Справа № 241/905/13-а
Суддя: Яковенко М.М.
Дата ухвалення: 2014-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Трегубенко
Суддя-доповідач - Яковенко М.М.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2014 року
справа №241/905/13-а
приміщення суду за адресою:83017, м.
Донецьк, бул. Шевченка, 26

приміщення суду за адресою: 83017, м.
Донецьк, бул. Шевченка, 26

Донецький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів :

суддя - доповідач:
Яковенко М.М.

судді:
Гайдар А.В., Чебанова О.О.

при секретарі судового засідання:
Єгоровій К.М.

за участю представників від :

органу прокуратури
Григорєва Н.П.

відповідача
Попруженко А.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу апеляційну скаргу
заступника прокурора прокуратури
Донецької області на постанову
Першотравневого районного суду
Донецької області від 12 лютого 2014 року
по адміністративній справі № 241/905/13-а
за позовом Прокурора Першотравневого
района Донецької області до Ялтинської
селищної ради Першотравневого району
Донецької області, 3-тя особа: ОСОБА_4
про визнання протиправними та
скасування рішень Ялтинської селищної
ради № 21/40 від 30.06.2004 року та № 22/22 від
19.08.2004 року, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Першотравневого районного
суду Донецької області від 12 лютого 2014
року у задоволенні позовних вимог
прокурора Першотравневого района
Донецької області про визнання
противоправними та скасування рішень
Ялтинської селищної ради: від 30 червня
2004 року № 21/40 стосовно надання згоди на
розробку проекту відведення земельної
ділянки площею 0,0228 га ОСОБА_4 під
будівництво елінгу для зберігання
плавзасобів із земель комунальної
власності в АДРЕСА_1, та від 19 серпня 2004
року № 22/22 щодо затвердження проекту
відведення земельної ділянки площею
0,0228 га громадянину ОСОБА_4 під
будівництво елінгу для зберігання
плавзасобів в АДРЕСА_1 в оренду строком
на 49 років - відмовлен (а.с.69-71).

Не погодившись з рішенням суду першої
інстанції, заступник прокурора
прокуратури Донецької області
звернувся з апеляційною скаргою,
пославшись на незаконність та
необґрунтованість постанови суду
першої інстанції, прийняту без
належного врахування усіх обставин
справи та наданні оцінки нормам
матеріального права, які регулюють
спірні правовідносини. Просив
постанову суду першої інстанції
скасувати і прийняти нове рішення, яким
задовольнити позов (а.с.75-80).

Представник позивача підтримав
апеляційну скаргу у повному обсязі,
вказавши на порушення ст.ст.58-61 ЗК
України, 88, 90 Водного кодексу України,
відсутності експертизи проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки для індивідуального гаражного
будівництва ОСОБА_4 в АДРЕСА_1 не
пройшов державної експертизи, як того
вимагає ч. З ст. 186 Земельного кодексу
України.

В судовому представник відповідача
заперечував проти задоволення
апеляційної скарги у повному обсязі,
вказує, що будь-яких порушень
земельного та водного кодексів
допущено не було. Надав письмовий
відзив на апеляційну скаргу.

Третя особа в судове засідання не
з'явився, хоча належним чином був
повідомлений про час та міс це розгляду
справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача, вислухавши пояснення
осіб, які приймали участь у розгляді
справи, дослідивши матеріали справи і
обговоривши доводи апеляційної скарги,
правильність застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, вважає за
необхідне апеляційну скаргу залишити
без задоволення з наступних підстав.

Як встановлено судами першої та
апеляційної інстанцій, Рішенням
Ялтинської селищної ради № 21/40 від
30.06.2004 року надано згоду на розробку
проекту відведення земельної ділянки
площею 0,0228 га громадянину ОСОБА_4 під
будівництво елінгу для зберігання
плавзасобів із земель комунальної
власності в АДРЕСА_1 (а.с.9).

Рішенням Ялтинської селищної ради №
22/22 від 19.08.2004 року затверджено ОСОБА_4
проект відводу земельної ділянки
площею 0,0228 га під будівництво елінга
для зберігання плавзасобів в АДРЕСА_1
та передано земельна ділянка площею
0,0228 га під будівництво елінга для
зберігання плавзасобів в АДРЕСА_1,в
оренду строком на 49 років.(а.с.8).

З огляду на положення ст. 142 Конституції
України, п. 34 ч. 1 ст. 26, ст.59, 60 Закону
України «Про місцеве самоврядування в
Україні», 12 Земельного кодексу України,
у суду апеляційної інстанції не
виникає сумніву про наявну компетенцію
відповідача щодо розпорядження
земельною ділянкою шляхом надання
дозволу на розробку проекту
землеустрою, його затвердження та
наданні земельної ділянки в
користування на правах оренди.
Зазначене не є спірним між сторонами,
як немає спору щодо порядку та
процедури прийняття рішень радою.

