Справа № 810/416/14-а
Суддя: Головенко О.Д.
Дата ухвалення: 2014-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 березня 2014 року 810/416/14-а

Київський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді: Головенка О.Д.,

при секретарі судового засідання
Вишневському Ю.А.,

за участю:

представника позивача: Андрейкова О.В.;

представника відповідача: не з'явився;

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Києві адміністративну
справу за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Механічний завод «Сонет» до
Броварської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Київській
області про визнання протиправних та
скасування податкових повідомлень -
рішень -

в с т а н о в и в:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Механічний завод
«Сонет» звернулось до суду з позовом до
Броварської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Київській
області про визнання протиправних та
скасування податкових повідомлень -
рішень від 12.08.2013 № та № .

В обґрунтування своїх позовних вимог
вказує, що відповідачем було проведено
документальну виїзну позапланову
перевірку позивача з питань дотримання
вимог податкового законодавства по
взаємовідносинам з ТОВ «БК «Палаццо»
за період з 01.05.2012 по 30.06.2012, за
результатами якої було складено акт
перевірки №
46/222/37495378 від 30.07.2013.

Зазначає, що на підставі даного акту
перевірки відповідачем були
сформовані оскаржувані податкові
повідомлення - рішення № від
12.08.2013, якими йому було збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість на суму 34 699,00 грн., з
яких за основним платежем 23 133,00 грн. та
за штрафними санкціями 11 566,00 грн.,
податкове повідомлення - рішення №
від 12.08.2013, яким було збільшено
суму грошового зобов'язання з податку
на прибуток на суму 30 362,00 грн., з яких за
основним платежем 24 290,00 грн. та за
штрафними санкціями 6 072,00 грн.

На думку позивача оскаржувані
податкові повідомлення - рішення є
незаконними та такими, що суперечать
нормам чинного податкового
законодавства України.

Також вважає, що визначений податковий
кредит підтверджується усіма
необхідними первинними
бухгалтерськими документами, у тому
числі податковими накладними, що
оформленні виключно відповідно вимоги
чинного податкового законодавства.

Представник позивача в судовому
засіданні позов підтримав та просив
його задовольнити.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, однак подав суду
клопотання про розгляд справи у його
відсутності.

Також надав письмові заперечення проти
позову, в обґрунтування, яких вказав, що
під час проведення документальної
виїзної позапланової перевірки
позивача з питань дотримання вимог
податкового законодавства по
взаємовідносинах з ТОВ «БК «Палаццо»
було встановлено ряд порушення ним
податкового законодавства, а саме: п.
198.1, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 Податкового
кодексу України (надалі - ПК України), в
результаті чого занижено податок на
додану вартість (надалі - ПДВ) до сплати
по рядку 25 Декларацій на 23 133,00 грн. за
червень 2012 року; п. 138.2, п. 138.4, п. 138.8 ст. 138
ПК України, в результаті чого занижено
податок на прибуток на 24 290,00 грн. за ІІ
квартал 2012 року; п.п. 1.2 п. 1, п.п. 20.1, п.п. 2.4,
п.п. 2.16 п. 2 та п.п. 3.2 п. 3 Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.06.1995 № 88 та зареєстровано в
Міністерстві юстиції України від 05.06.1995
за № 168/704 (надалі - Положення № 88); п. 8
розділу 3 Положення про затвердження
форм та порядку заповнення і подання
податкової звітності з податку на
додану вартість, затвердженого наказом
ДПА України від 25.01.2011 № 41 та
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України від 16.02.2011 за № 197/18935
(надалі - Положення № 41).

Вважає, що оскаржувані податкові
повідомлення - рішення винесені
правомірно, про що свідчить акт
перевірки, яким встановлено ряд
порушень податкового законодавства з
боку позивача, також вважає, що
відповідачем було дотримано усі вимоги
закону при винесені даних податкових
повідомлень - рішень.

Розглянувши подані документи і
матеріали, оцінивши докази, які мають
юридичне значення для розгляду справи
і вирішення спору по суті, заслухавши
пояснення представників позивача та
представника відповідача, суд вважає,
що у задоволенні позову слід відмовити,
виходячи з наступного.

