Справа № 823/2438/13-а
Суддя: Троян Н.М.
Дата ухвалення: 2014-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
Головуючий у 1-й інстанції: Гаврилюк
Суддя-доповідач: Троян Н.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 березня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого судді
- Троян Н.М.,

суддів
- Бужак Н.П., Твердохліб В.А.,

за участю секретаря
- Костюченка М.Є.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві апеляційну скаргу
управління Пенсійного фонду України в
місті Каневі та Канівському районі
Черкаської області на постанову
Черкаського окружного
адміністративного суду міста Києва
від 19 липня 2013 року у справі за
адміністративним позовом фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 до управління
Пенсійного фонду України в місті
Каневі та Канівському районі
Черкаської області про визнання
протиправно (нечинною) вимоги,-

В С Т А Н О В И Л А:

11 липня 2013 року позивач звернувся до
суду з позовом до управління
Пенсійного фонду України в місті
Каневі та Канівському районі
Черкаської області в якому, з
урахуванням заяви про уточнення
позовних вимог, просить визнати
протиправною (нечинною) вимогу
управління Пенсійного фонду України в
м. Каневі та Канівському районі від
21.05.2013 року № Ф-371 про необхідність
сплати фізичною особою-підприємцем
ОСОБА_2 мінімального страхового внеску
на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування за 1 квартал 2013
року в сумі 1194 грн 03 коп.

Постановою Київського окружного
адміністративного суду міста Києва від
29 жовтня 2013 року адміністративний
позов задоволено.

Відповідач, не погоджуючись із
зазначеною постановою, подав
апеляційну скаргу, в якій, посилаючись
на порушення судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, просить суд скасувати постанову
та прийняти нову, якою у задоволені
позовних вимог відмовити в повному
обсязі.

Згідно до частини четвертої ст. 196
Кодексу адміністративного судочинства
України, неприбуття у судове засідання
сторін або інших осіб, які беруть
участь у справі, належним чином
повідомлених про дату, час і місце
апеляційного розгляду, не перешкоджає
судовому розгляду справи.

Відповідно до частини першої ст. 41
Кодексу адміністративного судочинства
України, у разі неявки у судове
засідання всіх осіб, які беруть участь
у справі, чи якщо відповідно до
положень цього Кодексу розгляд справи
здійснюється за відсутності осіб, які
беруть участь у справі (у тому числі при
розгляді справи в порядку письмового
провадження), фіксування судового
засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснюється.

Перевіривши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню, а постанова суду першої
інстанції - скасуванню, виходячи з
наступного.

Як свідчать обставини справи, позивач
перебуває на обліку в управління
Пенсійного фонду України в місті
Каневі та Канівському районі
Черкаської області і отримує пенсію за
віком, призначену на пільгових умовах
зі зниженням пенсійного віку
відповідно до статті 55 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи». Вказане
підтверджується пенсійним
посвідченням.

21 травня 2013 року управління Пенсійного
фонду України в місті Каневі та
Канівському районі Черкаської області
сформовано та направлено позивачу
вимогу про сплату боргу № Ф-371 на суму
1194 грн 03 коп.

Вважаючи порушенням своїх прав з боку
пенсійного органу та з метою їх
відновлення ФОП ОСОБА_2 звернулась за
захистом до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що
оскаржувана позивачем вимога про
сплату боргу прийнята відповідачем
безпідставно та підлягає скасуванню.

Проте, колегія суддів не погоджується з
висновком суду першої інстанції з
огляду на таке.

Так, правові та організаційні засади
забезпечення збору та обліку єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, умови та
порядок його нарахування і сплати та
повноваження органу, що здійснює його
збір та ведення обліку, визначені в
Законі України від 8.07.2010 №2464 «Про збір
та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» (Закон №2464-VI).

Згідно з п. 4 частини першої ст. 4 Закону
№ 2464-VI фізичні особи-підприємці, в тому
числі ті, які обрали спрощену систему
оподаткування, та члени сімей цих осіб,
які беруть участь у провадженні ними
підприємницької діяльності, є
платниками єдиного внеску.

Фізичні особи-підприємці, які обрали
спрощену систему оподаткування,
нараховують єдиний внесок у розмірі 34,7
відсотка на суми, самостійно визначені,
але не більше максимальної величини
бази нарахування єдиного внеску,
встановленої цим Законом. При цьому
сума єдиного внеску не може бути меншою
за розмір мінімального страхового
внеску (пп. 3 ч. 1 ст. 7 та ч. 11 ст. 8 Закону №
2464-VI).

Відповідно до ст. 6 Закону №2464-VI
встановлено обов'язки платників
єдиного внеску: своєчасно та в повному
обсязі нараховувати, обчислювати і
сплачувати єдиний внесок; вести облік
виплат (доходу) застрахованої особи та
нарахування єдиного внеску за кожним
календарним місяцем і календарним
роком і зберігати такі відомості в
порядку, передбаченому законодавством;
подавати звітність до територіального
органу Пенсійного фонду у строки, в
порядку та за формою, встановленими
Пенсійним фондом за погодженням з
відповідними фондами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування та
центральним органом виконавчої влади у
галузі статистики; у випадках,
передбачених цим Законом і
нормативно-правовими актами,
прийнятими відповідно до цього Закону,
стати на облік у територіальному
органі Пенсійного фонду як платник
єдиного внеску; виконувати інші вимоги,
передбачені цим Законом.

З 6 серпня 2011 року набрав чинності Закон
України «Про внесення змін до
Податкового кодексу України та деяких
інших законодавчих актів України щодо
вдосконалення окремих норм
Податкового кодексу України», яким
внесено зміни до ч. 4 ст. 4 Закону № 2464-VI.
Відповідно до цих змін фізичні
особи-суб'єкти підприємницької
діяльності, які обрали спрощену
систему оподаткування, та члени сімей
цих осіб, які беруть участь у
провадженні ними підприємницької
діяльності, звільняються від сплати за
себе єдиного внеску, якщо вони є
пенсіонерами за віком або інвалідами
та отримують відповідно до закону
пенсію або соціальну допомогу. Такі
особи можуть бути платниками єдиного
внеску виключно за умови їх
добровільної участі у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Із зазначеної норми випливає, що нею
визначено дві умови звільнення
платника від сплати єдиного внеску:
наявність у особи статусу пенсіонера
за віком або інваліда та факт отримання
відповідно до закону пенсії або
соціальної допомоги. Тобто критерієм
звільнення від сплати єдиного внеску
разом із фактом отримання пенсії, у
тому числі пенсії за віком на пільгових
умовах, є наявність у особи, яка обрала
спрощену систему оподаткування,
статусу пенсіонера за віком, що
встановлюється до відповідності всім
умовам, визначеним законом, зокрема,
досягнення певного віку, після якого
вона має право на призначення
відповідної пенсії.

Згідно зі ст. 1 Закону України від 9.07.2003
р. №1058 «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» (Закон
№1058) пенсіонер - це особа, яка
відповідно до цього Закону отримує
пенсію, довічну пенсію, або члени її
сім'ї, які отримують пенсію в разі
смерті цієї особи у випадках,
передбачених цим Законом.

Законом №1058 передбачені такі види
пенсійних виплат, як пенсія за віком,
пенсія з інвалідності внаслідок
загального захворювання (у тому числі
каліцтва, не пов'язаного з роботою,
інвалідності з дитинства) та пенсія у
зв'язку з втратою годувальника. Умови
призначення пенсії за віком визначені
статтею 26 цього Закону.

Відповідно до ст. 26 Закону №1058 особи
мають право на призначення пенсії за
віком після досягнення віку 60 років та
за наявності страхового стажу не менше
15 років.

Згідно з абз. 7 частини другої ст. 5
Закону №1058 виключно цим Законом
визначаються умови набуття права та
порядок визначення розмірів пенсійних
виплат. Від сплати єдиного внеску
звільняються особи, що мають статус
пенсіонера за віком відповідно до
положень Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування».

Відповідно до пункту 16 розділу ХV
Прикінцеві положення Закону 1058 до
приведення законодавства України у
відповідність із цим Законом закони
України та інші нормативно-правові
акти застосовуються в частині, що не
суперечить цьому Закону. Положення
Закону України від 5.11.1991 р. №1788 «Про
пенсійне забезпечення» застосовуються
в частині визначення права на пенсію за
віком на пільгових умовах і за вислугу
років.

Як встановлено судом першої інстанції
відповідач отримує пенсію за віком на
підставі ст. 55 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

Так, згідно з частини першої ст. 55
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» особам, які працювали або
проживали на територіях
радіоактивного забруднення, пенсії
надаються зі зменшенням пенсійного
віку, встановленого для одержання
державних пенсій.

