В обґрунтування позову позивач вказує
на те, що з 11.06.2013р. по 21.06.2013р. Державною
податковою інспекцією у м. Рівному
Рівненської області Державної
податкової служби проведено планову
документальну перевірку з питань
дотримання вимог податкового
законодавства фізичною особою -
підприємцем ОСОБА_5 за період з 01.01.2011р.
по 31.12.2012р., за результатами якої
складено акт №156//17-100 від 02.07.2013р.
Позивач вважає, що правомірно включила
до складу витрат, витрати, понесені на
оплату послуг інформатизації,
юридичних послуг та маркетингу,
оскільки вони пов'язані з
господарською діяльністю, а саме з
наданням транспортно - експедиторських
послуг. Тому, вважає безпідставним
висновок відповідача щодо порушення
нею ст.138, ст.139, ст.177 Податкового
кодексу України. Позивач вказує, що
перевіряючим було перекручено дані та
не вірно визначено суми податкових
зобов'язань з податку на додану
вартість за період з 01.01.2011р. по 18.05.2011р.
Позивач вважає, що висновки
податкового органу, на підставі яких
були винесені оскаржувані податкові
повідомлення-рішення, що викладені в
акті №156//17-100 від 02.07.2013р. про
результати документальної перевірки з
питань дотримання вимог податкового
законодавства за період 01.01.2011р. по
31.12.2012р., є необґрунтованими та
безпідставними.

Постановою Рівненського окружного
адміністративного суду від 21 листопада
2013 року адміністративний позов
задоволено.

Скасовано податкові
повідомлення-рішення Державної
податкової інспекції у м.Рівному
Головного управління Міндоходів у
Рівненській області №, №
від 22.07.2013 та№000403742 від 27.09.2013.

Відповідач не погодився з постановою
суду першої інстанції, подав
апеляційну скаргу в якій з підстав
порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права
просить скасувати вказану постанову та
ухвалити нову про відмову в
задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача,
представників сторін, обговоривши
доводи апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна скарга
не підлягає задоволенню з таких
підстав.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_5 зареєстрована як фізична
особа-підприємець виконавчим
комітетом Рівненської міської ради
18.01.2008р., номер запису про державну
реєстрацію №0017409, перебуває на
податковому обліку в ДШ у м. Рівне з
21.01.2008р. (а.с.71-72 ).

На підставі наказу від 21.05.2013р. №515 та
направлень №167/592/17-100, №172/599/17-100 від
10.06.2013р. уповноваженими особами
Державної податкової інспекції у м.
Рівному Рівненської області Державної
податкової служби згідно з ст. 75, ст. 77,
ст. 82 гл. 8 розд. II Податкового Кодексу
України в період з 11.06.2013р. по 21.06.2013р.
проведено планову виїзну
документальну перевірку
фінансово-господарської діяльності
фізичної особи - підприємця ОСОБА_5 код
НОМЕР_1 з питань дотримання вимог
податкового законодавства за період з
01.01.2011р. по 31.12.2012р.

За результатами перевірки складено акт
№156//17-100 від 02.07.2013р., відповідно до
висновків якого перевіркою
встановлено порушення:

п.138.2 п.138.4 ст.138 п.139.1 ст.139 п.177.2 п.177.4 ст.177
Податкового кодексу України, а саме
включення в декларацію перекручених
даних, що привело до заниження
оподатковуваного доходу за 2011р. на 40800,0
грн. Відповідно до ст.164, п.167.1 ст.167, ст.176,
пп. 177.4 ст.177 Податкового Кодексу
України донарахована за результатами
перевірки сума податку на доходи
фізичних осіб від зайняття
підприємницькою діяльністю за 2011р.
становить - 6120,01 грн.;

п.181.1, ст.181, п.183.1, п.183.2, п. 183.4, п 183.9 ст. 183,
п.198.6. ст. 198, п.199.1 ст.199 та п.200.2 ст.200
Податкового кодексу України,
донараховано ФОП ОСОБА_5 до сплати
податок на додану вартість в загальній
сумі 19881,8 грн.;

п.203.1 ст.203 Податкового кодексу України,
не подано декларації по податку на
додану вартість за період січень 2011р. -
травень 2011р..

До акту планової документальної
перевірки ФОП ОСОБА_5 подано письмові
заперечення (а.с.28-30).

За наслідками розгляду заперечень
Державна податкова інспекція у м.
Рівному Головного управління
Міндоходів у Рівненській області
вирішила викласти порушення в новій
редакції (а.с.31-38):

п.181.1, ст.181, п.183.1, п.183.2, п. 183.4, п. 183.9 ст. 183,
п.198.6. ст. 198, п.199.1 ст.199 та п.200.2 ст.200
Податкового кодексу України, у зв"язку
з чим ФОП ОСОБА_5 донараховано податок
на додану вартість в загальній сумі
17281,80 грн..

