Справа № 2а/0570/1157/11
Суддя: Калашнікова О.В.
Дата ухвалення: 2014-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"13" березня 2014 р. м. Київ
К/800/24891/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Калашнікової О.В., Васильченко Н.В.,
Леонтович К.Г. розглянувши у порядку
письмового провадження справу за
касаційною скаргою Управління
Пенсійного фонду України в м. Димитрові
Донецької області на постанову
Донецького окружного
адміністративного суду від 24 лютого 2011
року та ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 15 квітня 2011
року у справі за позовом Управління
Пенсійного фонду України в м. Димитрові
Донецької області до десятого
воєнізованого гірничого загону про
стягнення заборгованості,-

у с т а н о в и л а:

У січні 2011 року позивач звернувся в суд
із позовом до Десятого воєнізованого
гірничого загону про стягнення
заборгованості з відшкодування
фактичних витрат на виплату та
доставку пільгових пенсій в сумі
686174,66грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
відповідно до вимог Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» та Інструкції
про порядок обчислення і сплати
страхувальниками та застрахованими
особами внесків на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування до
Пенсійного фонду України, затвердженої
постановою правління ПФУ від 19 грудня
2003 року № 21-1 (зареєстровано в
Міністерстві юстиції України 16 січня
2004 року за № 64/8663) підприємства та
організації мають відшкодовувати
витрати ПФУ на виплату та доставку
пенсій, призначених на пільгових
умовах.

Постановою Донецького окружного
адміністративного суду від 24 лютого 2011
року, залишеною без змін Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 15 квітня 2011 року, в задоволенні
позову відмовлено.

Не погоджуючись з оскаржуваними
судовими рішеннями, позивач звернувся
до Вищого адміністративного суду
України з касаційною скаргою, у якій
просить їх скасувати та ухвалити нове
рішення про задоволення позову.

Ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 30 січня 2013 року судові
рішення залишено без змін.

Постановою Верховного Суду України від
23 квітня 2013 року рішення суду
касаційної інстанції скасовано, справу
направлено до цього ж суду на новий
розгляд.

Перевіривши правову оцінку обставин
справи та повноту їх встановлення,
проаналізувавши правильність
застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України вважає,
що касаційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди
першої і апеляційної інстанцій
виходили з того, що за змістом абзацу
п'ятого підпункту 1 пункту 2 Прикінцевих
положень Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» виплата пенсій особам,
які були безпосередньо зайняті повний
робочий день на підземних роботах
(включаючи особовий склад
гірничорятувальних частин)
з видобутку
вугілля, сланцю, руди
та інших корисних копалин, на
будівництві шахт та рудників, за
списком робіт і професій, затвердженим
Кабінетом Міністрів України,
здійснюється з 1 січня 2005 року - за
рахунок коштів Державного бюджету
України до досягнення пенсійного віку,
передбаченого статтею 26 цього Закону.
Враховуючи те, що відповідач за
характером діяльності відноситься до
підземного видобування кам'яного
вугілля, то виплата пенсій, призначених
його працівникам відповідно до пункту
«а» статті 13 Закону України «Про
пенсійне забезпечення» здійснюється
за рахунок Державного бюджету України.

Колегія суддів не погоджується з
висновками судів попередніх інстанцій.
Виходячи з наступного.

Судами встановлено, що Десятий
воєнізований гірничорятувальний загін
є юридичною особою, зареєстрований
виконавчим комітетом Димитрівської
міської ради Донецької області від 25
грудня 1991 та є платником страхових
внесків на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування.

На адресу десятого воєнізованого
гірничого загону позивачем
направлялися розрахунки сум фактичних
витрат на виплату та доставку
пільгових пенсій, що підтверджується
відповідними листами, однак в строки,
передбачені законодавством,
відповідач не сплатив суму
заборгованості Пенсійному фонду.

Відповідно до статті 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

За змістом пункту 2 Прикінцевих
положень Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» пенсійне забезпечення
застрахованих осіб, які працювали або
працюють на підземних роботах, роботах
з особливо шкідливими й важкими
умовами праці за Списком №1 та на інших
роботах із шкідливими і важкими
умовами праці за Списком №2 виробництв,
робіт, професій, посад і показників,
затверджених Кабінетом Міністрів
України, та за результатами атестації
робочих місць, на посадах, що дають
право на призначення пенсії за віком на
пільгових умовах або за вислугу років,
які відповідно до законодавства, що
діяло раніше, мали право на пенсію на
пільгових умовах або за вислугу років,
здійснюється згідно з окремим
законодавчим актом через професійні та
корпоративні фонди. До запровадження
пенсійного забезпечення через
професійні та корпоративні фонди
особам, зазначеним в абзаці першому
цього пункту, пенсії призначаються за
нормами цього Закону в разі досягнення
пенсійного віку та наявності трудового
стажу, передбаченого Законом України
«Про пенсійне забезпечення». У цьому
випадку розміри пенсій визначаються
відповідно до статті 27 Закону та з
врахуванням норм статті 28 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування». При
цьому зберігається порядок покриття
витрат на виплату і доставку цих
пенсій, що діяв до набрання чинності
цим Законом.

