Справа № 826/2786/14
Суддя: Клочкова Н.В.
Дата ухвалення: 2014-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва, 8, корпус 1Вн. № 1/60
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

13 березня 2014 року 13:32
№ 826/2786/14

Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі судді Клочкової Н.В., при
секретарі судового засідання
Висоцькій Ю.М., розглянувши у
відкритому судовому засіданні
адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "АДМ Україна" до
Міжрегіонального головного управління
Міндоходів - Центрального офісу з
обслуговування великих платників про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення №
від 18.11.2013, за участі
представників сторін:

представник позивача Письменна В.О.;

представник відповідача Мороз О.Г.,

На підставі частини 3 статті 160 Кодексу
адміністративного судочинства України
в судовому засіданні 13 березня 2014 року
проголошено вступну та резолютивну
частини постанови.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "АДМ Україна" (далі -
позивач, ТОВ "АДМ Україна") звернулося
до Окружного адміністративного суду
міста Києва з позовом до
Міжрегіонального головного управління
Міндоходів - Центрального офісу з
обслуговування великих платників (далі
- відповідач, Центральний офіс) про
визнання протиправним і скасування
податкового повідомлення-рішення від
18.11.2013 № (далі - ППР № ).

Ухвалою Окружного адміністративного
суду міста Києва від 05.03.2014 відкрито
провадження в адміністративній справі
№ 826/2786/14.

Ухвалою Окружного адміністративного
суду міста Києва від 05.03.2014 закінчено
підготовче провадження в
адміністративній справі № 826/2786/14 і
призначено справу до судового
розгляду.

В судовому засіданні представник
позивача підтримала позовні вимоги з
підстав, викладених у позовній заяві,
та просила задовольнити позов у
повному обсязі.

Представник відповідача в судовому
засіданні позовні вимоги не визнав та
просив відмовити у задоволенні позову
з підстав, викладених у запереченнях до
адміністративного позову.

Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
представників сторін, всебічно і повно
з'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтується позов, об'єктивно
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, Окружний
адміністративний суд міста Києва
встановив наступне.

ТОВ "АДМ Україна" (ідентифікаційний код
33546533) зареєстровано як ТОВ "Ханза трейд"
30.05.2005 Печерською районною у м. Києві
державною адміністрацією за №
0009067, перереєстровано 27.08.2007
Печерською районною у м. Києві
державною адміністрацією у зв'язку із
зміною назви підприємства.

ТОВ "АДМ Україна" взято на податковий
облік в ДПІ у Печерському р-ні м. Києва
30.06.2005 за № 38231 та перереєстровано в ДПІ
у Печерському р-ні м. Києва у зв'язку з
перейменуванням 30.08.2007, взято на
податковий облік в СДПІ у м. Києві по
роботі з ВПП 24.03.2011 за № 343. На момент
перевірки ТОВ "АДМ Україна" перебувало
на обліку в Центральному офісі.

Згідно Свідоцтва про перереєстрацію
платника податку на додану вартість №
100332533 від 13.04.2011 позивач є платником
податку на додану вартість з 29.07.2005
(індивідуальний податковий номер
54).

Основним видом діяльності позивача
відповідно до КВЕД є: 10.41 Виробництво
олії та тваринних жирів; 46.12 Оптова
торгівля зерном, необробленим тютюном,
насінням і кормами для тварин.

Основним видом діяльності контрагента
позивача - Cільськогосподарського
кооперативу імені Шевченка відповідно
до КВЕД є: 01.11 Вирощування зернових
культур (крім рису), бобових культур і
насіння олійних; 01.13 Вирощування овочів
і баштанних культур, коренеплодів і
бульбоплодів.

Як вбачається з матеріалів справи,
Центральним офісом на підставі наказу
№ 587 від 11.10.2013, згідно пп. 78.1.8 п. 78.1 ст. 78,
п. 200.11 ст. 200 Податкового кодексу
України (далі - ПК України) проведено
документальну позапланову виїзну
перевірку правомірності нарахування
позивачем від'ємного значення різниці
між сумою податкового зобов'язання та
сумою податкового кредиту та
бюджетного відшкодування податку на
додану вартість на рахунок платника у
банку за липень 2013 року, за
результатами якої складено Акт від
29.10.2013 № 1301/40-50/37-20/33546533 (далі - Акт
перевірки від 29.10.2013 № 1301/40-50/37-20/33546533).