Державною податковою інспекцією у
місті Рівному Головного управління
Міндоходів Рівненській області на
підставі акта перевірки № 156//17-100
від 02.07.2013р. з врахуванням заперечень на
акт перевірки прийнято: податкове
повідомлення-рішення № від
22.07.2013р., яким позивачу збільшено суму
грошового зобов'язання за платежем
«податок з доходів фізичних осіб, що
сплачуються фізичними особами за
даними річного декларування» на 6120,01
грн. основного платежу та 1530,00 грн. -
штрафної (фінансової) санкції ;

податкове повідомлення-рішення №
від 22.07.2013р., яким позивачу збільшено
суму грошового зобов'язання за
платежем «податок на додану вартість»
на 17281,80грн. - основного платежу та 1407,50
грн. - штрафної (фінансової) санкції.

Не погоджуючись з прийнятими
податковими повідомленнями - рішеннями
контролюючого органу позивачкою
подано скаргу до вищестоящого органу
Головного управління Міндоходів у
Рівненській області.

Рішенням про результати розгляду
скарги №349/14/10-210/223 від 16.09.2013 (а.с.39-41. т.1)
податкові повідомлення - рішення
залишено без змін, скаргу ФОП ОСОБА_5 -
без задоволення та збільшено грошове
зобов'язання по податку на додану
вартість у сумі 774,00 грн. основного
платежу та 193,50 грн. штрафної
(фінансової) санкції.

Державною податковою інспекцією у
місті Рівному Головного управління
Міндоходів у Рівненській області на
підставі рішення про результати
розгляду скарги №349/14/10-210/223 від 16.09.2013
прийнято:

податкове повідомлення-рішення №
від 27.09.2013р., яким позивачу збільшено
суму грошового зобов'язання за
платежем «податок на додану вартість»
на 774,00грн. - основного платежу та 193,50
грн. - штрафної (фінансової) санкції.

Міністерством доходів і зборів України
за результатами розгляду повторної
скарги №4969/П/99-99-10-01-03-14 від 08.10.2013
(а.с.52-54, т.1) податкові
повідомлення-рішення залишено без
змін, а скаргу фізичної особи -
підприємця ОСОБА_5 - без задоволення.

Задовольняючи позовні вимоги в частині
скасування податкового
повідомлення-рішення № від
22.07.2013р. суд першої інстанції, з
висновками якого погоджується і
колегія суддів, виходив з того, що
висновки податкового органу щодо
доведеності фактичного не отримання
позивачкою послуг з інформатизації,
юридичних послуг та маркетингу не
знайшли свого підтвердження.

Натомість, встановлені судом обставини
в їх сукупності свідчать про
реальність здійснення господарських
операцій між ФОП ОСОБА_5 та ФОП ОСОБА_6,
ФОП ОСОБА_7, ТзОВ «Енергоконсалтинг»,
використання позивачем у власній
господарській діяльності придбаних
робіт та послуг. Доказів того, що
юридичні, маркетингові та інформаційні
(консультаційні) послуги придбані ФОП
ОСОБА_5, з метою іншою, ніж використання
їх у власній господарській діяльності
податковим органом суду не надано. У
зв'язку з наведеним, суд вважає,
протиправним виключення відповідачем
сум, сплачених на оплату вищенаведених
послуг зі складу витрат ФОП ОСОБА_5 у
періоді, що перевірявся.

Так, з матеріалів справи слідує, що
протягом 2011-2012рр. позивачка
здійснювала підприємницьку діяльність
на загальній системі оподаткування.

Платником податку на додану вартість
позивач зареєстрована з 19.05.2011р.,
свідоцтво № 100337581 від 19.05.2011р. (а.с.71 ).

Відповідно до акту перевірки
розбіжності у витратах позивача за 2011р.
на суму 40800,0 грн. виникли в зв'язку з
включенням нею до витрат, понесених на
оплату юридичних послуг, послуг
інформатизації та маркетингу. З яких
витрати на оплату послуг
інформатизації, отриманих від ФОП
ОСОБА_6 - в сумі 19800 грн.; на оплату
юридичних послуг, отриманих від ФОП
ОСОБА_7 - в сумі 6000, грн.; на оплату
маркетингових послуг, отриманих від
ТзОВ «Енергоконсалтинг» - в сумі 15000,0
грн., а також податок на додану вартість
в сумі 3000,0 грн.

З матеріалів справи слідує, що між
фізичною особою - підприємцем ОСОБА_5
(Замовник) та фізичною особою -
підприємцем ОСОБА_6 (Виконавець) 02
квітня 2011 року було укладено договір
про надання інформаційних
(консультаційних) послуг №ДЄ/02.04.11
(а.с.73-74, т.1), відповідно до умов якого
Замовник в порядку та на умовах,
визначених цим Договором, дає завдання,
а Виконавець зобов'язується відповідно
до завдання Замовника надавати йому за
плату інформаційні (консультаційні)
послуги. На виконання умов даного
договору сторонами оформлено: акт
виконаних робіт за Договором від 27.10.2011
(а.с.75).