Відповідно до абзацу четвертого
підпункту 1 зазначеного пункту
підприємства та організації з коштів,
призначених на оплату праці, вносять до
Пенсійного фонду плату, що покриває
фактичні витрати на виплату і доставку
пенсій особам, які були зайняті повний
робочий день на підземних роботах, на
роботах з особливо шкідливими й
важкими умовами праці за Списком № 1
виробництв, робіт, професій, посад і
показників, затверджених Кабінетом
Міністрів України, крім тих, що були
безпосередньо зайняті повний робочий
день на підземних роботах (включаючи
особовий склад гірничорятувальних
частин) з видобутку вугілля, сланцю,
руди та інших корисних копалин, на
будівництві шахт та рудників за
списком робіт і професій, затвердженим
Кабінетом Міністрів України, починаючи
з дня набрання чинності цим Законом, у
розмірі 20 відсотків з наступним
збільшенням її щороку на 10 відсотків до
100-відсоткового розміру відшкодування
фактичних витрат на виплату і доставку
цих пенсій до набуття права на пенсію
за віком відповідно до цього Закону.

В абзаці п'ятому цього ж підпункту
зазначено, що виплата пенсій особам,
які були безпосередньо зайняті повний
робочий день на підземних роботах
(включаючи особовий склад
гірничорятувальних частин) з видобутку
вугілля, сланцю, руди та інших корисних
копалин, на будівництві шахт та
рудників, за списком робіт і професій,
затвердженим Кабінетом Міністрів
України, та особам, пенсії яким
призначені відповідно до пунктів "в"-"є"
та "ж" статті 13 Закону України «Про
пенсійне забезпечення», здійснюється
до 1 січня 2005 року за рахунок коштів
Пенсійного фонду, а з 1 січня 2005 року - за
рахунок коштів Державного бюджету
України до досягнення пенсійного віку,
передбаченого статтею 26 цього Закону.

Аналіз наведених положень дає підстави
для висновку про те, що витрати на
виплату та доставку пенсій особам, які
були зайняті на роботах за Списком №1,
покриваються підприємствами та
організаціями.

Винятком із цього правила є лише
порядок покриття витрат па виплату та
доставку пенсій особам, що були
безпосередньо зайняті повний робочий
день на підземних роботах (включаючи
особовий склад гірничорятувальних
частин) з видобутку вугілля, сланцю,
руди та інших корисних копалин, на
будівництві шахт та рудників за
списком робіт і професій, затвердженим
Кабінетом Міністрів України, оскільки
за змістом абзацу п'ятого підпункту 1
пункту 2 Прикінцевих положень Закону
України ї «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»
виплата пенсій таким особам
здійснюється до 1 січня 2005 року за
рахунок коштів Пенсійного фонду, а з 1
січня 2005 року - за рахунок коштів
Державного бюджету України до
досягнення пенсійного віку,
передбаченого статтею 26 цього Закону,
то і витрати на виплату та доставку
пільгових пенсій покриваються за
рахунок Пенсійного фонду та Державного
бюджету України відповідно.

Однак специфіка такого порядку полягає
в особливостях пенсійного
забезпечення зазначених осіб.

Так, зі змісту статті 14 Закону України
«Про пенсійне забезпечення»
вбачається, що працівники,
безпосередньо зайняті повний робочий
день на підземних і відкритих гірничих
роботах (включаючи особовий склад
гірничорятувальних частин) по
видобутку вугілля, сланцю, руди та
інших корисних копалин, на будівництві
шахт і рудників та в металургії мають
право на пенсію незалежно від віку,
якщо вони були зайняті на цих роботах
не менше 25 років.

Таким чином, аналіз змісту пункту 2
Прикінцевих положень Закону №1058-ІV у
контексті вимог статті 14 Закону дає
підстави для висновку про те, що
порядок, згідно якого витрати на
доставку пільгових пенсій
покриваються до 1 січня 2005 року за
рахунок коштів Пенсійного фонду, а з 1
січня 2005 року - за рахунок коштів
Державного бюджету України, стосується
лише витрат на виплату та доставку
пенсій, призначених особам за умов,
передбачених статтею 14 Закону.

Оскільки суди попередніх інстанцій
встановили, що спір у справі стосується
стягнення заборгованості з
відшкодування фактичних витрат на
виплату та доставку пенсій,
призначених працівникам відповідно до
пункту «а» частини першої статті 13
Закону України «Про пенсійне
забезпечення» (Список №1), то колегія
суддів приходить до висновку про
обов'язок Десятого воєнізованого
гірничорятувального загону щодо
покриття витрат на виплату та доставку
пенсій таким особам та, відповідно,
наявність правових підстав для
задоволення позову.

Відповідно до статті 229 КАС України
суд касаційної інстанції має право
скасувати судові рішення судів першої
та апеляційної інстанцій та ухвалити
нове рішення, якщо обставини справи
встановлені повно і правильно, але суди
першої та апеляційної інстанцій
порушили норми матеріального чи
процесуального права, що призвело до
ухвалення незаконного судового
рішення.

Керуючись статтями 220, 222, 229, 230, 232
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а:

Касаційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в м. Димитрові
Донецької області задовольнити.

Постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 24 лютого 2011
року та ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 15 квітня 2011
року скасувати та ухвалити нове
рішення.

Позов Управління Пенсійного фонду
України в м. Димитрові Донецької
області до десятого воєнізованого
гірничого загону про стягнення
заборгованості задовольнити.

Стягнути з десятого воєнізованого
гірничого загону на користь Управління
Пенсійного фонду України в м. Димитрові
Донецької області заборгованість по
відшкодуванню витрат на виплату та
доставку пільгових пенсій за Списком
№1 в сумі 686174,66 грн.

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, і
може бути переглянута Верховним Судом
України, у строк та у порядку,
визначеними статтями 237 - 2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Судді: