Справа № 2а-0870/7755/11
Суддя: Блажівська Н.Є.
Дата ухвалення: 2014-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"13" лютого 2014 р. м. Київ
К/800/33910/13

Вищий адміністративний суд України в
складі колегії суддів:

головуючої: суддів: Блажівської Н.Є.,
Сіроша М.В., Усенко Є.А., при
секретаріЛуцак А.В.розглянувши у
відкритому судовому засіданні
касаційну скаргу Спеціалізованої
державної податкової інспекції з
обслуговування великих платників
податків у м. Запоріжжі Головного
управління Міндоходів на постанову
Запорізького окружного
адміністративного суду від 19 березня
2012 року та ухвалу Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 25 грудня 2012 року

у справі № 2а-0870/7755/11

за позовом Публічного
акціонерного товариства
"Електрометалургійний завод

"Дніпроспецсталь ім.
А.М. Кузьміна"

до Спеціалізованої
державної податкової інспекції з
обслуговування великих

платників податків у м.
Запоріжжі Головного управління
Міндоходів

про визнання протиправними
та скасування податкових
повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И В:

Публічне акціонерне товариство
«Електрометалургійний завод
"Дніпроспецсталь ім. А.М. Кузьміна"
(надалі також - ПАТ
«Електрометалургійний завод
"Дніпроспецсталь ім. А.М. Кузьміна",
позивач) звернулося до суду з
адміністративним позовом до
Спеціалізованої державної податкової
інспекції з обслуговування великих
платників податків у м. Запоріжжі
Головного управління Міндоходів
(надалі також - СДПІ, відповідач) про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень від 13
вересня 2011 року № та від 14
вересня 2011 року № .

Постановою Запорізького окружного
адміністративного суду від 19 березня
2012 року адміністративний позов
задоволено повністю. Визнано
протиправними та скасовано податкові
повідомлення - рішення, винесені 13
вересня 2011 року № та 14 вересня 2011
року № .

Ухвалою Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 25 грудня 2012 року апеляційну скаргу
СДПІ залишено без задоволення, а
постанову Запорізького окружного
адміністративного суду від 19 березня
2012 року - без змін.

СДПІ в касаційній скарзі, вказуючи на
допущені судами першої та апеляційної
інстанцій порушення норм
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
даного спору, просить постанову
Запорізького окружного
адміністративного суду від 19 березня
2012 року та ухвалу Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 25 грудня 2012 року і ухвалити нову
постанову, якою відмовити у
задоволенні позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи касаційної скарги
та перевіривши за матеріалами справи
правильність застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі, суд
звертає увагу на наступне.

Відповідно до частини 1 статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
перевіряє правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, правової оцінки обставин у
справі і не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, які не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що за результатами
позапланової виїзної перевірки
позивача з питань правомірного
декларування від'ємного значення за
червень 2011 року та достовірності
нарахування суми бюджетного
відшкодування податку на додану
вартість за червень 2011 року
відповідачем складено акт від 2 вересня
2011 року № 365/08-01/00186536, на
підставі якого прийнято податкове
повідомлення-рішення №
від 13 вересня 2011 року яким
зменшено розмір від'ємного значення
суми податку на додану вартість у
розмірі 1292571,00 грн.

Крім того, відповідачем проведено
камеральну перевірку позивача з питань
достовірності нарахування сум
бюджетного відшкодування податку на
додану вартість на розрахунковий
рахунок за липень 2011 року, за
результатами якої складено акт від 7
вересня 2011 року № 368/08-01/0018653, на
підставі якого прийнято податкове
повідомлення-рішення від 14 вересня 2011
року № від 14 вересня 2011 року, яким
зменшено розмір бюджетного
відшкодування з податку на додану
вартість на 1292571,00 грн. та застосовано
штрафні санкції у розмірі 646285,00 грн.

За результатами контрольних заходів
встановлено, що позивачем в порушення
підпункту 14.1.181 пункту14.1 статті 14,
пункту 198.3, сттатіт198, пунктів 200.1, 200.3,
200.4 статті 200 Податкового кодексу
України, пункту 10.1 «Порядку ведення
реєстру отриманих та виданих
податкових накладних», роз. V пункту 4
«Порядку заповнення та подання
податкової звітності з податку додану
вартість», ПАТ «Дніпроспецсталь ім. А.М.
Кузьміна», що призвело завищення суми
податкового кредиту та від'ємного
значення червня 2011 року на загальну
суму 1 292 571 грн. та до завищення суми
бюджетного відшкодування ПДВ за липень
2011 року в сумі 1 292 571 грн.