Судом встановлено, що відповідачем на
підставі п.п. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, п.п. 75.1.2
п. 75.1 ст. 75, п.п. 78.1.1 п. 78.1 ст. 78, ст. 79 ПК
України, відповідно до наказу
податкового органу від 16.07.2013 № 46
посадовими особами відповідача було
проведено документальну виїзну
позапланову перевірку позивача з
питань дотримання вимог податкового
законодавства по взаємовідносинах з
ТОВ «БК «Палаццо» за період з 01.05.2012 по
30.06.2012.

Підпунктом 20.1.4 п. 20.1 ст. 20 ПК України
визначено право податкового органу
проводити перевірки платників
податків (крім Національного банку
України) в порядку, встановленому цим
Кодексом.

Також п.п. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75 ПК України
визначено, що документальною
перевіркою вважається перевірка,
предметом якої є своєчасність,
достовірність, повнота нарахування та
сплати усіх передбачених цим Кодексом
податків та зборів, а також дотримання
валютного та іншого законодавства,
контроль за дотриманням якого
покладено на контролюючі органи,
дотримання роботодавцем законодавства
щодо укладення трудового договору,
оформлення трудових відносин з
працівниками (найманими особами) та яка
проводиться на підставі податкових
декларацій (розрахунків), фінансової,
статистичної та іншої звітності,
регістрів податкового та
бухгалтерського обліку, ведення яких
передбачено законом, первинних
документів, які використовуються в
бухгалтерському та податковому обліку
і пов'язані з нарахуванням і сплатою
податків та зборів, виконанням вимог
іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на органи
державної податкової служби, а також
отриманих в установленому
законодавством порядку органом
державної податкової служби
документів та податкової інформації, у
тому числі за результатами перевірок
інших платників податків.
Документальна планова перевірка
проводиться відповідно до
плану-графіка перевірок.

За результатами перевірки було
складено акт перевірки № 46/222/37495378 від
30.07.2013 результати документальної
виїзної позапланової перевірки ТОВ
«Механічний завод «Сонет» з питань
дотримання вимог податкового
законодавства по взаємовідносинах з
ТОВ «БК «Палаццо» за період з 01.05.2012 по
30.06.2012.

Вказаною перевіркою були встановлені
наступні порушення вимог податкового
законодавства України, а саме:

- п. 198.1, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 ПК
України, в результаті чого занижено ПДВ
до сплати по рядку 25 Декларацій на 23 133,00
грн. за червень 2012 року;

- п. 138.2, п. 138.4, п. 138.8 ст. 138 ПК України, в
результаті чого занижено податок на
прибуток на 24 290,00 грн. за ІІ квартал 2012
року;

- п.п. 1.2 п. 1, п.п. 20.1, п.п. 2.4, п.п. 2.16 п. 2 та
п.п. 3.2 п. 3 Положення № 88;

- п. 8 розділу 3 Положення № 41.

Судом встановлено, що між ТОВ
«Механічний завод «Сонет» та його
контрагентом ТОВ «Палаццо» укладено
договір на виконання робіт та надання
послуг № 1/28/3-с-2012 від 04.04.2012, предметом
якого є надання послуг з монтажу ліфтів
на жб № 11 Троєщина-20 в м. Києві.

На підставі отриманих від контрагента
податкових накладених № 71 від 25.05.2012,
№ 39 від 14.06.2012, № 56 від 20.06.2012, № 75 від
25.06.2012, № 74 від 25.06.2012 позивачем
сформовано податковий кредит.

Однак, під час перевірки позивача щодо
повноти визначення податкового
кредиту встановлено його завищення та
як наслідок заниження податку на
додану вартість, який підлягає сплаті
(перерахуванню) до бюджету за червень
2012 року.

Також під час перевірки встановлено
безпідставне завищення валових витрат
за ІІ квартал 2012 року.

Підпунктом 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК України
визначено, що податковий кредит - сума,
на яку платник податку на додану
вартість має право зменшити податкове
зобов'язання звітного (податкового)
періоду, визначена згідно з розділом V
цього Кодексу.