Заборгованість по розрахунках між
позивачкою та ФОП ОСОБА_6 відсутня, що
підтверджується випискою банку (а.с.76,
1).

Судом встановлено, що послуги з
інформатизації (надання консультацій
та встановлення програмного
забезпечення, оновлення програмного
забезпечення, налаштування
спеціалізованих бухгалтерських
програм та програм для формування
електронної звітності) отримані для
проведення фінансово-господарської
діяльності необхідні для: подання
податкової звітності, звітності до
пенсійного фонду та ін.. в електронному
вигляді; програмне забезпечення для
створення первинних бухгалтерських
документів, система Клієнт-Банк;
отримання експедитором інформації про
наявний вантаж та вільний транспорт в
інтернет-ресурсі "Ьагсіі-Тгапз", "БеНа";
Експедитор на виконання умов договорів
з контрагентами проводить обмін
проектами контрактів, заявками,
листами та ін. за допомогою поштових
програм.

Для коректної, безперебійної роботи
комп'ютерної техніки та програмного
забезпечення необхідний відповідний
нагляд та його супровід. Неполадки в
роботі комп'ютерного програмного
забезпечення потягнуть за собою зриви
завантажень, невчасну подачу
транспорту для завантажень,
прострочення оплат, невиконання
договірних зобов'язань і як наслідок
неотримання доходу.

Також, між фізичною особою -
підприємцем ОСОБА_5 (Замовник) та
Товариством з обмеженою
відповідальністю - фірмою
«Енергоконсалтінг» (Виконавець)
01.09.2011р. було укладено договір про
надання маркетингових послуг (а.с.77-78),
відповідно до умов якого (п.1.1. Договору)
Замовник доручає, а Виконавець приймає
на себе зобов'язання виконати ряд
певних фактичних дій з метою
проведення маркетингових досліджень
кон'юктури ринку в області
транспортного експедирування
автомобільних перевезень щебеневої
продукції та інших будівельних
матеріалів. Відповідно до п.5.1 та п.5.2
Договору Виконавець самостійно
організовує роботу з проведення
досліджень та надає результати
досліджень у письмовому вигляді.
Замовник оплачує Виконавцю винагороду
у розмірі 18000 грн., в т.ч. ПДВ.

Сторонами на виконання умов даного
договору оформлено звіт про надання
маркетингових послуг по замовленням
ФОП ОСОБА_5 від 30.09.2011, акт здачі
-прийняття робіт (надання послуг) №ОУ -
0000002 від 30.09.2011р., податкова накладна №39
від 30.09.2011р.(а.с.79-81, 82).

Розрахунки позивачкою проведені у
повному обсязі 02.11.2011р. відповідно до
виписки банку за 02.11.2011р.(а.с.81).

Слід зазначити, що в цей період позивач
перебувала на загальній системі
оподаткування.

Судом встановлено, що Товариством з
обмеженою відповідальністю - фірмою
«Енергоконсалтінг» проведено
дослідження ринку перевезень з метою
дослідження нового виду послуг в
транспортно-експедиторській
діяльності. В наслідок цього
позивачкою планується збільшення
доходу від транспортного
експедирування в майбутніх періодах.
Перспективність даного виду послуг
обґрунтована та висвітлена в звіті про
маркетингові послуги. Звіт поданий у
достатньому об'ємі, необхідному для
отримання потрібної маркетингової
інформації та використання в
господарській діяльності.

30 грудня 2010р. між фізичною особою -
підприємцем ОСОБА_5 (Замовник) та
фізичною особою - підприємцем ОСОБА_7
(Виконавець) було укладено договір про
надання юридичних послуг (а.с.83),
відповідно до умов якого Виконавець
зобов'язується надавати Замовнику
юридичні послуги у відповідності до п.1
цього Договору. Замовник забезпечує
Виконавця для здійснення ним
відповідних послуг повною інформацією
та необхідними документами з питань, що
підлягають правовому регулюванню.
Пунктом 5 договору встановлено, що
загальна сума даного Договору на весь
період його дії складає 6000 грн. Договір
укладений на строк з 01.01.2011 по 31.03.2011.

На виконання умов даного договору
сторонами оформлено: акт виконаних
робіт за Договором від 31.03.2011, який
містить інформацію про зміст виконаних
робіт, рахунок (а.с.84).

Заборгованість по розрахунках між
позивачкою та ФОП ОСОБА_7 відсутня, що
підтверджується випискою банку (а.с.85).