Висновок про допущення позивачем
вищезазначених порушень був зроблений
відповідачем на підставі того, що
правочини укладені позивачем з ТОВ
«Металл-Ресурс», ТОВ «Трейдсплав», ТОВ
«Вторстіл», ТОВ «Кримсплав», ТОВ
«Візіт-Сервіс»на загальну суму ПДВ 1 292
570 грн. 50 коп. є нікчемними, оскільки
зазначені контрагенти мають ланцюг
постачання, до складу якого входять
постачальники, які відсутні за
юридичною адресою, приховують фактичне
місцезнаходження, не подають
податкової та іншої звітності до
контролюючих органів, не сплачують
податків, документально не
підтверджують факт транспортування
сировини, товарно-матеріальних
цінностей, витрат на їх зберігання, не
мають працівників.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198
Податкового кодексу України право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з а) придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг; б) придбання
(будівництво, спорудження, створення)
необоротних активів, у тому числі при
їх ввезенні на митну територію України
(у тому числі у зв'язку з придбанням
та/або ввезенням таких активів як
внесок до статутного фонду та/або при
передачі таких активів на баланс
платника податку, уповноваженого вести
облік результатів спільної
діяльності).

Згідно з пунктом 198.3 статті 198 ПК
України податковий кредит звітного
періоду визначається виходячи з
договірної (контрактної) вартості
товарів/послуг, але не вище рівня
звичайних цін, визначених відповідно
до статті 39 цього Кодексу, та
складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку;
придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Пунктом 198.6 статті 198 Податкового
кодексу України передбачено, що не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу.

Відповідно до пунктів 200.1- 200.3 статті 200
ПК України сума податку, що підлягає
сплаті (перерахуванню) до Державного
бюджету України або бюджетному
відшкодуванню, визначається як різниця
між сумою податкового зобов'язання
звітного (податкового) періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
(податкового) періоду.

При позитивному значенні суми,
розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї
статті, така сума підлягає сплаті
(перерахуванню) до бюджету у строки,
встановлені цим розділом.

При від'ємному значенні суми,
розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї
статті, така сума враховується у
зменшення суми податкового боргу з
податку, що виник за попередні звітні
(податкові) періоди (у тому числі
розстроченого або відстроченого
відповідно до цього Кодексу), а в разі
відсутності податкового боргу -
зараховується до складу податкового
кредиту наступного звітного
(податкового) періоду.

За правилами пункту 200.4 статті 200 ПК
України, якщо в наступному податковому
періоді сума, розрахована згідно з
пунктом 200.1 цієї статті, має від'ємне
значення, то:

а) бюджетному відшкодуванню підлягає
частина такого від'ємного значення, яка
дорівнює сумі податку, фактично
сплаченій отримувачем товарів/послуг у
попередніх податкових періодах
постачальникам таких товарів/послуг
або до Державного бюджету України, а в
разі отримання від нерезидента послуг
на митній території України - сумі
податкового зобов'язання, включеного
до податкової декларації за попередній
період за отримані від нерезидента
послуги отримувачем товарів/послуг;

б) залишок від'ємного значення
попередніх податкових періодів після
бюджетного відшкодування включається
до складу сум, що відносяться до
податкового кредиту наступного
податкового періоду.

З наведених законодавчих положень
випливає, що умовою виникнення у
платника права на включення до
податкового кредиту сум податку на
додану вартість сплачених в ціні
товару (послуги) та в кінцевому
результаті отримання бюджетного
відшкодування з податку на додану
вартість є реальне здійснення операцій
з придбання товарів (робіт, послуг), а
також оформлення зазначених операцій
необхідними документами первинного
обліку, що містять достовірні
відомості про обсяг та зміст
господарської операції.

Реальне здійснення господарських
операцій між позивачем та його
контрагентами підтверджується
належними та допустимими доказами в
розумінні положень статті 70 Кодексу
адміністративного судочинства
України, що містяться в матеріалах
справи, а саме: товарно-транспортні
накладними, видатковими накладними та
рахунками фактурами, що підтверджують
отримання позивачем товару, який ним
використовувався в господарської
діяльності та платіжні доручення, які
свідчать, що отриманий товар позивачем
оплачено.

На підставі наведених вище доказів, що
були досліджені судами попередніх
інстанцій та оцінка яким надана з
дотриманням положень статті 86 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суди зробили правильний
висновок про документальне
підтвердження факту реального
здійснення господарських операцій між
позивачем його контрагентами.