За результатами перевірки, на думку
податкового органу, встановлено, що
операції між позивачем та
Cільськогосподарським кооперативом
імені Шевченка фактично не
відбувались, а тому позивач не мав
відображати у складі податкового
кредиту податкові накладні з
реквізитами вказаного
контрагента-постачальника. У зв'язку з
чим відповідачем прийнято ППР № ,
яким позивачу було зменшено розмір
від'ємного значення суми податку на
додану вартість на суму 84 274,00 грн. та
застосовано штрафні (фінансові)
санкції у розмірі 42 137,00 грн.

Позивач, не погоджуючись з даним
податковим повідомленням-рішенням,
звернувся за його скасуванням до суду.

Податковим органом, без наявних на те
повноважень, зроблено припущення про
встановлення відсутності поставки
насіння соняшнику, та укладення угоди
без мети настання реальних наслідків.
Без аналізу первинних документів та
фактичних обставин зроблено висновок
про те, що відсутні як база, так і об'єкт
оподаткування податком на додану
вартість.

На підставі низки припущень податковий
орган дійшов висновку, що
задекларований позивачем податковий
кредит сформований за рахунок
податкових накладних, виписаних
Cільськогосподарським кооперативом
імені Шевченка в розмірі 84 274,00 грн.,
повинен бути зменшений до 0 грн., в т.ч.
за липень 2013 року.

Таких висновків податковий орган
дійшов, використавши інформацію ДПІ у
Печерському р-ні ГУ Міндоходів у м.
Києві, яку отримав в порядку, не
передбаченому ПК України.

У якості доказу було використано
висновки акту про неможливість
проведення зустрічної звірки
Cільськогосподарського кооперативу
імені Шевченка від 07.08.2013 №
4/26-55-22-01/30526598, згідно якого
Cільськогосподарський кооператив
імені Шевченка має ознаки фіктивності,
а саме: відсутність підприємства за
місцезнаходженням, на підприємстві
відсутні наймані працівники та
виробничі потужності.

Так, відповідач дійшов до помилкового
висновку, що не підтверджено отримання
ТОВ "АДМ Україна" поставки насіння
соняшнику від Cільськогосподарського
кооперативу імені Шевченка в
перевіряємому періоді, а правочин,
укладений ТОВ "АДМ Україна" з вказаним
контрагентом, не спричинив реального
настання правових наслідків, крім тих,
що пов'язані з їх недійсністю.

Разом з тим, під час розгляду справи
судом встановлено, що згідно копії
виписки та витягу з Єдиного державного
реєстру юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців (Т. 1, арк. 144 - 145, 149 - 154)
Cільськогосподарський кооператив
імені Шевченка знаходиться за своїм
місцезнаходженням. Відтак, сумнівною є
неможливість провести зустрічну
перевірку. Інших доводів і доказів
нереальності господарських операцій
позивача у відповідача немає.

Таким чином, наданий суду доказ - Акт
перевірки позивача, сформовано
бездоказово. Висновок про
невідповідність первинних документів
про поставку насіння соняшнику,
зроблено безпідставно.

Відтак, суд вважає вищевказані
висновки відповідача такими, що
суперечать вимогам закону. Відповідно
до ч. 2 ст. 215 ЦК України, недійсним є
правочин, якщо його недійсність
встановлена законом (нікчемний
правочин), зокрема у разі недодержання
вимоги щодо відповідності правочину
інтересам держави і суспільства, його
моральним засадам (ч. 3 ст. 228 ЦК України).

Підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені ч.ч. 1-3, 5-6 ст. 203 цього
Кодексу (ч. 1 ст. 215 ЦК України). Якщо
недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним
(оспорюваний правочин) (ч. 3 ст. 215 ЦК
України).

Згідно зі ст. 204 ЦК України, правочин є
правомірним, якщо його недійсність
прямо не встановлена законом або якщо
він не визнаний судом недійсним.

В свою чергу, державним податковим
інспекціям надано право подавати до
судів позови до підприємств, установ,
організацій та громадян про визнання
угод недійсними і стягнення в доход
держави коштів, одержаних ними за
такими угодами (ст. 10 Закону України
"Про державну податкову службу в
Україні"№509-XII від 04.12.1990 року).