Позивачка посилається на те, що
отримання юридичних послуг їй
необхідно для проведення
фінансово-господарської діяльності, а
саме: з метою тлумачення та роз'яснення
податкового, господарського,
цивільного законодавства при
здійсненні
транспортно-експедиторської
діяльності в перехідний період, а також
в зв'язку з прийняттям Податкового
кодексу України; при укладанні
договорів комісії, доручення,
транспортного експедирування,
генеральних угод на ТЕО, прямих та
посередницьких контрактів в сфері
зовнішньо - економічної діяльності, для
повного врахування норм Податкового
кодексу України; для формування умов
типових договорів з перевізниками в
розрізі перевізників резидентів та
нерезидентів, оскільки ФОП ОСОБА_5 в
силу своєї господарської діяльності,
постійно надає експедиторські послуги
як на митній території України так і за
її межами.

Згідно з пп.4.1.27 п. 4.1 ст.4 Податкового
кодексу України витрати - сума
будь-яких витрат платника податку у
грошовій, матеріальній або
нематеріальній формах, здійснюваних
для провадження господарської
діяльності платника податку, в
результаті яких відбувається
зменшення економічних вигод у вигляді
вибуття активів або збільшення
зобов'язань, внаслідок чого
відбувається зменшення власного
капіталу (крім змін капіталу за рахунок
його вилучення або розподілу
власником).

У відповідності до п. 138.1 ст.138
Податкового кодексу України, витрати,
що враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування, складаються із витрат
операційної діяльності, інших витрат,
крім витрат, визначених у пунктах 138.3
цієї статті та у статті 139 цього
Кодексу.

Згідно з пп.138.1.1 п.138.1 ст.138 Податкового
кодексу України, витрати операційної
діяльності включають собівартість
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг та інші витрати, які
прямо визначають особливості
формування витрат платника податку та
витрати банківських установ.

В силу вимог п. 138.2 ст.138 Податкового
кодексу України витрати, які
враховуються для визначення об'єкта
оподаткування, визнаються на підставі
первинних документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

Пункт 139.1 ст.139 Податкового кодексу
України встановлює вичерпний перелік
витрат платника податку, що не
враховуються при визначенні
оподатковуваного прибутку. Серед таких
обмежень витрати на придбання
юридичних, маркетингових та
інформаційних (консультаційних)
послуг, які були виключенні
відповідачем зі складу витрат
позивача, відсутні. Крім того,
відповідно до п. 140.5 ст.140 Податкового
кодексу України встановлення
додаткових обмежень щодо складу витрат
платника податку, крім тих, що
зазначені в цьому розділі, не
дозволяється.

В силу вимог пп. 139.1.9 п. 139.1 ст.139
Податкового кодексу України до складу
витрат не включаються витрати, не
підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та інтими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку.

До документів, які підтверджують факт
отримання послуг, перш за все
відноситься відповідний акт. Для
надання йому статусу первинного
документу, акт повинен містити всі
реквізити, передбачені статтею 9 Закону
України "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні" №996-ХІУ
від 16.07.1999р.

Згідно з ч. 1,2 ст. 9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» №996-ХІУ від
16.07.1999р. підставою для бухгалтерського
обліку господарських операцій є
первинні документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.
Первинні та зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати
обов'язкові реквізити: назву документа;
дату і місце складання; назва
підприємства, від імені якого
складається документ; зміст і обсяг
господарської операції; одиницю виміру
господарської операції; посади осіб,
відповідальних за здійснення
господарської операції і правильність
її оформлення; особистий підпис або
інші дані, що мають можливість
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Норми аналогічного змісту містить
Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Мінфіну України від 24.05.1995р. №88,
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 05 червня 1995 року за
№168/704 (далі - Положення №168/704).

Пунктом 2.4 Положення №168/704 встановлено,
що первинні документи повинні мати
такі обов'язкові реквізити:
найменування підприємства, установи,
від імені яких складений документ,
назва документа (форми), дата і місце
складання, зміст та обсяг
господарської операції, одиниця виміру
господарської операції (у натуральному
та/або вартісному виразі), посади і
прізвища осіб, відповідальних за
здійснення господарської операції і
правильність її оформлення, особистий
чи електронний підпис або інші дані, що
дають змогу ідентифікувати особу, яка
брала участь у здійсненні
господарської операції.

Відповідно до п. 2.16 Положення №168/704
забороняється приймати до виконання
первинні документи на операції, що
суперечать нормативно-правовим актам,
встановленому порядку приймання,
зберігання і витрачання грошових
коштів, товарно-матеріальних цінностей
та іншого майна, порушують договірну і
фінансову дисципліну, завдають шкоди
державі, власникам, іншим юридичним і
фізичним особам.

Наявні в матеріалах справи договори,
звіти, акти здачі - прийняття виконаних
робіт/послуг в силу Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» №996-ХІУ від
16.07.1999р. та Положення №168/704, є
первинними документами, та мають всі
необхідні встановлені законом
обов'язкові реквізити. Докази того, що
вказані договори, звіти, акти здачі
прийняття виконаних робіт/послуг не
мають юридичної сили або визнані в
установленому порядку недійсними
відповідачем суду не надано.

