Справа № 752/19990/13-а
Суддя: Бєлова Л.В.
Дата ухвалення: 2014-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
Головуючий у 1-й інстанції: Хоменко О.Л.
Суддя-доповідач:
У Х В А Л А

Іменем України

19 березня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого: Бєлової Л.В.

суддів: Гром Л.М.,

Міщука М. С.

при секретарі: Корінець Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві справу за
апеляційною скаргою Управління
Пенсійного фонду України в
Голосіївському районі м. Києва на
ухвалу Голосіївського районного суду
м. Києва від 17 січня 2014 року про розгляд
заяви ОСОБА_3 про зміну способу і
порядку виконання судового рішення у
справі за адміністративним позовом
ОСОБА_3 до Управління Пенсійного фонду
України в Голосіївському районі м.
Києва про визнання дій незаконними
щодо відмови перерахунку та
нарахування пенсії , -

В С Т А Н О В И В:

07 листопада 2013 року позивач звернувся
до Голосіївського районного суду м.
Києва із заявою, в якій просив змінити
спосіб і виконання виконавчого листа
виданого на виконання постанови
Голосіївського районного суду м. Києва
від 31.08.2011 року у адміністративній
справі № 2-а-3022/11 шляхом застосування у
резолютивній частині рішення вимоги
про стягнення з Управління Пенсійного
фонду України в голосіївському районі
м. Києва на користь ОСОБА_3 нарахованої
доплати до пенсії в порядку ст. ст. 50, 54
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», у розмірі 33 104,54 грн.

Ухвалою Чернігівського районного суду
Чернігівської області від 17 січня 2014
року заяву ОСОБА_3 про зміну способу і
порядку виконання судового рішення -
задоволено.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою
відповідачем подано апеляційну скаргу,
в якій апелянт просить скасувати
оскаржувану ухвалу та постановити нову
ухвалу, якою у задоволені заяви
позивача - відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи,
постановою Голосіївського районного
суду м. Києва від 31 серпня 2011 року
визнано неправомірною відмову та
зобов'язано УПФ України в
Голосіївському районі м. Києва
здійснити перерахунок та виплату
пенсії ОСОБА_3 з підвищенням,
встановленим ст. ст. 50, 54 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», як
інваліду ІІ групи за період з 01 січня 2011
з урахуванням проведених виплат за
вказаний період (а.с. 22-25).

З матеріалів справи вбачається, що
відповідачем на виконання постанови в
Голосіївського районного суду м. Києва
від 31 серпня 2011 року нараховано до
виплати позивачу 33 104,54 грн, але
зазначені кошти не виплачено.

При постановлені оскаржуваної ухвали
суд першої інстанції виходив з того, що
подання про зміну способу і порядку
виконання судового рішення є
обґрунтованим та підлягає задоволенню,
оскільки боржник виконав зобов'язальну
частину рішення про нарахування
соціальних виплат під час виконання
судового рішення в сумі 33 104,54 грн, які
і підлягають стягненню з боржника на
користь стягувача, що забезпечить в
повній мірі виконання конкретного
судового рішення.

Колегія суддів апеляційної інстанції
не погоджується з вказаними висновками
Прилуцького міськрайонного суду
Чернігівської області, з наступних
підстав.

Статтею 14 КАС України встановлено, що
судове рішення, яким закінчується
розгляд справи в адміністративному
суді, ухвалюється іменем України.
Постанови та ухвали суду в
адміністративних справах, що набрали
законної сили, є обов'язковими до
виконання на всій території України.
Невиконання судових рішень тягне за
собою відповідальність, встановлену
законом.

За приписами п. 2 ч. 4 ст. 105 КАС України,
адміністративний позов може містити
вимоги про зобов'язання відповідача -
суб'єкта владних повноважень прийняти
рішення або вчинити певні дії.

У разі задоволення адміністративного
позову суд може прийняти постанову про
зобов'язання відповідача вчинити певні
дії (п. 2 ч. 2 ст. 162 КАС України).

Аналіз резолютивної частини постанови
Деснянського районного суду м.
Чернігова від 04.01.2012 року та синтез
наведених процесуальних норм дають
підстави зробити висновок про те, що
зобов'язання, покладені на відповідача
цим судом, є позовними вимогами як
обраним судом видом захисту порушених
прав позивача, які суд задовольнив.

За таких обставин заявник просив
змінити не спосіб виконання постанови
суду, а судове рішення по суті позовних
вимог і вирішити додаткову позовну
вимогу про стягнення коштів, яка не
була предметом розгляду та дослідження
адміністративного суду під час
прийняття цієї постанови. Хоча в
адміністративному судочинстві
повноваження щодо зміни постанови суду
в частині задоволення позовних вимог
мають тільки адміністративні суди
апеляційної та касаційної інстанцій
(ст. 198, 223 КАС України).