В цьому випадку відповідним особам
призначена пенсія за віком із
застосуванням ст. 55 Закону України «Про
статус та соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

Отже, ці особи не є пенсіонерами за
віком у розумінні п. 4 частини першої ст.
4 ЗУ «Про збір та облік єдиного внеску
на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування», а є платниками
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування та не
звільняються від його сплати.

Згідно з п. 1 постанови правління
Пенсійного фонду України від 25.03.2004 р.
№4-1 «Про Порядок обліку, зберігання,
оформлення та видачі пенсійних
посвідчень в Пенсійному фонді України
та його органах» (Постанова)
документом, який підтверджує
призначення громадянину пенсії, є
пенсійне посвідчення, що видається
органом Пенсійного фонду України.

Відповідно до п. 4 Додатку до згаданої
Постанови посвідчення є документом, що
підтверджує право на одержання пенсії
і засвідчує особу його власника при
одержанні належних до виплати сум
пенсій, зверненні до органів
Пенсійного фонду України та інших
державних органів з питань пенсійного
забезпечення.

Одночасно відповідно до п. 45 Порядку
подання та оформлення документів для
призначення (перерахунку) пенсій,
затвердженого постановою правління
Пенсійного фонду України від 25.11.2005
№22-1, документом, який підтверджує
призначення особі пенсії, є пенсійне
посвідчення, що видається органом, що
призначає пенсію, відповідно до
Порядку обліку, зберігання, оформлення
та видачі пенсійних посвідчень в
Пенсійному фонді України та його
органах, затвердженого постановою
Правління Пенсійного фонду від 25.03.2004.

Отже, наявність у особи пенсійного
посвідчення підтверджує лише право на
одержання пенсії та факт її
призначення, а не статус пенсіонера за
віком.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів вважає, що фізичні
особи-підприємці, які отримують пенсію,
призначену за віком на пільгових
умовах, згідно із Законом України «Про
статус та соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» та
обчислені за Законом України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», сплачують єдиний внесок
на загальних підставах.

Згідно до частини першої ст. 159 Кодексу
адміністративного судочинства
України, судове рішення повинно бути
законним та обґрунтованим.

Відповідно до статті 202 Кодексу
адміністративного судочинства
України, підставами для скасування
постанови або ухвали суду першої
інстанції та ухвалення нового рішення
є: 1) неповне з'ясування судом обставин,
що мають значення для справи; 2)
недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які суд першої
інстанції вважає встановленими; 3)
невідповідність висновків суду
обставинам справи; 4) порушення норм
матеріального або процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи або питання, а так
само розгляд і вирішення справи
неповноважним судом; участь в
ухваленні постанови судді, якому було
заявлено відвід на підставі обставин,
які викликали сумнів у неупередженості
судді, і заяву про його відвід визнано
судом апеляційної інстанції
обґрунтованою; ухвалення чи підписання
постанови не тим суддею, який розглянув
справу.

З огляду на викладене, колегія суддів
приходить до переконання, що судом
першої інстанції порушено норми
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи. В зв'язку з цим виникає
необхідність у задоволені апеляційної
скарги та відповідно у скасуванні
постанови Черкаського окружного
адміністративного суду міста Києва
від 19 липня 2013 року.

Керуючись ст.ст. 41, 160, 167, 195, 196, 198, 202, 205,
207, 212, 254 КАС України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в місті
Каневі та Канівському районі
Черкаської області - задовольнити.

Постанову Черкаського окружного
адміністративного суду міста Києва
від 19 липня 2013 року - скасувати.

У задоволені адміністративного позову
фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до
управління Пенсійного фонду України в
місті Каневі та Канівському районі
Черкаської області про визнання
протиправною (нечинною) вимоги -
відмовити.

Постанова апеляційної інстанції за
наслідками її перегляду, набирає
законної сили через п'ять днів після
направлення її копії особам, які беруть
участь у справі та може бути оскаржена
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили судовим рішенням суду
апеляційної інстанції.

Головуючий суддя:
Н.М. Троян

Судді:
Н.П. Бужак,

В.А. Твердохліб

Головуючий суддя

Троян Н.М.

Судді:

Бужак Н.П.

Твердохліб В.А.