Справа № 872/11879/13
Суддя: Чепурнов Д.В.
Дата ухвалення: 2013-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" грудня 2013 р. справа № 804/7268/13-а

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Чепурнова Д.В.

суддів:
Поплавського В.Ю. Сафронової С.В.

за участю секретаря судового
засідання: Манцова Д.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
апеляційну скаргу Керівника
Секретаріату Уповноваженого Верховної
Ради України з прав людини, голови
конкурсної комісії Крикливенка
Богдана Володимировича, Головного
управління Державної казначейської
служби України в м. Києві

на постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
26 червня 2013 року у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 Уповноваженого Верховної Ради
України з прав людини, Керівника
Секретаріату Уповноваженого Верховної
Ради України з прав людини, голови
конкурсної комісії Крикливенка
Богдана Володимировича, Головного
управління Державної казначейської
служби України в м. Києві, Конкурсної
комісії Секретаріату Уповноваженого
Верховної Ради України з прав людини
про визнання дій незаконними та
зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся з вищевказаним
позовом до суду в якому просив визнати
протиправними дії та бездіяльність
відповідача про незаконну відмову в
участі в конкурсі та іспиті на вакантну
посаду державного службовця, визнати
протиправною дискримінацію за
політичними ознаками, визнати
протиправною практику доручення
давати відповіді підлеглим замість
Уповноваженого, встановити зв'язок між
протиправними діями та рішеннями і
бездіяльністю відповідача та
моральними стражданнями, стягнути з
ОСОБА_3 5735 грн. моральної шкоди.

В обґрунтування позову послався на те,
що йому безпідставно відмовлено у
допуску до конкурсу та складання
іспиту на зайняття вакантної посади
державного службовця у Секретаріаті
Уповноваженого Верховної Ради України
з прав людини.

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
26 червня 2013 року позовні вимоги було
задоволено частково. Визнано
протиправним та скасовано рішення
Керівника Секретаріату Уповноваженого
Верховної Ради України з прав людини,
голови конкурсної комісії Крикливенка
Б.В. щодо відмови у допуску до участі у
конкурсі на вакантну посаду державного
службовця, яке оформлено листом від
30.04.2013 року № 1.2-839/848-13-35. Визнано
протиправним та скасовано рішення
конкурсної комісії Секретаріату
Уповноваженого Верховної Ради України
з прав людини про відмову у допуску
позивача до конкурсу за заміщення
вакантної посади державного службовця,
яке оформлено протоколом № 3 від 29.04.2013
року. Стягнуто з Державного бюджету
України на користь позивача моральну
шкоду у розмірі 500,00 грн.

Не погодившись з даною постановою суду
Керівник Секретаріату Уповноваженого
Верховної Ради України з прав людини та
голова конкурсної комісії Крикливенко
Б.В. та Головне управління Державної
казначейської служби України в м. Києві
подали на неї апеляційні скарги в яких,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права
просить постанову суду скасувати та
прийняти нове рішення яким відмовити у
задоволенні позовних вимог. В
апеляційних скаргах зазначається, що
судом першої інстанції не взято до
уваги те, що позивач не скористався
позасудовим способом оскарження
рішення конкурсної комісії,
передбаченого п. 33 Порядку проведення
конкурсного відбору на заміщення
вакантних посад державних службовців,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 15.02.2002 р. № 169.
Крім того вказують на те, що судом не
надано належної оцінки доказам
заподіяння позивачу моральної шкоди.

В судовому засіданні апеляційної
інстанції представники Керівника
Секретаріату Уповноваженого Верховної
Ради України з прав людини, голови
конкурсної комісії Крикливенка
Богдана Володимировича підтримали
апеляційну скаргу з викладених у ній
підстав, інші сторони не з'явились, про
час та місце слухання справи
повідомлялися належним чином.

Колегія суддів апеляційного
адміністративного суду, перевіривши
матеріали справи, законність і
обґрунтованість постанови суду в межах
доводів апеляційної скарги і заявлених
позовних вимог, вважає, що апеляційні
скарги підлягають частковому
задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено та матеріалами
справи підтверджено, що на сайті
Уповноваженого Верховної Ради України
з прав людини розміщено повідомлення,
про те, що Секретаріат Уповноваженого
Верховної Ради України з прав людини
оголошує конкурс на заміщення
вакантних посад державних службовців.

До Секретаріату Уповноваженого
Верховної Ради України з прав людини
позивачем була направлено заява від
20.04.2013 року про участь у конкурсі на
заміщення вакантної посади з
необхідними документами, які були
вказані у оголошенні.

