Справа № 2а-2745/12/1470
Суддя: Блажівська Н.Є.
Дата ухвалення: 2014-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 лютого 2014 року
м. Київ К/800/31448/13

Вищий адміністративний суд України в
складі колегії суддів:

головуючої: суддів: Блажівської Н.Є.,
Лосєва А.М., Сіроша М.В., розглянувши у
попередньому судовому засіданні
касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у Заводському районі міста
Миколаєва Миколаївської області
Державної податкової служби на
постанову Миколаївського окружного
адміністративного суду від 24 жовтня 2012
року та ухвалу Одеського апеляційного
адміністративного суду від 15 травня 2013
року

у справі № 2а-2745/12/1470

за позовом Державної
податкової інспекції у Заводському
районі міста Миколаєва

Миколаївської області
Державної податкової служби

до Приватного
акціонерного товариства
"Миколаївський машинобудівний

завод»

про стягнення
заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

Державна податкова інспекція у
Заводському районі м. Миколаєва
Миколаївської області Державної
податкової служби (надалі також - ДПІ,
позивач) звернулась до суду з
адміністративними позовом до
Публічного акціонерного товариства
«Миколаївський машинобудівний завод»
(надалі також - ПАТ «Миколаївський
машинобудівний завод», відповідач) про
стягнення податкового боргу у розмірі
558860 грн.

Постановою Миколаївського окружного
адміністративного суду від 24 жовтня 2012
року відмовлено ДПІ у Заводському
районі м. Миколаєва Миколаївської
області ДПС у задоволенні позовних
вимог.

Ухвалою Одеського апеляційного
адміністративного суду від 15 травня 2013
року апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Заводському
районі м. Миколаєва Миколаївської
області Державної податкової служби
залишено без задоволення, а постанову
Миколаївського окружного
адміністративного суду від 24 жовтня 2012
року - без змін.

ДПІ в касаційній скарзі, вказуючи на
допущені судами першої та апеляційної
інстанцій порушення норм
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
даного спору, просить скасувати
постанову Миколаївського окружного
адміністративного суду від 24 жовтня 2012
року та ухвалу Одеського апеляційного
адміністративного суду від 15 травня 2013
року і прийняти нове рішення, яким
задовольнити позовні вимоги.

Заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи касаційної скарги
та перевіривши за матеріалами справи
правильність застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі, суд
звертає увагу на наступне.

Відповідно до частини 1 статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
перевіряє правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, правової оцінки обставин у
справі і не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, які не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що 20 квітня 2012 року ПАТ
«Миколаївський машинобудівний завод»
подано до ДПІ податкову декларацію з
податку на додану вартість за березень
2012 року, в якій підприємством визначено
податкове зобов'язання з податку на
додану вартість у розмірі 558860 грн.

В строк, встановлений пунктом 57.1 статті
57 Податкового кодексу України,
податкове зобов'язання відповідачем не
сплачено.

За таких обставин, отримавши податкову
декларацію у квітні 2012 року, ДПІ
звернулась у травні із позовною заявою
до адміністративного суду про
стягнення зазначеної вище суми.
Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, суди попередніх інстанцій
виходили із того, що позивачем не
виконано вимог статей 59 та 95
Податкового кодексу України щодо
надіслання податкової вимоги та щодо
строків звернення із позовом про
стягнення податкового боргу.

Так, відповідно до пункту 54.1 статті 54
Податкового кодексу України (надалі
також - ПК України; тут і надалі - в
редакції, чинній на час виникнення
спірних правовідносин) крім випадків,
передбачених податковим
законодавством, платник податків
самостійно обчислює суму податкового
та/або грошового зобов'язання та/або
пені, яку зазначає у податковій (митній)
декларації або уточнюючому розрахунку,
що подається контролюючому органу у
строки, встановлені цим Кодексом. Така
сума грошового зобов'язання та/або пені
вважається узгодженою.

Згідно з пунктом 57.1 статті 57 ПК України
платник податків зобов'язаний
самостійно сплатити суму податкового
зобов'язання, зазначену у поданій ним
податковій декларації, протягом 10
календарних днів, що настають за
останнім днем відповідного граничного
строку, передбаченого цим Кодексом для
подання податкової декларації, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.