З наведеного чітко вбачається, що
відповідач, у разі необхідності, має
право звернутися до суду з метою
визнання нікчемним правочину, а не
самостійно вирішувати дане питання.

Аналогічна правова позиція викладена в
ухвалі Вищого адміністративного суду
України № К-1470/09 від 15.04.2009 року.

Також судом взято до уваги лист
Державного комітету України з питань
регуляторної політики та
підприємництва № 7319 від 16.09.2011 року, де
зазначено, що головною підставою
вважати правочин нікчемним являється
його недійсність, встановлена законом,
а не актами податкової перевірки.
Вказані ж в актах податкових органів
недоліки, допущені суб'єктами
господарювання при укладенні та
виконанні договорів, не є підставою для
визнання правочинів нікчемними,
оскільки чинне законодавство не
встановлює таких підстав нікчемності
правочину.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Таким чином, відповідач, визнавши
договір, укладений між позивачем і його
контрагентом, нереальною
господарською операцією, зазначив
інформацію, яка не відповідає
дійсності та не підтверджена належними
доказами.

Разом з тим, суд зауважує, що також
перевіряючі вдалися до невластивих
податковому органу функцій оцінки
господарської діяльності
підприємства, що призвело до порушення
прав позивача. Акт перевірки не містить
логічно ув'язаного зв'язку між
отриманою інформацією про відсутність
будь-яких засобів та кінцевою метою,
спрямуванням дій на правомірну або
протиправну мету.

Доводи відповідача щодо неможливості
здійснення позивачем господарської
діяльності у зв'язку з відсутністю у
підприємства основних засобів та
трудових ресурсів для здійснення такої
діяльності є необґрунтованими тому, що
чинним цивільним та господарським
кодексами дійсність і реальність
договорів та правомірність виписаних
за ними, зокрема, рахунків-фактур,
видаткових та податкових накладних не
обумовлені наявністю матеріальних та
трудових ресурсів для здійснення
фінансово-господарської діяльності.

Суд, керуючись ч.1 ст. 86 Кодексу
адміністративного судочинства
України, оцінює докази, які є у справі,
за своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні.

Згідно з п.1.1 ст. 1 ПК України, відносини,
що виникають у сфері справляння
податків і зборів, зокрема, вичерпний
перелік податків та зборів, що
справляються в Україні, та порядок їх
адміністрування, платників податків та
зборів, їх права та обов'язки,
компетенцію контролюючих органів,
повноваження і обов'язки їх посадових
осіб під час здійснення податкового
контролю, а також відповідальність за
порушення податкового законодавства
регулюються Податковим кодексом
України.

Згідно п.75.1 ст. 75 ПК України, органи
державної податкової служби мають
право проводити камеральні,
документальні (планові або
позапланові; виїзні або невиїзні) та
фактичні перевірки. Камеральні та
документальні перевірки проводяться
органами державної податкової служби в
межах їх повноважень виключно у
випадках та у порядку, встановлених цим
Кодексом, а фактичні перевірки - цим
Кодексом та іншими законами України,
контроль за дотриманням яких покладено
на органи державної податкової служби.

Документальною перевіркою згідно із
п.п. 75.1.2 п.75.1 ст. 75 ПК України вважається
перевірка, предметом якої є
своєчасність, достовірність, повнота
нарахування та сплати усіх
передбачених цим Кодексом податків та
зборів, а також дотримання валютного та
іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на
контролюючі органи, дотримання
роботодавцем законодавства щодо
укладення трудового договору,
оформлення трудових відносин з
працівниками (найманими особами) та яка
проводиться на підставі податкових
декларацій (розрахунків), фінансової,
статистичної та іншої звітності,
регістрів податкового та
бухгалтерського обліку, ведення яких
передбачено законом, первинних
документів, які використовуються в
бухгалтерському та податковому обліку
і пов'язані з нарахуванням і сплатою
податків та зборів, виконанням вимог
іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на органи
державної податкової служби, а також
отриманих в установленому
законодавством порядку органом
державної податкової служби
документів та податкової інформації, у
тому числі за результатами перевірок
інших платників податків.

Проаналізувавши зміст Акту перевірки,
суд встановив, що висновки відповідача
про відсутність господарських
операцій є необґрунтованими, оскільки
ним не наведено жодної підстави та не
надано належних доказів вважати
укладену позивачем угоду нереальною
господарською операцією.

Як вбачається з Акту перевірки від
29.10.2013 № 1301/40-50/37-20/33546533, у липні 2013 року
ТОВ "АДМ Україна" сформовано податковий
кредит за рахунок податкових
накладних, виписаних
Cільськогосподарським кооперативом
імені Шевченка, в розмірі 84 274,00 грн.

Судом встановлено, що між ТОВ "АДМ
Україна" (Покупець) та
Cільськогосподарським кооперативом
імені Шевченка (Продавець) було
укладено договір купівлі-продажу
соняшнику власного виробництва перша
поставка № 10097 від 06.06.2013 (Т. 1, арк. 81 - 84),
згідно умов якого Продавець поставляє
та передає у власність, а Покупець
приймає та проводить розрахунок за
насіння соняшнику на умовах, що
передбачені Договором.

Суд зауважує, що серед умов договору
відсутні положення, які суперечать
моральним засадам суспільства,
порушують публічний порядок, або
спрямовані на заволодіння майном
держави у дохідній частині бюджету.

Будь-які документи (у тому числі
договори, накладні, рахунки тощо) мають
силу первинних документів лише в разі
фактичного здійснення господарської
операції.

На виконання умов договору № 10097 від
06.06.2013 факт поставки
Cільськогосподарським кооперативом
імені Шевченка насіння соняшнику було
оформлено та підтверджено видатковими
накладними, товарно-транспортними
накладними, рахунками-фактурами,
виписками по рахунку, реєстрами
прийнятого вантажу, переліком
автотранспорту, даними про посівні
площі сільськогосподарських культур
(Т. 1, арк. 85 - 86, 89 - 98, 134 - 135, 138 - 141),
Cільськогосподарським кооперативом
імені Шевченка було виписано податкові
накладні на загальну суму ПДВ 84 274,00 грн.
(Т. 1, арк. 87 - 88), що також не
заперечувалось податковим органом при
проведенні перевірки.

Слід зазначити, що в акті перевірки не
вказано на наявність недоліків в
оформленні податкових накладних від
імені контрагента позивача, на
підставі яких сформовано податковий
кредит.

Судом не встановлено та відповідач не
надав доказів на підтвердження факту
анулювання свідоцтва платника податку
на додану вартість контрагента
позивача на момент укладення договору
та видачі податкових накладних.

Отримане позивачем насіння соняшнику
призначене було не для власних потреб
позивача, а для подальшого надання
замовникам позивача олії вказаного
насіння, що і являється основним видом
господарської діяльності ТОВ "АДМ
Україна". Отже, як вбачається з
матеріалів справи, позивачем
здійснювалась господарська діяльність
з виробництва олії та тваринних жирів,
оптової торгівлі зерном, необробленим
тютюном, насінням і кормами для тварин,
та на підставі виписаних накладних
своїм контрагентам позивачем було
сформовано та відображено податкові
зобов'язання з ПДВ. При цьому, подальша
реалізація отриманого насіння
соняшнику від Cільськогосподарського
кооперативу імені Шевченка, з якого
вироблялася соняшникова олія (шрот),
іншим контрагентам підтверджується
належними доказами, наявними у справі
договорами з додатками до них, актами,
деклараціями, рахунками-фактурами (Т. 1,
арк. 99 - 131).

Отже, податкові зобов'язання
підтверджені належним чином
оформленими первинними документами, що
підтверджують факт здійснення
відповідних господарських операцій.

Згідно пп.14.1.181. п.14.1.ст.14 Кодексу,
податковий кредит - це сума, на яку
платник податку на додану вартість має
право зменшити податкове зобов'язання
звітного періоду.

Відповідно до п.198.1, п.198.3. ст.198 Кодексу,
податковий кредит звітного періоду
складається із сум податків, сплачених
(нарахованих) платником податку у
звітному періоді у зв'язку з придбанням
товарів (робіт і послуг), вартість яких
відноситься до складу витрат
виробництва (обігу). Право на
нарахування податкового кредит
виникає незалежно від того, чи такі
товари (послуги) та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Згідно п.198.6. ст.198 Податкового кодексу
України, не підлягають включенню до
складу податкового кредиту суми
сплаченого (нарахованого) податку у
зв'язку з придбанням товарів (послуг),
не підтверджені податковими
накладними чи митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
п.201.11 ст.201 Кодексу). У разі коли на
момент перевірки платника податку
органом державної податкової служби
суми податку, попередньо включені до
складу податкового кредиту,
залишаються не підтвердженими
зазначеними цим підпунктом
документами, платник податку несе
відповідальність у вигляді фінансових
санкцій, установлених законодавством,
нарахованих на суму податкового
кредиту, не підтверджену зазначеними
цим підпунктом документами.

Відповідно до п.201.10. ст.201 Кодексу,
податкова накладна видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту.

Законом України "Про бухгалтерський
обік та фінансову звітність в Україні"
передбачено, що підставою для
бухгалтерського обліку (який основою
будь-якого іншого обліку)
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.

Таким чином, для підтвердження
включення витрат на оплату поставки
товару та надання робіт до складу
валових витрат підприємства, а також
для підтвердження включення сум
сплаченого податку на додану вартість
у складі ціни за поставлений товар та
отримані послуги до складу податкового
кредиту, необхідні первинні документи
(платіжні доручення, податкові
накладні, акти виконаних робіт тощо),
оформлені відповідно до вимог статті 1
та статті 9 Закону України "Про
бухгалтерській облік та фінансову
звітність в Україні".

Відповідно до п. 6.2 Порядку заповнення
податкової накладної, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 01.11.2011 р. № 1379, податкова накладна є
підставою для віднесення до
податкового кредиту витрат зі сплати
податку на додану вартість у покупця,
зареєстрованого як платник податку.

Господарська діяльність
Cільськогосподарського кооперативу
імені Шевченка на момент здійснення
правочину не була припинена, що не
заперечувалось податковим органом, він
був платником податку, а тому податкові
накладні складені належними особами та
не суперечать приписам норм чинного
законодавства.

Крім того, суд звертає увагу на
положення інформаційного листа Вищого
адміністративного суду України від
20.07.2010 № 1112/11/13-10 щодо принципу
персональної податкової
відповідальності в спорах про податок
на додану вартість та принципу
добросовісності платника податків,
якими визначено, що сама по собі
несплата податку продавцем (серед
іншого й внаслідок ухилення від сплати)
у разі фактичного здійснення
господарської операції не впливає на
формування податкового кредиту
покупцем та суму бюджетного
відшкодування. Відповідальна за сплату
податку на додану вартість особа, що
формує дані податкового обліку з цього
податку, а не контрагент такої особи.

Якщо дії платника податку свідчать про
його добросовісність, а вчинені ним
господарські операції реальні та
відповідають дійсному економічному
змісту, для підтвердження права на
податковий кредит та/або бюджетне
відшкодування достатньо наявності
належним чином оформлених документів,
зокрема, податкових накладних. Не
будуть підставою для відмови у праві на
податковий кредит та бюджетне
відшкодування з податку на додану
вартість порушення податкової
дисципліни з боку його контрагентів,
припинення чи анулювання статусу
платника податку на додану вартість,
припинення юридичної особи.

Таким чином, враховуючи викладені
законодавчі норми та обставини справи,
суд дійшов висновку, що позивачем,
контрагент якого на момент здійснення
господарських операцій був належним
чином зареєстрований як платник
податку на додану вартість, мав
оформлений договір, який не був
визнаний в судовому порядку недійсним,
а також підтверджений виданими ним
податковими накладними, правомірно
сформовано та задекларовано
податковий кредит.

При цьому, хоча сам факт оплати вже є
достатньою та правомірною підставою
для формування на підставі податкових
накладних податкового кредиту, суд
вважає за необхідне зазначити, що
сукупність досліджених під час
розгляду справи вищенаведених
документів за відносинами позивача з
його безпосереднім контрагентом, які
зазвичай супроводжують виконання
операцій такого роду, у взаємозв'язку з
наведеним - договори і первинні
документи щодо подальшої реалізації
поставленого позивачу насіння
соняшнику, не дають підстав для
висновку про нездійснення операцій
поставки позивачу насіння соняшнику,
щодо якої була здійснена оплата у
червні 2013 року, або здійснення операцій
без мети використання їх результатів у
власній господарській діяльності
позивача, та відповідачем не надано
належних та допустимих доказів, які б
спростовували виконання спірних
операцій. Підтвердження фактичного
руху насіння соняшнику по ланцюгу
зазначених ДПІ осіб вказує, крім
іншого, на спрямованість угоди на
реальне настання наслідків,
передбачених зазначеною вище угодою,
та зв'язок здійсненої оплати з
господарською діяльністю позивача.