Встановлені судом обставини в їх
сукупності свідчать про реальність
здійснення господарських операцій між
ФОП ОСОБА_5 та ФОП ОСОБА_6. ФОП ОСОБА_7,
ТзОВ «Енергоконсалтинг», використання
позивачем у власній господарській
діяльності придбаних робіт, послуг.

Докази того, що юридичні, маркетингові
та інформаційні (консультаційні)
послуги придбані ФОП ОСОБА_5, з метою
іншою, ніж використання їх у власній
господарській діяльності податковим
органом суду не надано.

Відтак, суд першої інстанції дійшов
обґрунтованого висновку щодо
безпідставності виключення
відповідачем сум, сплачених на оплату
вищенаведених послуг, зі складу витрат
ФОП ОСОБА_5 у 2011році та наявності
підстав для скасування податкового
повідомлення-рішення № від
22.07.2013р. про збільшення позивачу сум
грошового зобов'язання за платежем
«податок з доходів фізичних осіб, що
сплачуються фізичними особами за
даними річного декларування».

Надаючи правову оцінку податковим
повідомленням-рішенням № від
22.07.2013р. та № від 27.09.2013р., яким
позивачу збільшено суму грошового
зобов'язання за платежем «податок на
додану вартість», суд виходить з
наступного.

Відповідно до акту перевірки податок
на додану вартість за період, що
перевірявся, збільшений податковим
органом на 18055,80 грн. основного платежу
та 1601,00 грн. штрафних санкцій у в зв'язку
з збільшенням оподатковуваних
операцій по наданим експедиторським
послугам, безпідставному віднесенню до
складу податкового кредиту отриманої
податкової накладної по маркетинговим
послугам. Податкові зобов"язання
відповідачем збільшено у зв"язку з:

збільшенням оподатковуваних операцій
по податку на додану вартість на суму
15055,8 грн. по наданим експедиторським
послугам;

виключенням податкової накладної на
суму податку на додану вартість 3000 грн.
по отриманим позивачкою маркетинговим
послугам від ТзОВ «Енергоконсалтинг»
(3000 грн. основного платежу та 750 грн.
штрафної санкції);

неподання податкових декларацій з
податку на додану вартість за період з
січня по травень 2011 року на суму
штрафних санкцій 850 грн.;

З висновками відповідача погодитись не
можна з огляду на таке.

В період до 01.01.2011 року позивач
перебувала на спрощеній системі
оподаткування.

В акті перевірки зазначено, що за
результатами документальної планової
перевірки ФОП ОСОБА_5 за період з
18.01.2008р. по 31.12.2010р. (акт від 08.04.2011р. за
№53/17-117/НОМЕР_1) ФОП ОСОБА_5 з 01.01.2010р.
необхідно було зареєструватися
платником податку на додану вартість.
Однак, ФОП ОСОБА_5 не зареєструвалася як
платник податку на додану вартість з
січня 2011р.

Заяву про реєстрацію платником ПДВ
позивачкою подано 18.05.2011р. відповідно з
19.05.2011р. вона є платником податку на
додану вартість.

За період з 01.01.2011р. по 31.12.2012р.
працівниками відповідача встановлено
заниження податкового зобов'язання з
податку на додану вартість в сумі 15055,80
грн.

Судом встановлено, що ФОП ОСОБА_5
здійснювала надання експедиторських
послуг як на митній території України
та і за її межами, як резидентам так і
нерезидентам (Чехія, Росія).

Відповідно до ст.1 Закону України «Про
транспортно-експедиторську
діяльність» від 01.07.2004р. №1955-VI
учасниками
транспортно-експедиторської
діяльності є клієнти, перевізники,
експедитори, транспортні агенти тощо.

Транспортно-експедиторська послуга -
робота, що безпосередньо пов'язана з
організацією та забезпеченням
перевезень експортного, імпортного,
транзитного або іншого вантажу за
договором транспортного
експедирування.

Відповідно до ч.8 ст.9 вказаного Закону
платою експедитору вважаються кошти,
сплачені клієнтом експедитору за
належне виконання договору
транспортного експедирування. У плату
експедитору не включаються витрати
експедитора на оплату послуг (робіт)
інших осіб, залучених до виконання
договору транспортного
експедирування, на оплату зборів
(обов'язкових платежів), що сплачуються
при виконанні договору транспортного
експедирування.

Частинами 9 та 10 Закону встановлено, що
у плату експедитору не включаються
витрати експедитора на оплату послуг
(робіт) інших осіб, залучених до
виконання договору транспортного
експедирування, на оплату зборів
(обов'язкових платежів), що сплачуються
при виконанні договору транспортного
експедирування.

Підтвердженням витрат експедитора є
документи (рахунки, накладні тощо),
видані суб'єктами господарювання, що
залучалися до виконання договору
транспортного експедирування, або
органами влади.