Відтак суд першої інстанції,
задовольняючи подання про зміну
способу виконання рішення, не звернув
увагу та не врахував відмінності між
позовною вимогою як обраним судом
видом захисту порушених прав позивача
від способу виконання судового рішення
як одного з його заходів, чим змінив
постанову суду по суті за відсутності
на це процесуальних повноважень.

Крім того, ч. 1 ст. 263 КАС України
встановлено, що за наявності обставин,
що ускладнюють виконання судового
рішення (відсутність коштів на рахунку,
відсутність присудженого майна в
натурі, стихійне лихо тощо), державний
виконавець може звернутися до
адміністративного суду першої
інстанції, незалежно від того, суд якої
інстанції видав виконавчий лист, що
видав виконавчий лист, із поданням, а
особа, яка бере участь у справі, та
сторона виконавчого провадження - із
заявою про відстрочення або
розстрочення виконання, зміну чи
встановлення способу і порядку
виконання судового рішення. Питання
про відстрочення або розстрочення
виконання, зміну чи встановлення
способу і порядку виконання судового
рішення може бути розглянуто також за
ініціативою суду.

Підставою для застосування правил цієї
норми є обставини, що перешкоджають
належному виконанню судового рішення в
адміністративній справі: ускладнюють
його виконання або роблять неможливим.
Для відстрочення чи розстрочення
виконання судового рішення такою
обставиною може бути недостатність
коштів на рахунку, стихійне лихо, для
зміни способу чи порядку виконання
судового рішення - неможливість
виконання судового рішення внаслідок
відсутності, пошкодження або знищення
об'єкта стягнення або з інших причин.

Таким чином, для відстрочення,
розстрочення виконання рішення та
зміни способу його є такі підстави: для
розстрочення та відстрочення -
обставини, що ускладнюють виконання, а
для зміни способу і порядку виконання -
обставини, які роблять виконання
неможливим.

З матеріалів справи вбачається, що
виконання постанови суду першої
інстанції неможливе через відсутність
коштів, виплата яких буде здійснена за
наявності відповідного фінансування з
Державного бюджету України.

Отже, виконання постанови суду
фактично можливе, хоча й за певних умов,
тому відсутні підстави для зміни
способу виконання рішення суду першої
інстанції.

Також колегія суддів наголошує, що
«захист порушеного права у судовому
рішенні» і «спосіб виконання судового
рішення» не є тотожними поняттями
(процесуальними інститутами).

Аналіз оскаржуваного рішення суду
першої інстанції свідчить про те, що
суд першої інстанції, змінюючи спосіб
виконання постанови суду, фактично
змінив її суть, що належить до
повноважень суду апеляційної або
касаційної інстанції.

Вирішення питання про стягнення коштів
як заборгованості невиплаченої пенсії,
яка нарахована у разі виконання
рішення адміністративного суду,
відноситься до юрисдикції цивільних
судів.

Аналогічна правова позиція викладена й
в ухвалі Вищого адміністративного суду
України від 14 лютого 2014 року по справі
№ К/800/598/14 (523/13593/13-а).

Статтею 202 КАС України передбачено, що
підстави для скасування судового
рішення та ухвалення нового рішення є,
зокрема, порушення норм матеріального
або процесуального права, що призвело
до неправильного вирішення справи або
питання.

Виходячи з вищезазначеного, суд
апеляційної інстанції дійшов висновку,
що ухвала Голосіївського районного
суду м. Києва від 17 січня 2014 року про
розгляд заяви позивача про зміну
способу і порядку виконання судового
рішення постановлена з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
а тому підлягає скасуванню з
постановленням по справі нової ухвали,
якою у задоволені подання необхідно
відмовити.

Керуючись ст. ст. 160, 199, 200, 205, 206, КАС
України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Голосіївському районі м. Києва на
ухвалу Голосіївського районного суду
м. Києва від 17 січня 2014 року -
задовольнити.

Ухвалу Голосіївського районного суду
м. Києва від 17 січня 2014 року - скасувати.

Постановити по справі нову ухвалу, якою
у задоволенні заяви ОСОБА_3 про зміну
способу і порядку виконання судового
рішення у справі за адміністративним
позовом ОСОБА_3 до Управління
Пенсійного фонду України в
Голосіївському районі м. Києва про
визнання дій незаконними щодо відмови
перерахунку та нарахування пенсії -
відмовити повністю.

Ухвала набирає законної сили з моменту
постановлення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів, відповідно до
вимог ст. 212 КАС України, шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Повний текст ухвали виготовлено 20.03.2014
року.

Головуючий суддя
Л.В.Бєлова

Судді
Л.М. Гром,

М. С. Міщук

Головуючий суддя
Бєлова Л.В.

Судді:
Гром Л.М.

Міщук М.С.