У заяві позивач вказав про те, що якщо
документи не відповідають вимогам
Порядку проведення іспиту, то позивач
наполягає на участі у іспиті згідно
пункту 1.5 Положення.

Рішенням конкурсної комісії
Секретаріату Уповноваженого Верховної
Ради України з прав людини від 29.04.2013
року, яке оформлено витягом з протоколу
№ 3 від 29.04.2013 року, позивачу відмовлено
у допуску до конкурсу за заміщення
вакантної посади державного службовця,
у зв'язку з тим, що позивач не
відповідає встановленим
кваліфікаційним вимогам ні за напрямом
освіти, ні за стажем роботи за фахом.

Листом від 30.04.2013 року № 1.2-839/848-13-35 за
підписом керівника Секретаріату
Уповноваженого Верховної Ради України
з прав людини, голови конкурсної
комісії Крикливенка Б.В. позивачу були
повернуті документи у зв'язку з
невідповідністю встановленим
кваліфікаційним вимогам щодо напряму
освіти та стажу роботи за фахом.

Відповідно до статті 10 Закону України
«Про Уповноваженого верховної Ради
України з прав людини» для
забезпечення діяльності
Уповноваженого утворюється
секретаріат, який є юридичною особою,
має свій рахунок у банку та печатку
встановленого зразка. Структура
секретаріату, розподіл обов'язків та
інші питання щодо організації його
роботи регулюються Положенням про
секретаріат Уповноваженого Верховної
Ради України з прав людини (далі -
Положення). На працівників
секретаріату поширюється дія Закону
України «Про державну службу».
Положення та кошторис секретаріату
затверджуються Уповноваженим у межах
кошторису витрат, пов'язаних із
діяльністю Уповноваженого.
Призначення на посаду та звільнення
працівників секретаріату здійснюються
Уповноваженим.

Наказом Уповноваженого Верховної Ради
України з прав людини від 07.07.2012 року №
386-ос затверджено Порядок проведення
іспиту кандидатів на заміщенні
вакантних посад державних службовців
Секретаріату Уповноваженого Верховної
Ради України з прав людини, у
відповідності до п.1.5 якого особи,
документи яких не відповідають
установленим вимогам, за рішення
голови конкурсної комісії до іспиту не
допускаються, про що їм повідомляється
кадровою службою з відповідним
обґрунтуванням. Якщо кандидат
наполягає на участі в іспиті за таких
обставин, він допускається до іспиту, а
остаточне рішення приймає конкурсна
комісія.

Аналогічні положення також містяться у
п.17 Порядку проведення конкурсу на
заміщення вакантних посад державних
службовців, який затверджено
постановою Кабінету Міністрів України
від 15.02.2002 року № 169 та у п.1.4 Загального
порядку проведення іспиту кандидатів
на заміщення вакантних посад державних
службовців, який затверджено наказом
Головного управління державної служби
України від 08.07.2011 року № 164.

Враховуючи, що позивач наполягав на
проведенні іспиту, у випадку коли його
документи не відповідали Порядку
проведення іспиту кандидатів на
заміщенні вакантних посад державних
службовців Секретаріату
Уповноваженого Верховної Ради України
з прав людини, судом першої інстанції
зроблено вірний висновок про
безпідставність недопущення позивача
до іспиту та конкурсу, та повернення
останньому документів.

При цьому доводи апеляційної скарги, що
право наполягати на допуску до
конкурсу/іспиту в особи виникає лише
після того, як їй стали відомі підстави
обґрунтування відмови в допуску до
конкурсу/іспиту, а не з моменту
направлення заяви про участь у
конкурсі не узгоджуються з
вищевказаними положеннями нормативних
актів а тому не можуть братися до уваги.

Відповідно до п.п. 4 ст. 6 КАС України
ніхто не може бути позбавлений права на
розгляд його справи в
адміністративному суді, до підсудності
якого вона віднесена цим Кодексом. В
зв'язку з чим недодержання досудової
процедури оскарження позивачем
рішення конкурсної комісії не можуть
бути підставою для відмови у
задоволенні позовних вимог як на цьому
наполягає апелянт.

Задовольняючи позовні вимоги щодо
стягнення на користь позивача
моральної шкоди суд першої інстанції
виходив з протиправності відмови
відповідача у допуску до участі в
конкурсі та іспиті, яке потягло за
собою необхідність здійснення
позивачем пошуку інших вакансій для
працевлаштування.

Колегія суддів не погоджується з
таким висновком суду з огляду на
наступне.