Відповідно до п. 185.1 ст. 185 ПК України
об'єктом оподаткування є операції
платників податку з: постачання
товарів, місце постачання яких
розташоване на митній території
України, відповідно до статті 186 цього
Кодексу, у тому числі операції з
передачі права власності на об'єкти
застави позичальнику (кредитору), на
товари, що передаються на умовах
товарного кредиту, а також з передачі
об'єкта фінансового лізингу в
користування
лізингоотримувачу/орендарю;
постачання послуг, місце постачання
яких розташоване на митній території
України, відповідно до статті 186 цього
Кодексу; ввезення товарів (супутніх
послуг) на митну територію України в
митному режимі імпорту або реімпорту
(далі - імпорт); вивезення товарів
(супутніх послуг) у митному режимі
експорту або реекспорту (далі -
експорт); з метою оподаткування цим
податком до експорту також
прирівнюється постачання товарів
(супутніх послуг), які перебувають у
вільному обігу на території України, до
митного режиму магазину безмитної
торгівлі, митного складу або
спеціальної митної зони, створених
згідно з положеннями глав 35 - 37 Митного
кодексу України; з метою оподаткування
цим податком до імпорту також
прирівнюється постачання товарів
(супутніх послуг) з-під митного режиму
магазину безмитної торгівлі, митного
складу або спеціальної митної зони,
створених згідно з положеннями глав 35 -
37 Митного кодексу України, для їх
подальшого вільного обігу на території
України; постачання послуг з
міжнародних перевезень пасажирів і
багажу та вантажів залізничним,
автомобільним, морським і річковим та
авіаційним транспортом.

Пунктом 188.1 ст. 188 ПК України визначено
базу оподаткування, а саме база
оподаткування операцій з постачання
товарів/послуг визначається виходячи з
їх договірної (контрактної) вартості,
але не нижче звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу, з
урахуванням загальнодержавних
податків та зборів (крім податку на
додану вартість та акцизного податку
на спирт етиловий, що використовується
виробниками - суб'єктами
господарювання для виробництва
лікарських засобів, у тому числі
компонентів крові і вироблених з них
препаратів (крім лікарських засобів у
вигляді бальзамів та еліксирів), а
також збору на обов'язкове державне
пенсійне страхування на вартість
послуг стільникового рухомого зв'язку).

Згідно п. 198.1 ст. 198 ПК України право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів
(у тому числі в разі їх ввезення на
митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих
нерезидентом на митній території
України, та в разі отримання послуг,
місцем постачання яких є митна
територія України;

г) ввезення необоротних активів на
митну територію України за договорами
оперативного або фінансового лізингу.

Пунктом 198.2 ст. 198 ПК України
встановлено, що датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше; дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Датою виникнення права замовника на
віднесення сум до податкового кредиту
з договорів (контрактів), визначених
довгостроковими відповідно до пункту
187.9 статті 187 цього Кодексу, є дата
фактичного отримання замовником
результатів робіт (оформлених актами
виконаних робіт) за такими договорами
(контрактами).

Для товарів/послуг, постачання
(придбання) яких контролюється
приладами обліку, факт постачання
(придбання) таких товарів/послуг
засвідчується даними обліку.

Також, відповідно до п. 198.3 ст. 198 ПК
України податковий кредит звітного
періоду визначається виходячи з
договірної (контрактної) вартості
товарів/послуг, але не вище рівня
звичайних цін, визначених відповідно
до ст. 39 цього Кодексу, та складається з
сум податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою п. 193.1 ст. 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Щодо встановлених порушень з податку
на прибуток суд зазначає наступне.