Вищезгадані податкові накладні видані
контрагентом позивача за
оподатковуваними операціями за
ставкою 20%, що відповідає наведеним
вище положенням податкового
законодавства стосовно порядку
оформлення та підстав їх видачі,
наведені в них дані відповідають та
кореспондуються з відомостями
первинних/платіжних документів.

Суд зазначає, що відповідачем під час
розгляду справи не надано жодних
доказів та не наведено жодних обставин,
які б свідчили про невідповідність
господарських операцій цілям та
завданням статутної діяльності
позивача, незвичності цих операцій для
цих осіб, збитковості здійснених
операцій, або інших обставин, які б
окремо або в сукупності могли свідчити
про не пов'язаність операцій
(здійсненої передоплати) з
господарською діяльністю позивача, про
невчинення операцій, про відсутність
факту поставки насіння соняшнику, а
також про те, що вчинення зазначених
операцій не було обумовлено розумними
економічними причинами (цілями
ділового характеру), а дії позивача та
його контрагента були спрямовані на
отримання необґрунтованої податкової
вигоди.

При цьому, суд враховує, що можливі
порушення податкового законодавства з
боку Cільськогосподарського
кооперативу імені Шевченка не є
підставою для висновку про порушення
позивачем податкового законодавства
та про відсутність у покупця права на
формування податкового кредиту з ПДВ
за фактом оплати.

Відповідно до ч. 1 ст. 138 КАС України
предметом доказування є обставини,
якими обґрунтовуються позовні вимоги
чи заперечення або які мають інше
значення для вирішення справи (причини
пропущення строку для звернення до
суду тощо) та які належить встановити
при ухваленні судового рішення у
справі.

За правилами, встановленими ст. 71 КАС
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України, в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Доказами в адміністративному
судочинстві відповідно до ч.1 ст. 69 КАС
України є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів.

Суд враховує той факт, що відповідачем
не надано вироку у кримінальній справі,
яким би встановлювались обставини
протиправної діяльності позивача, його
контрагента, його посадових осіб, а
також контрагента позивача (його
посадових осіб), з яких би вбачався
зв'язок та обізнаність позивача щодо
можливої протиправної діяльності
певного підприємства та щодо можливої
спрямованості певних угод на ухилення
від сплати податків, яка б набрала
законної сили.

Також, на час розгляду даної справи не
встановлено наявність умислу у
директора ТОВ "АДМ Україна" на
укладення угод, спрямованих на
ухилення від сплати податків або з
іншою протиправною метою.

В контексті викладених в Акті
перевірки доводів Центрального офісу
щодо фіктивності
Cільськогосподарського кооперативу
імені Шевченка, фіктивності правочину,
укладеного між цією юридичною особою
та позивачем, суд також зазначає, що під
час розгляду справи з боку
Центрального офісу не надано рішення
суду, яке б набрало законної сили та яке
б було прийнято в порядку ст. 551 ГК
України ("Фіктивна діяльність суб'єкта
господарювання"), яким би
встановлювалась реєстрація учасників
спірних операцій, на підроблені,
втрачені документи або реєстрація на
підставних осіб, на осіб, які не мали
наміру провадити
фінансово-господарську діяльність або
реалізовувати повноваження.

Також, слід додати, що під час розгляду
справи не надано доказів проведення в
рамках кримінальної справи або
ініційованої Центральним офісом в
порядку ст. 84 ПК України експертизи
щодо можливої підробки підписів на
первинних документах по операціях з
оплати поставки насіння соняшнику, що
свідчить про відсутність підстав для
висновку про юридичну дефектність
угоди, первинних документів,
податкових накладних по
взаємовідносинам позивача з
Cільськогосподарським кооперативом
імені Шевченка та підставою для
висновку про вчинення позивачем та
його контрагентом порушень
податкового законодавства.