Відтак, якщо істотними умовами
договору транспортного експедирування
є, зокрема, розмір плати експедитору та
порядок проведення розрахунків, а
договір транспортного експедирування
чітко розмежовує, що саме включає в
себе оплата експедитору, а що є оплатою
третій особі - перевізнику, то
експедитор не зобов"язаний
нараховувати податкові зобов'язання на
послуги з перевезення, що придбані у
перевізника, та не повинен виписувати
податкову накладну на зазначені
послуги замовнику - резиденту, тобто
оподаткування залежить від умов
договору. Отже, об'єкт оподаткування
визначається в залежності від
укладення договору.

Відповідно до п. 187.1. ст.187 Податкового
кодексу України датою виникнення
податкових зобов'язань з постачання
товарів/послуг вважається дата, яка
припадає на податковий період,
протягом якого відбувається будь-яка з
подій, що сталася раніше: а) дата
зарахування коштів від
покупця/замовника на банківський
рахунок платника податку як оплата
товарів/послуг, що підлягають
постачанню, а в разі постачання
товарів/послуг за готівку - дата
оприбуткування коштів у касі платника
податку, а в разі відсутності такої -
дата інкасації готівки у банківській
установі, що обслуговує платника
податку; б) дата відвантаження товарів,
а в разі експорту товарів - дата
оформлення митної декларації, що
засвідчує факт перетинання митного
кордону України, оформлена відповідно
до вимог митного законодавства, а для
послуг - дата оформлення документа, що
засвідчує факт постачання послуг
платником податку.

Проте, при здійсненні донарахування
зобов'язань з ПДВ відповідачем не
дотримано вимог п. 187.1. ст.187 Податкового
кодексу України, оскільки нараховано
податкові зобов'язання на послуги, які
позивачем фактично надані були в 2010р., а
їх оплату здійснено в період з 01.01.2011р.
по 18.05.2011р., тобто в період коли позивач
платником податку на додану вартість
не була.

Слід також врахувати, що згідно абз. б)
п. 185.1. ст.185 Податкового кодексу України
об'єктом оподаткування є операції
платників податку з постачання послуг,
місце постачання яких розташоване на
митній території України, відповідно
до статті 186 цього Кодексу.

Вимогами абз. ж) п. 186.3. ст.186 Податкового
кодексу України передбачено, що місцем
постачання зазначених у цьому пункті
послуг вважається місце, в якому
отримувач послуг зареєстрований як
суб'єкт господарювання або - у разі
відсутності такого місця - місце
постійного чи переважного його
проживання. До таких послуг належать
надання транспортно-експедиторських
послуг.

Тобто, якщо послуги надаються
замовнику - нерезиденту, то операції з
постачання таких послуг не підпадають
під об'єкт оподаткування податком на
додану вартість.

Судом встановлено, а також
перевіряючим підтверджено факт
надання позивачкою за перевіряємий
період транспортно-експедиційних
послуг по перевезенню вантажів
автомобільним транспортом за кордоном
(Чехія, Росія).

Відповідно до пп. 195.1.1 п. 195.1 ст.195
Податкового кодексу України
підлягають оподаткуванню за нульовою
ставкою операції з експорту товарів
(послуг), якщо їх експорт підтверджений
митною декларацією, оформленою
відповідно до вимог митного
законодавства.

Перевезення вважається міжнародним,
якщо таке перевезення здійснюється за
єдиним міжнародним перевізним
документом (абз.а) пп. 195.1.3 п. 195.1 ст.195
Податкового кодексу України).

Таким чином, при визначенні об"єкта
оподаткування з податку на додану
вартість відповідачем окремо мав бути
визначений об"єкт оподаткування щодо
реалізації транспортно-експедиційних
послуг за межами митної території
України. Як наслідок, перевіряючими не
вірно визначено суми податкових
зобов'язань з податку на додану
вартість, безпідставно донараховано
податкові зобов'язання на надані
позивачкою послуги.

Згідно п. 86.1. ст.86 Податкового кодексу
України результати перевірок (крім
камеральних та електронних перевірок)
оформлюються у формі акта або довідки,
які підписуються посадовими особами
органу державної податкової служби та
платниками податків або їх законними
представниками (у разі наявності). У
разі встановлення під час перевірки
порушень складається акт.

Правила фіксування встановлених
перевіркою порушень передбачені
Порядком оформлення результатів
документальних перевірок щодо
дотримання податкового, валютного та
іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на органи
державної податкової служби,
платниками податків - фізичними
особами затвердженого наказом
Міністерством фінансів України від
14.03.2013 №395, зареєстровано в
Міністерстві юстиції України 12.04.2013р.
за № 607/23139 (далі - Порядок №395).