Крім того, суд першої інстанції з яким
погодився й суд апеляційної інстанції,
надав вірну оцінку посиланням позивача
щодо правомірності зменшення позивачу
розміру бюджетного відшкодування,
внаслідок того, що податковий кредит з
податку на додану вартість позивачем
сформовано за рахунок взаємовідносин
по ланцюгу постачання товарів із
контрагентами що є сумнівними,
оскільки, Податковий кодекс України не
ставить в залежність отримання
бюджетного відшкодування платником
податків від податкового обліку (стану)
інших осіб і фактичної сплати
контрагентами податку до бюджету.
Питання відшкодування ПДВ поширюється
тільки на окремо взятого платника
податків і не ставить цей факт у
залежність від розрахунків з бюджетом
третіх осіб. Якщо контрагент не виконав
свого зобов'язання по сплаті податку до
бюджету, то це тягне відповідальність
та негативні наслідки саме щодо цієї
особи. Зазначена обставина не є
підставою для позбавлення платника
податку права на відшкодування податку
на додану вартість у разі, якщо
останній виконав весь перелік умов,
щодо отримання такого відшкодування та
має належні підтвердження розміру
свого податкового кредиту.

Також є юридично правильними висновки
судів попередніх інстанцій про те, що
відсутність у постачальників по
ланцюгу постачання факту відображення
у податковому обліку податкового
кредиту чи податкових зобов'язань не
свідчить про порушення податкового
законодавства саме позивачем та не
відноситься до суттєвих обставин
фінансово-господарської діяльності
ПАТ «ЕМЗ «Дніпроспецсталь ім. А.М.
Кузьміна» та фактів виявлених
порушень. Такі обставини, так само і
співставлення задекларованих
податкових зобов'язань та податкового
кредиту у розрізі контрагентів по
ланцюгу постачання, знаходяться поза
межами податкового обліку позивача, не
підтверджуються первинними
документами, що відображені у
бухгалтерському та податковому обліку
підприємства та які досліджені СДПІ
під час перевірки.

Суд акцентує увагу на тому, що
відповідно до частини 2 статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Такий підхід узгоджується з практикою
Європейського суду з прав людини. Так, у
пункті 110 рішення від 23 липня 2002 року у
справі «Компанія «Вестберґа таксі
Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції» Суд
визначив, що «…адміністративні суди,
які розглядають скарги заявників
стосовно рішень податкового
управління, мають повну юрисдикцію у
цих справах та повноваження скасувати
оскаржені рішення. Справи мають бути
розглянуті на підставі поданих
доказів, а довести наявність підстав,
передбачених відповідними законами,
для призначення податкових штрафів має
саме податкове управління.».

В той же час, відповідачем під час
розгляду адміністративної справи не
наведено об'єктивних доводів щодо
наявності в діях позивача ознак
неправомірності, як і не доведено
правомірності оскаржуваного
податкового повідомлення-рішення.

Доводи касаційної скарги висновків
судів першої та апеляційної інстанцій
не спростовують і не дають підстав для
висновку, що судами при розгляді справи
неправильно застосовано норми
матеріального права, які регулюють
спірні правовідносини, чи порушено
норми процесуального права. Таким
чином, ухвалені по справі рішення є
законними і обґрунтованими, а
зазначена в касаційній скарзі позиція
відповідача не знаходить свого
підтвердження матеріалами справи та не
ґрунтується на положеннях чинного
законодавства.

Відповідно до статті 224 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанцій не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій. Не може
бути скасовано судове рішення з
мотивів порушення судом норм
процесуального права, якщо це не
призвело і не могло призвести до
неправильного вирішення справи.

За таких обставин, суд, перевіривши у
межах касаційної скарги правильність
застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
приходить до висновку, що касаційну
скаргу необхідно залишити без
задоволення, а оскаржувані рішення
слід залишити без змін.

Керуючись статтями 221, 223, 224, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

У Х В А Л И В

Касаційну скаргу Спеціалізованої
державної податкової інспекції з
обслуговування великих платників
податків у м. Запоріжжі Головного
управління Міндоходів залишити без
задоволення, а постанову Запорізького
окружного адміністративного суду від 19
березня 2012 року та ухвалу
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 25 грудня 2012
року- без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення копій
особам, що беруть участь справі та може
бути переглянута з підстав
встановлених статтею 237 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуюча:
Н. Є. Блажівська

Судді:
М.В. Сірош

Є.А. Усенко