Складений відповідачем акт перевірки
не містить жодних фактичних даних, які
б засвідчували наявність в діяльності
позивача обставин, котрі передбачені
ч.3 ст. 228 Цивільного кодексу України.

Окрім того, під час розгляду справи
Центральним офісом не надано рішення
суду, яке б набрало законної сили,
прийнятого в порядку ст. 234 ЦК України
щодо визнання судом фіктивним
правочину, укладеного між позивачем та
його контрагентом, тобто його вчинення
без наміру створення правових
наслідків, які обумовлювалися цим
правочином.

Під час розгляду справи Центральним
офісом також не надано рішення суду,
яке б набрало законної сили та було
прийнято в порядку ст. 207 ГК України
щодо визнання недійсними спірних
операцій з підстав невідповідності
спірних операцій вимогам закону, або
вчинення їх з метою, яка завідомо
суперечить інтересам держави і
суспільства.

Судом під час розгляду справи також не
встановлено обставин, які б свідчили
про нікчемність правочину, укладеного
між позивачем та його контрагентом.

Посилання представника відповідача на
ту обставину, що посадові особи
контрагента позивача виступали від
імені підприємства, не усвідомлюючи
юридичних наслідків своїх дій, не
свідчить про нікчемність чи то
безтоварність правочину.

Отже, при розгляді справи, судом
встановлено, що ППР № , прийняте
за результатами даної перевірки, не
відповідає вимогам чинного
законодавства, ґрунтується на
припущеннях та без системного
викладення порушень вимог чинного
податкового законодавства.

Згідно з ч.3 ст. 2 КАС України, у справах
щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Таким чином, сукупність вищенаведених
встановлених обставин підтверджено
документально, що дає суду підстави
визнати позовні вимоги щодо визнання
протиправним та скасування ППР №
обґрунтованими, доведеними
матеріалами справи, і такими, що
підлягають задоволенню.

Враховуючи все вищевикладене у своїй
сукупності, суд дійшов висновку, що
позовні вимоги ТОВ "АДМ Україна" є
обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України якщо
судове рішення ухвалене на користь
сторони, яка не є суб'єктом владних
повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

Керуючись ст.ст. 2, 69-71, 94, 158-163, 167, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, Окружний адміністративний суд
міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Позов товариства з обмеженою
відповідальністю "АДМ Україна"
задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Міжрегіонального головного управління
Міндоходів - Центрального офісу з
обслуговування великих платників №
від 18.11.2013.

3. Зобов'язати відповідний підрозділ
Державної казначейської служби
України стягнути судові витрати в сумі
252,82 грн. (двісті п'ятдесят дві грн. 82
коп.) на користь товариства з обмеженою
відповідальністю "АДМ Україна" () із Державного бюджету
України шляхом їх безспірного списання
із рахунків Міжрегіонального
головного управління Міндоходів -
Центрального офісу з обслуговування
великих платників за рахунок бюджетних
асигнувань.

4. Зобов'язати відповідний підрозділ
Державної казначейської служби
України стягнути решту суми судового
збору у розмірі 2 275,40 грн. (дві тисячі
двісті сімдесят п'ять грн. 40 коп.) на
розрахунковий рахунок № 4007 у ГУ
ДКСУ у місті Києві, код 38004897, МФО 820019,
код класифікації доходів бюджету 22030001
із Державного бюджету України шляхом
їх безспірного списання із рахунків
Міжрегіонального головного управління
Міндоходів - Центрального офісу з
обслуговування великих платників за
рахунок бюджетних асигнувань.

Постанова набирає законної сили згідно
ст. 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, після закінчення
строку на апеляційне оскарження,
встановленого Кодексом
адміністративного судочинства
України, якщо постанова не оскаржена в
апеляційному порядку. У разі подання
апеляційної скарги судове рішення,
якщо його не скасовано, набирає
законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції протягом десяти
днів за правилами, встановленими ст.ст.
185-187 Кодексу адміністративного
судочинства України, шляхом подання
через суд першої інстанції апеляційної
скарги.

Строк, встановлений для подання
суб'єктом владних повноважень -
відповідачем до суду звіту про
виконання постанови - три місяці з дня
набрання постановою законної сили.

Суддя
Н.В. Клочкова