Згідно п.п. 138.1.1 п. 138.1 ст. 138 ПК України
витрати операційної діяльності
включають: собівартість реалізованих
товарів, виконаних робіт, наданих
послуг та інші витрати беруться для
визначення об'єкта оподаткування з
урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї
статті, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140,
статей 142 і 143 та інших статей цього
Кодексу, які прямо визначають
особливості формування витрат
платника податку; витрати банківських
установ, до яких відносяться: процентні
витрати за кредитно-депозитними
операціями, в тому числі за
кореспондентськими рахунками та
коштами до запитання, цінними паперами
власного обігу; комісійні витрати, в
тому числі за кредитно-депозитними
операціями, розрахунково-касове
обслуговування, інкасацію та
перевезення цінностей, операціями з
цінними паперами, операціями на
валютному ринку, операціями з
довірчого управління; від'ємний
результат (збиток) від операцій з
купівлі/продажу іноземної валюти та
банківських металів; від'ємне значення
курсових різниць від переоцінки
активів та зобов'язань у зв'язку зі
зміною офіційного курсу національної
валюти до іноземної валюти відповідно
до п.п. 153.1.3 п. 153.1 ст. 153 цього Кодексу;
суми страхових резервів, сформованих у
порядку, передбаченому ст. 159 цього
Кодексу; суми коштів (зборів), внесені
до Фонду гарантування вкладів фізичних
осіб; витрати з придбання права вимоги
на виконання зобов'язань у грошовій
формі за поставлені товари чи надані
послуги (факторинг); витрати, пов'язані
з реалізацією заставленого майна; інші
витрати, прямо пов'язані зі здійсненням
банківських операцій та наданням
банківських послуг; інші витрати,
передбачені цим розділом.

Крім того, п.п. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК
України встановлено, що витрати, не
підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку не
включаються до складу витрат.

Суд не бере до уваги твердження
позивача про те, що реальність угоди
вказують усі надані ним первинні
документи, оформлені відповідно до
норм чинного законодавства та надані в
повному обсязі, виходячи з наступного.

Згідно з п. 44.1 ст. 44 ПК України для цілей
оподаткування платники податків
зобов'язані вести облік доходів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
реєстрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється
формування показників податкової
звітності, митних декларацій на
підставі даних, не підтверджених
документами, що визначені абзацом
першим цього пункту.

Водночас ст. 1 Закону України від 16.07.99 №
996-ХІV «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні»
визначено, що первинний документ - це
документ, який містить відомості про
господарську операцію та підтверджує
її здійснення.

Отже, будь-які документи (у тому числі
договори, накладні, рахунки тощо) мають
силу первинних документів лише в разі
фактичного здійснення господарської
операції.

Якщо ж фактичного здійснення
господарської операції не було,
відповідні документи не можуть
вважатися первинними документами для
цілей ведення податкового обліку
навіть за наявності всіх формальних
реквізитів таких документів, що
передбачені чинним законодавством.

Підтвердження реальності укладеного
договору позивач надав суду копії
вищевказаного договору, податкових
накладених, банківські виписки, акти
виконаних робіт.

У листі Вищого адміністративного суду
України від 02.06.2011 № 742/11/13-11 проведено
аналіз відповідних законодавчих норм
та наголошено на тому, що для
підтвердження податкового обліку
можуть братися до уваги лише ті
первинні документи, які складені в разі
фактичного здійснення господарської
операції, тобто достовірні первинні
документи. Також у вказаному листі
визначено приблизний перелік обставин,
які можуть указувати на відсутність
відповідної господарської операції, а
саме рух активів у процесі здійснення
господарської операції.

Зокрема, визначальною ознакою
господарської операції є те, що вона
повинна спричиняти реальні зміни
майнового стану платника податків.

Вимога щодо реальних змін майнового
стану платника податків як обов'язкова
ознака господарської операції
кореспондує з нормами ПК України.

Так, згідно з п. 138.2 ст. 138 ПК України
витрати, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

Необхідною умовою для віднесення
сплачених у ціні товарів (послуг) сум
податку на додану вартість є факт
придбання товарів та послуг із метою їх
використання в господарській
діяльності.

Таким чином, витрати для цілей
визначення об'єкта оподаткування
податком на прибуток, а також
податковий кредит для цілей визначення
об'єкта оподаткування податком на
додану вартість мають бути фактично
здійснені і підтверджені належним
чином складеними первинними
документами, що відображають
реальність господарської операції, яка
є підставою для формування податкового
обліку платника податків.