За приписами ст. 59 Закону України «Про
місцеве самоврядування в Україні»,
селищна рада приймає обов'язкові для
виконання рішення в межах своїх
повноважень до яких відноситься і
повноваження в сфері регулювання
земельних відносин - розпорядження
землями комунальної власності. Акти
органів та посадових осіб місцевого
самоврядування з мотивів їх
невідповідності Конституції Україні
або законам України визнаються
незаконними в судовому порядку.

Підставами для визнання акта недійсним
є невідповідність його вимогам чинного
законодавства та/або визначеній
законом компетенції органу, який видав
цей акт. Обов'язковою умовою визнання
акта недійсним є також порушення у
зв'язку з прийняттям відповідного акта
прав та охоронюваних законом інтересів
підприємства чи організації - позивача
у справі. Якщо за результатами розгляду
справи факту такого порушення не
встановлено, у суду немає правових
підстав для задоволення позову.

В межах спірних правовідносин, є
встановлення відповідності або
відсутності такої вимогам
законодавства рішень Ялтинською
селищною радою про надання дозволу на
розробку, затвердження проекту відводу
та передача земельної ділянки під
будівництво елінгу в оренду та як
наслідок правомірність прийняття
таких спірних рішень.

Так, відповідно до ч.2 ст.58 ЗК України,
для створення сприятливого режиму
водних об'єктів уздовж морів, навколо
озер, водосховищ та інших водойм
встановлюються водоохоронні зони,
розміри яких визначаються за проектами
землеустрою.

Згідно вимог ст.60 Земельного кодексу,
ст.88 Водного кодексу України, в
редакціях на час прийняття спірних
рішень, встановлено, що вздовж річок,
морів і навколо озер, водосховищ та
інших водойм з метою охорони
поверхневих водних об'єктів від
забруднення і засмічення та збереження
їх водності межах водоохоронних зон
виділяються земельні ділянки під
прибережні захисні смуги. Розмір та
межі прибережної захисної смуги уздовж
морів та навколо морських заток і
лиманів встановлюються за проектами
землеустрою, а в межах населених
пунктів - з урахуванням містобудівної
документації.

Частиною 6 ст. 87 ВК України
встановленого порядок визначення
розмірів і меж водоохоронних зон та
режим ведення господарської
діяльності в них встановлюються
Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.п.4, 5 Постанови Кабінету
Міністрів України «Про затвердження
Порядку визначення розмірів і меж
водоохоронних зон та режиму ведення
господарської діяльності в них» №486
від 08.05.1996 р.у межах водоохоронних зон
виділяються землі прибережних
захисних смуг та смуги відведення з
особливим режимом їх використання
відповідно до статей 88-91 Водного
кодексу України. Розміри і межі
водоохоронних зон визначаються
проектом на основі
нормативно-технічної документації.
Проекти цих зон розробляються на
замовлення органів водного
господарства та інших спеціально
уповноважених органів, узгоджуються з
органами Мінекоресурсів, Держводгоспу,
Держкомзему, власниками землі,
землекористувачами і затверджуються
відповідними галузі рганами державної
виконавчої влади та виконавчими
комітетами Рад.

За приписами ч.7 ст. 87 ВК України,
виконавчі комітети місцевих рад
зобов'язані довести до відома
населення, всіх заінтересованих
організацій рішення щодо меж
водоохоронних зон і прибережних
захисних смуг, а також водоохоронного
режиму, який діє на цих територіях.

Як встановлено судом першої інстанції,
на час прийняття рішень, проект
землеустрою щодо визначення розмірів
водоохоронної зони с.Юр'ївка
Ялтинською селищною радою не
розроблявся, не узгоджувався з
управлінням водного господарства та не
затверджувався. Крім того,не
розроблявся, не погоджувався та не
затверджувався в порядку, зазначеному
вище,окремий проект землеустрою щодо
встановлення меж прибережної захисної
смуги з установленою в ньому пляжною
зоною. В матеріалах справи також
відсутні докази зазначення меж
вказаної прибережної захисної смуги у
містобудівній документації -
генеральному плані селища Юр'ївка, що
вказує на безпідставність доводів
апелянта відносно наявності останньої
в складі земельної ділянки.

Таким чином, за відсутності
встановлених меж прибережної захисної
смуги, порушення або перетин таких меж
є неможливим. Без визначення лінії
прибережної захисної смуги (винесення
в натурі) та встановлення, де
починається захисна смуга, а де
закінчується, неможливо констатувати
порушення встановлених вимог
законодавства, на час прийняття
спірних рішень у 2004 році.

Крім того, проект відведення земельної
ділянки ОСОБА_4.узгоджено з
відповідними органами, а саме:з
Першотравневим районним відділом
містобудівництва, архітектуриі
житлово-комунального господарства,
державною екологічною інспекцією
Азовського моря, Першотравневим
районним відділом земельних ресурсів,
Першотравневою
райсанепідемстанцією.(а.с.44-60).

Що стосується деяких висновків, які
виконані до рішення Ялтинської
селищної ради,то вони правового
значення не мають,бо ці висновки
стосуються саме земельної ділянки
площею 0,0228 га, яка надається саме
ОСОБА_4 і саме для зберігання
плавзасобів.