Зокрема, згідно з вимогами вказаного
Порядку №395, акт документальної
перевірки повинен містити
систематизований виклад виявлених під
час перевірки фактів порушень норм
податкового, валютного та іншого
законодавства, контроль за дотриманням
якого покладено на органи державної
податкової служби. За результатами
документальної перевірки в акті
викладаються всі суттєві обставини
діяльності платника податків, які
стосуються фактів виявлених порушень.
Факти виявлених порушень податкового,
валютного та іншого законодавства,
контроль за дотриманням якого
покладено на органи державної
податкової служби, викладаються в акті
документальної перевірки чітко,
об'єктивно та повною мірою, з
посиланнями на первинні або інші
документи, які зафіксовані в обліку та
підтверджують наявність зазначених
фактів. У разі встановлення перевіркою
порушень податкового законодавства за
кожним відображеним в акті фактом
порушення необхідно:

чітко викласти зміст порушення з
посиланням на конкретні пункти і
статті законодавчих актів, що порушені
платником податків, зазначити період
(місяць, квартал, рік) діяльності
платника податків та операцію, в
результаті якої здійснено це
порушення, при цьому додати до акта
письмові пояснення платника податків
або його законних представників щодо
встановлених порушень;

зазначити первинні документи, на
підставі яких вчинено записи з обліку,
та інші документи, пов'язані з
обчисленням і сплатою податків і
зборів, та докази, що підтверджують
наявність факту порушення;

у разі відсутності первинних
документів або ненадання їх чи інших
документів, що підтверджують факт
порушення, зазначити інші докази, що
достовірно підтверджують наявність
факту порушення;

у разі відмови платника податків або
його законних представників надати
копії документів посадовій (службовій)
особі органу державної податкової
служби така особа складає акт у
довільній формі, що засвідчує факт
відмови, із зазначенням прізвища,
імені, по батькові платника податків
(його законного представника) та
переліку документів, які йому
запропоновано подати, факт про
складання такого акта відображається в
акті документальної перевірки;

у разі надання платником податків або
його законними представниками
посадовим (службовим) особам органу
державної податкової служби письмових
пояснень щодо встановлених порушень
податкового законодавства та/або
причин ненадання первинних та інших
документів, що підтверджують
встановлені порушення, або їх копій
факти про надання таких пояснень
необхідно відобразити в акті;

Всупереч вказаним вимогам,
відповідачем у акті перевірки від
02.07.2013р. №156//17-100 зміст порушень
викладено не чітко, не вказані первинні
документи, на підставі яких вчинено
записи у податковому та
бухгалтерському обліку, які в свою
чергу підтверджують наявність
порушень.

Тобто, акт перевірки, на підставі якого
відповідачем прийнято оспорювані
податкові повідомлення-рішення, як
джерело доказової бази при виявленні
порушень в ході проведення перевірки
вимог податкового та іншого
законодавства, був складений з
ігноруванням наявних у позивача
первинних документів, що фіксують
здійснені ним господарські операції,
пов'язані з обчисленням і сплатою
податків і зборів. Пояснень з
посиланням на первинні документи
позивачки з приводу вищевказаних
обставин представником відповідача в
судовому засіданні теж надано не було.

Крім того, судом першої інстанції
встановлено, що відповідачем не взято
до уваги зміст індивідуальних
податкових консультацій, наданих ФОП
ОСОБА_5 Державною податковою
інспекцією у м. Рівному.

Як наслідок, відповідачем не враховано
вимоги п.53.1. ст.53 Податкового кодексу
України, яким не може бути притягнуто
до відповідальності платника податків,
який діяв відповідно до податкової
консультації, наданої у письмовій
формі, зокрема на підставі того, що у
майбутньому така податкова
консультація була змінена або
скасована.

Також, суд вважає безпідставними
посилання апелянта на порушення
позивачем п.199.1 ст.199 Податкового
кодексу України в частині віднесення
до складу податкового кредиту сум
податку на додану вартість сплаченого
ТзОВ «Енергоконсалтинг» за фактично
отримані маркетингові послуги.

Однак, суд вважає за необхідне
зазначити наступне.

Підпунктом "а" п. 198.1 ст.198 Податкового
кодексу України встановлено, що право
на віднесення сум податку до
податкового кредиту виникає у разі
здійснення операцій з придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг.

Згідно до п.198.2 ст.198 Податкового
кодексу України, датою виникнення
права платника податку на віднесення
сум податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: або дата списання
коштів з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг або
дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Відповідно до п. 198.3 ст.198 Податкового
кодексу України, податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку. При цьому,
право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

У відповідності до п.198.6 ст.198
Податкового кодексу України не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними або оформлені з порушенням
вимог чи не підтверджені митними
деклараціями (іншими подібними
документами згідно з пунктом 201.11
статті 201 цього Кодексу).

Основні положення щодо податкової
накладної викладені у ст.201 Податкового
кодексу України. Зокрема, у п.201.8
вказаної норми встановлено, що право на
нарахування податку та складання
податкових накладних надається
виключно особам, зареєстрованим як
платники податку в порядку,
передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Відповідно до п.201.10 ст.201 Податкового
кодексу України податкова накладна
видається платником податку, який
здійснює операції з постачання
товарів/послуг, на вимогу покупця та є
підставою для нарахування сум податку,
що відносяться до податкового кредиту.