При цьому дослідженню підлягають усі
первинні документи, які належить
складати залежно від певного виду
господарської операції:

- договори, акти виконаних робіт,
документи про перевезення, зберігання
товарів тощо, необхідно перевірити
фізичні, технічні та технологічні
можливості певної особи до вчинення
тих чи інших дій, що становлять зміст
господарської операції, як-от:
наявність кваліфікованого персоналу,
основних фондів, у тому числі
транспортних засобів для перевезення
або виробництва, приміщень для
зберігання товарів тощо, якщо такі
умови необхідні для здійснення певної
операції;

- можливість здійснення операцій з
відповідною кількістю певного товару у
відповідні строки з урахуванням
терміну його придатності, доступності
на ринку тощо;

- наявність відповідних ліцензій
та інших дозвільних документів, що
необхідні для ведення певного виду
господарської діяльності.

Також з наданих первинних документів
не вбачається реальної зміни майнового
стану платника податків. Тобто, такі
обов'язкові причини мають бути
наявними лише за умови, що платник
податку має намір одержати економічні
ефект у результаті підприємницької
діяльності, але не виключено чи
переважно за рахунок формування
податкового кредиту та валових витрат
для інших суб'єктів підприємницької
діяльності.

З наданих позивачем документів
неможливо встановити факт отримання
послуг щодо монтажу ліфтів на жб № 11
Троєщина-20 у м. Києві, зокрема позивачем
не надано видаткових накладних та ряд
інших до документів, які б могли
свідчити про реальність надання таких
послуг.

Водночас, представником відповідача
було надано копію акту про
неможливість проведення зустрічної
звірки ТОВ «БК «Палаццо» щодо
підтвердження господарських відносин
з платниками податків за період 01.05.2012
по 30.06.2012, тобто за період, що
перевірявся у позивача. Даним актом
встановлено порушення вимоги чинного
податкового законодавства України.

Отже, позивачем не підтверджено
наявність отримання послуг від ТОВ «БК
«Палаццо», що свідчить про те, що
правочини між ними здійснені без мети
настання реальних наслідків.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Частиною 3 ст. 2 КАС України передбачено,
що у справах щодо оскарження рішень,
дій чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Згідно із ч. 1 ст. 69 КАС України доказами
в адміністративному судочинстві є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення осіб, які беруть
участь у справі, та інші обставини, що
мають значення для правильного
вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів.

Відповідно до ст. 70 КАС України
належними є докази, які містять
інформацію щодо предмету доказування.
Суд не бере до розгляду докази, які не
стосуються предмету доказування.
Обставини, які за законом повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися ніякими іншими
засобами доказування, крім випадків,
коли щодо таких обставин не виникає
спору.

На думку суду позивач не надав доказів
щодо реально вчиненої господарської
операції та, як наслідок, відсутність
юридичної сили відповідних первинних
документів не дозволяє формувати дані
податкового обліку незалежно від
спрямованості умислу платників
податку - учасників відповідної
операції.

У зв'язку з вищевикладеним суд вважає
копії договору, податкових накладних,
поданих до суду позивачем, не є
достатніми доказами отримання послуг
за договором поставки № 1/28/3-с-2012 від
04.04.2012 та, як наслідок, не підлягають
включенню до складу податкового
кредиту суми сплаченого (нарахованого)
податку у зв'язку з наданням послуг.

Тобто, виходячи з системного аналізу
вищезазначених приписів податкового
законодавства, суд вбачає відсутність
порушення норм чинного податкового
законодавства в рішеннях Броварської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Київській області від
12.08.2013 № та № про
збільшення суми грошового
зобов'язання.

За наведених обставин суд вважає
позовні вимоги не обґрунтованими і
такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 11-14, 69-71, 79, 86, 94, 122,
159-163, 167, 185, 186, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

п о с т а н о в и в:

У задоволенні адміністративного
позову відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Механічний завод
«Сонет» на користь Державного бюджету
України судовий збір в сумі 1644 (одна
тисяча шістсот сорок чотири) грн. 80 коп.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо скаргу не було подано в
установлені строки. У разі подання
апеляційної скарги постанова, якщо її
не скасовано, набирає законної сили
після повернення апеляційної скарги,
відмови у відкритті апеляційного
провадження або набрання законної сили
рішенням за наслідками апеляційного
провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду
подається до Київського апеляційного
адміністративного суду через
Київський окружний адміністративний
суд протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Суддя
Головенко О.Д.

Дата виготовлення і підписання повного
тексту постанови - 17 березня 2014 р.