Колегія суддів також не приймає до
уваги доводи прокурора стосовно того,
що проект землеустрою щодо відведення
земельної ділянки для індивідуального
гаражного будівництва ОСОБА_4 в АДРЕСА_1
не пройшов державної експертизи, як
того вимагає ч. 3 ст. 186 Земельного
кодексу України, оскільки цей проект
землеустрою затверджений
Першотравневим районним відділом
земельних ресурсів, що відповідає
вимогам п.3.1 п.3.1.1. «Положення про
здійснення державної землевпорядної
експертизи» затвердженого Наказом
Держкомітету України по земельним
ресурсам від 11.03.1997 року №39, а інший
спосіб державної експертизи на час
ухвалення спірних рішень радою
прокурор не довів.

Посилання позивачем в позові, як на
обґрунтованість своїх заявлених вимог
про протиправність спірних рішень
ради, на допущенні порушення ст. 61 ЗК
України, якою встановлена пряма
заборона на будівництво будь-яких
споруд (крім гідротехнічних,
гідрометричних та лінійних), у тому
числі баз відпочинку, дач, гаражів та
стоянок автомобілів, є безпідставними.
Положеннями цієї статті встановлена
заборона саме для таких об'єктів, як
річок, навколо водойм та на островах.

Спеціальною нормою, якою встановлена
заборона на те чи інше будівництво є
ст.62 ЗК України.

Так частиною 1 передбачено, що у
прибережних захисних смугах уздовж
морів, морських заток і лиманів та на
островах у внутрішніх морських водах
забороняється: а) влаштування
полігонів побутових та промислових
відходів і накопичувачів стічних вод;
б) влаштування вигребів для
накопичення господарсько-побутових
стічних вод об'ємом понад 1 кубічний
метр на добу; в) влаштування полів
фільтрації та створення інших споруд
для приймання і знезаражування рідких
відходів; г) застосування сильнодіючих
пестицидів.

Частина 2 статі 62 ЗК України встановлює,
що режим господарської діяльності на
земельних ділянках прибережних
захисних смуг уздовж морів, морських
заток і лиманів та на островах у
внутрішніх морських водах
встановлюється законом.

Як вбачається, прямої заборони на
будівництво елінгу (гаража) у
прибережних захисних смугах уздовж
моря, на час прийняття спірних рішень
встановлено не було.

Під час апеляційного провадження також
не встановлено порушень з боку
відповідача інших законодавчих актів,
які діяли на час прийняття рішень, як то
ЗУ «Про планування та забудову
територій», Про охорону земель».

На підставі викладеного, колегія
суддів приходить до висновку, що при
винесенні Ялтинською селищною радою
рішень: № 21/40 стосовно надання згоди
на розробку проекту відведення
земельної ділянки площею 0,0228 га
ОСОБА_4 під будівництво елінга для
зберігання плавзасобів із земель
комунальної власності в АДРЕСА_1, та №
22/22 щодо затвердження проекту
відведення земельної ділянки площею
0,0228 га громадянину ОСОБА_4 під
будівництво елінга для зберігання
плавзасобів в АДРЕСА_1 в оренду строком
на 49 років, будь-яких порушень
чинного законодавства допущено не
було, рішення прийняті на підставі, у
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені законами України.

З огляду на зазначене, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про відмову у задоволенні
позовних вимог.

Наявні порушення вимог земельного та
іншого законодавства, які допускає
ОСОБА_4 після прийняття спірних рішень,
не може впливати на суть правомірності
прийнятих рішень радою. Порушення, які
допускає третя особа, можуть бути
іншими правовими наладками для такої
особи.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову суду - без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасовано правильне по
суті рішення суду з одних лише
формальних міркувань.

Таким чином, судова колегія вважає, що
рішення суду першої інстанції є
обґрунтованим, прийняте на підставі
з'ясованих та встановлених обставинах
справи, які підтверджуються доказами,
та ухвалив постанову з додержанням
норм матеріального і процесуального
права, а тому залишає апеляційну скаргу
без задоволення, а судове рішення без
змін.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують правильність прийнятого
судом першої інстанції постанови.

Керуючись статтями 2, 11, 159, 160, 167, 184, 195, 196,
198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

УХВАЛИВ :

Апеляційну скаргу заступника
прокурора прокуратури Донецької
області - залишити без задоволення.

Постанову Першотравневого районного
суду Донецької області від 12 лютого 2014
року по адміністративній справі №
241/905/13-а - залишити без змін.

Вступна та резолютивна частина ухвали
прийнята у нарадчій кімнаті та
проголошена у судовому засіданні 19
березня 2014 року. У повному обсязі
складена 21 березня 2014 року.

Ухвала суду апеляційної інстанції за
наслідками перегляду набирає законної
сили з моменту проголошення та може
бути оскаржена безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів, - з дня
складення в повному обсязі.

Головуючий суддя
М.М. Яковенко

Судді
А.В. Гайдар

О.О.Чебанов