Статтею 23 Цивільного кодексу України
передбачено, що особа має право на
відшкодування моральної шкоди,
завданої внаслідок порушення її прав.

Розмір грошового відшкодування
моральної шкоди визначається судом
залежно від характеру правопорушення,
глибини фізичних та душевних
страждань, погіршення здібностей
потерпілого або позбавлення його
можливості їх реалізації, ступеня вини
особи, яка завдала моральної шкоди,
якщо вина є підставою для
відшкодування, а також з урахуванням
інших обставин, які мають істотне
значення. При визначенні розміру
відшкодування враховуються вимоги
розумності і справедливості.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України у своїй Постанові від 31 березня
1995 року № 4 «Про судову практику в
справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди» (із змінами та
доповненнями) під моральною шкодою
слід розуміти втрати немайнового
характеру внаслідок моральних чи
фізичних страждань, або інших
негативних явищ, заподіяних фізичній
чи юридичній особі незаконними діями
або бездіяльністю інших осіб.

Моральна шкода може полягати, зокрема:
у приниженні честі, гідності, престижу
або ділової репутації, моральних
переживаннях у зв'язку з ушкодженням
здоров'я, у порушенні права власності (в
тому числі інтелектуальної), прав,
наданих споживачам, інших цивільних
прав, у зв'язку з незаконним
перебуванням під слідством і судом, у
порушенні нормальних життєвих зв'язків
через неможливість продовження
активного громадського життя,
порушенні стосунків з оточуючими
людьми, при настанні інших негативних
наслідків (пункт 3 Постанови).

При вирішенні спору про відшкодування
моральної шкоди, заподіяної
громадянинові незаконними рішеннями,
діями чи бездіяльністю органу
державної влади, його посадовими або
службовими особами, судам слід
виходити з того, що зазначений орган
має бути відповідачем у такій справі,
якщо це передбачено відповідним
законом. Якщо ж відповідним законом чи
іншим нормативним актом це не
передбачено або в ньому зазначено, що
шкода відшкодовується державою (за
рахунок держави), то поряд із
відповідним державним органом суд має
притягнути як відповідача відповідний
орган Державного казначейства України
(пункт 10-1 Постанови).

Судом першої інстанції при розгляді
справи було встановлено факт порушення
прав позивача неправомірними діями
відповідачів. Однак суд не дав належної
оцінки чи є причинний зв'язок між
необхідністю пошуку позивачем інших
вакансій для працевлаштування та
відмовою у допуску до участі в конкурсі
на зайняття вакантної посади
державного службовця у Секретаріаті
Уповноваженого Верховної Ради України
з прав людини.

З цього приводу заслуговують на увагу
доводи апеляційної скарги з приводу
того, що подання заяви на участь у
конкурі на зайняття посади державного
службовця не позбавляло позивача
можливості вживати заходи до
працевлаштування в інших
підприємствах, установах,
організаціях, займатись іншою
оплачуваною діяльністю, крім іншого
подача такої заяви не є гарантією
подальшого працевлаштування.

Враховуючи викладене колегія суддів
приходить до висновку, що підстав для
задоволення позову в частині
відшкодування моральної шкоди немає в
зв'язку з відсутністю факту заподіяння
позивачеві моральних чи фізичних
страждань або втрат немайнового
характеру, не вбачає і дій, якими могли
бути спричинені моральні страждання
відповідачем.

У зв'язку з цим колегія суддів вважає,
що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню із скасуванням
рішення в частині задоволення позовних
вимог щодо стягнення моральної шкоди
та прийняттям нового рішення щодо
відмови у задоволенні позову в цій
частині.

Керуючись п.3 ч. 1 ст. 198, ст.ст. 202, 205,
207 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Керівника
Секретаріату Уповноваженого Верховної
Ради України з прав людини, голови
конкурсної комісії Крикливенка
Богдана Володимировича та Головного
управління Державної казначейської
служби України в м. Києві - задовольнити
частково.

Постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
26 червня 2013 року в частині стягнення з
Державного бюджету України на користь
позивача моральної шкоди у розмірі 500,00
грн. - скасувати та прийняти нову
постанову в цій частині про відмову у
задоволенні позовних вимог щодо
стягнення моральної шкоди.

В решті постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
26 червня 2013 року залишити без змін.

Постанова Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів з дня складення
в повному обсязі.

В повному обсязі постанова
складена 06 грудня 2013 року.

Головуючий:
Д.В. Чепурнов

Суддя:
В.Ю. Поплавський

Суддя:
С.В. Сафронова