Пунктами 59.1, 59.3 та 59.4 статті 59 ПК
України встановлено, що у разі коли
платник податків не сплачує узгодженої
суми грошового зобов'язання в
установлені законодавством строки,
орган державної податкової служби
надсилає (вручає) йому податкову вимогу
в порядку, визначеному для надсилання
(вручення) податкового
повідомлення-рішення.

Податкова вимога надсилається не
раніше першого робочого дня після
закінчення граничного строку сплати
суми грошового зобов'язання.

Податкова вимога повинна містити
відомості про факт виникнення
грошового зобов'язання та права
податкової застави, розмір податкового
боргу, який забезпечується податковою
заставою, обов'язок погасити
податковий борг та можливі наслідки
його непогашення в установлений строк,
попередження про опис активів, які
відповідно до законодавства можуть
бути предметом податкової застави, а
також про можливі дату та час
проведення публічних торгів з їх
продажу.

Податкова вимога надсилається
(вручається) також платникам податків,
які самостійно подали податкові
декларації, але не погасили суми
податкових зобов'язань у встановлені
цим Кодексом строки, без попереднього
надсилання (вручення) податкового
повідомлення-рішення.

Відповідно до пункту 95.1 та пункту 95.2
статті 95 ПК України орган державної
податкової служби здійснює за платника
податків і на користь держави заходи
щодо погашення податкового боргу
такого платника податків шляхом
стягнення коштів, які перебувають у
його власності, а в разі їх
недостатності - шляхом продажу майна
такого платника податків, яке
перебуває у податковій заставі.

Стягнення коштів та продаж майна
платника податків провадяться не
раніше ніж через 60 календарних днів з
дня надіслання (вручення) такому
платнику податкової вимоги.

Таким чином, суди попередніх інстанцій
дійшли вірного висновку про те, що
невиконання податковим органом
наведених вище положень Податкового
кодексу України звернення ДПІ до суду
з позовними вимогами про стягнення
податкового боргу в судовому порядку є
передчасним.

Відповідно до пункту 87.10 статті 87 ПК
України з моменту винесення судом
ухвали про порушення провадження у
справі про банкрутство платника
податків порядок погашення грошових
зобов'язань, які включені до конкурсних
кредиторських вимог контролюючих
органів до такого боржника,
визначається згідно із Законом України
"Про відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом"
без застосування норм цього Кодексу.

Відтак, з огляду на наведену вище норму
Податкового кодексу України судами
попередніх інстанцій надано вірну
оцінку посиланням позивача на Закон
України «Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом», оскільки
вказаний закон не встановлює порядку
звернення податкових органів до суду
із вимогами про стягнення податкового
боргу, зокрема і того, що виник
внаслідок непогашення платником
податків грошових зобов'язань, які не
включені до конкурсних кредиторських
вимог контролюючих органів до такого
боржника.

Доводи касаційної скарги висновків
судів першої та апеляційної інстанцій
не спростовують і не дають підстав для
висновку, що судами при розгляді справи
неправильно застосовано норми
матеріального права, які регулюють
спірні правовідносини, чи порушено
норми процесуального права. Таким
чином, ухвалені по справі рішення є
законними і обґрунтованими, а
зазначена в касаційній скарзі позиція
позивача не знаходить свого
підтвердження матеріалами справи та не
ґрунтується на положеннях чинного
законодавства.

За правилами статті 2201 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу і залишає рішення без
змін, якщо відсутні підстави для
скасування судового рішення.

За таких обставин, суд, перевіривши у
межах касаційної скарги правильність
застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
приходить до висновку, що касаційну
скаргу необхідно відхилити, а
оскаржувані рішення слід залишити без
змін.

Керуючись статтями 2201, 223, 224, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

У Х В А Л И В

Касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у Заводському районі міста
Миколаєва Миколаївської області
Державної податкової служби відхилити,
а постанову Миколаївського окружного
адміністративного суду від 24 жовтня 2012
року та ухвалу Одеського апеляційного
адміністративного суду від 15 травня 2013
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення копій
особам, що беруть участь справі та може
бути переглянута з підстав
встановлених статтею 237 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуюча:
Н. Є. Блажівська

Судді:
А.М. Лосєв

М.В. Сірош