Відтак, як слідує з матеріалів справи,
податкова накладна №39 від 30.09.2011,
виписана ТзОВ «Енергоконсалтинг» для
ФОП ОСОБА_5 містить всі необхідні
обов'язкові реквізити встановлені
законодавством. Акт перевірки не
містить інформації про дефекти такої
податкової накладної.

Також, позивачкою доведено факт
отримання маркетингових послуг
відповідно до Договору 01.09.2011, що
підтверджується наданими як до
перевірки так і суду первинними
документами. Дані маркетингові послуги
пов'язані з господарською діяльністю
позивача.

Відтак, суд першої інстанції дійшов
правильного висновку щодо
безпідставного зменшення відповідачем
податкового кредиту по податковій
накладній №39 від 30.09.2011р. виписаної
ТзОВ «Енергоконсалтинг» ФОП ОСОБА_5

Щодо застосування відповідачем
штрафної (фінансової) санкції за
неподання позивачем податкових
декларацій з податку на додану
вартість з січня 2011р. по травень 2011р. то
суд першої інстанції обґрунтовано
виходив з приписів ст.14 ПКУ, відповідно
до пп. 14.1.265. п. 14.1. ст.. 14 Податкового
кодексу України штрафна санкція
(фінансова санкція, штраф) - плата у
вигляді фіксованої суми та/або
відсотків, що справляється з платника
податків у зв'язку з порушенням ним
вимог податкового законодавства та
іншого законодавства, контроль за
дотриманням яких покладено на
контролюючі органи, а також штрафні
санкції за порушення у сфері
зовнішньоекономічної діяльності.

Пунктом 7 підрозділу 10 „Інші перехідні
положення" розділу XX Кодексу
передбачено, що штрафні санкції за
порушення податкового законодавства
за період з 1 січня по 30 червня 2011 року
застосовуються у розмірі не більше 1
гривні за кожне порушення.

Як зазначалось в Листі Вищого
адміністративного суду України від
24.11.2011, № 2198/11/13-11 "Щодо застосування
штрафних санкцій за порушення
податкового законодавства, вчинені до 1
січня 2011 року" пунктом 11 підрозділу 10
розділу XIX Податкового кодексу України
було запроваджено зворотну дію норм
Податкового кодексу України в частині
визначення розміру штрафних санкцій за
порушення, виявлені у 2011 році, у тому
числі за вчинені до 1 січня 2011 року.
Можливість установлення зворотної дії
нормативно-правового акту шляхом
прямого застереження в ньому про таке
підтверджена Конституційним Судом
України. Так, у Рішенні Конституційного
Суду України від 9 лютого 1999 року N 1/99-рп
зазначено, що надання зворотної дії в
часі нормативно-правовим актам може
бути передбачено шляхом прямої
вказівки про це в законі або іншому
нормативно-правовому акті.

Однак застосування зворотної дії
відповідних норм Податкового кодексу
можливе лише з того моменту, з якого
набрала чинність норма, що передбачає
надання нормативному припису
зворотної дії. У розглядуваному
випадку пункт 11 підрозділу 10 розділу XIX
Податкового кодексу України набув
чинності 6 серпня 2011 року. Тому саме із
зазначеної дати може бути застосовано
передбачену цією нормою зворотну дію
Податкового кодексу України в частині
визначення розміру штрафних санкцій за
правопорушення, виявлені у 2011 році.

Тому, безпідставним є застосування
відповідачем штрафної (фінансової)
санкції за неподання податкових
декларацій з податку на додану
вартість за період січень - травень 2011р.
в розмірі 170 грн. за кожне таке
неподання.

З урахуванням зазначеного колегія
суддів приходить до висновку, що у
податкового органу були відсутні
законні підстави для збільшення
позивачу суми податкового зобов'язання
та зменшення суми податкового кредиту
з податку на додану вартість згідно з
оспорюваними податковими
повідомленнями-рішеннями.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

З підстав вищенаведеного, колегія
суддів дійшла висновку, що суд першої
інстанції вірно встановив фактичні
обставини справи, дослідив наявні
докази, надав їм належну оцінку та
прийняв законне і обґрунтоване рішення
з дотриманням норм матеріального і
процесуального права, а тому підстав
для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у м.Рівному
Головного управління Міндоходів у
Рівненській області залишити без
задоволення, а постанову Рівненського
окружного адміністративного суду від
"21" листопада 2013 р. без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складання
її в повному обсязі шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя
Л.В. Кузьменко

судді:
Л.О. Зарудяна

Т.В. Іваненко

Повний текст cудового рішення
виготовлено "13" березня 2014 р.

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу/позивачам: Фізична
особа-підприємець ОСОБА_5 АДРЕСА_1

3- відповідачу/відповідачам: Державна
податкова інспекція у м.Рівному
Головного управління Міндоходів у
Рівненській області вул.
Відінська,8,м.Рівне,33023