Справа № 2а-8225/10/0670
Суддя: Усенко Є.А.
Дата ухвалення: 2014-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"06" лютого 2014 р. м. Київ
К/9991/35085/11

№ К/9991/35085/11

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Усенко
Є.А.,

суддів: Блажівської Н.Є., Сіроша М.В.,

розглянувши у порядку письмового
провадження

касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у м. Житомирі

на постанову Житомирського окружного
адміністративного суду від 23.03.2011

та ухвалу Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 17.05.2011

у справі № 2а-8225/10/0670 Житомирського
окружного адміністративного суду

за позовом Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2

до Державної податкової інспекції у м.
Житомирі (ДПІ)

про скасування податкових
повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Житомирського окружного
адміністративного суду від 23.03.2011,
залишеною без змін ухвалою
Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 17.05.2011,
позов задоволено: визнані
протиправними та скасовані податкові
повідомлення-рішення ДПІ у м. Житомирі
від 08.10.2010: № /1 та № /1.

Рішення судів вмотивоване висновком
про те, що правомірність віднесення
позивачем витрат на оплату отриманого
від ТОВ «Будграніт КОРП» товару, а сум
ПДВ у їх вартості до складу податкового
кредиту, підтверджується дослідженими
у судовому процесі та доданими до
матеріалів справи видатковими та
податковими накладними, а також фактом
оплати позивачем товару.

У касаційній скарзі ДПІ у м. Житомирі
просить скасувати ухвалені у справі
судові рішення та постановити нове
рішення про відмову в позові,
посилаючись на порушення судами
попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права.

Заперечуючи проти касаційної скарги,
позивач просить залишити її без
задоволення як безпідставну.

Перевіривши правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, юридичної оцінки обставин
справи, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
приходить до висновку, що касаційна
скарга підлягає частковому
задоволенню.

Фактичною підставою для донарахування
позивачу податкових зобов`язань з
податку з доходів фізичних осіб,
податку на додану вартість та
застосування штрафних (фінансових)
санкцій згідно з податковими
повідомленнями-рішеннями, з приводу
правомірності яких виник спір, стали
висновки контролюючого органу,
викладені в акті перевірки від 27.08.2010 №
6637/17-1/НОМЕР_1, про порушення позивачем
норм ст. 13 Декрету Кабінету Міністрів
України «Про прибутковий податок з
громадян» (Декрет № 13-92), підпункту «а»
пункту 19.1 ст. 19 Закону України «Про
податок з доходів фізичних осіб» (Закон
№ 889-IV), підпунктів 7.4.1 та 7.4.5 пункту 7.4,
підпункту 7.7.1 пункту 7.7 ст.7 Закону
України «Про податок на додану
вартість» (Закон № 168/97-ВР), а саме:
завищено валові витрати за період з
01.04.2009 по 31.12.2009 на 1340153,25 грн. та
податковий кредит за податковими
деклараціями за травень, червень,
серпень 2009 року на загальну суму 418063,00
грн., сформованих за наслідками
операцій з придбання у ТОВ «Будграніт
КОРП» товару (пестициди та
агрохімікати), які не підтверджені
належними документами, внаслідок чого
занижено податок з доходів фізичних
осіб за період з 01.04.2009 по 31.12.2009 на 201022,95
грн. та податок на додану вартість у
податковому обліку за травень,
червень, серпень 2009 року на загальну
суму 418063,00 грн.

За результатами перевірки та
адміністративного оскарження,
відповідачем прийняті податкові
повідомлення-рішення від 08.10.2010: №
/1 - про визначення податкового
зобов`язання з податку з доходів
фізичних осіб у сумі 201022,95 грн.(основний
платіж); № /1 - про визначення
податкового зобов`язання з податку на
додану вартість у сумі 627095,00 грн., ( у
тому числі, 418063,00 грн. - основний платіж,
209032,00 грн. - штрафні (фінансові) санкції).

Як встановлено у судовому процесі, між
позивачем (покупець) та ТОВ «Будграніт
КОРП» (продавець) укладені договори
купівлі-продажу від 05.05.2009 № 6 та від
29.07.2009 № 19 щодо поставки пестицидів та
агрохімікатів. З посиланням на
виконання вказаних договорів
позивачем під час перевірки надані
копії податкових, видаткових
накладних на загальну суму 2508383,91 грн.,
копії квитанцій до прибуткових касових
ордерів як свідчення оплати товару, а
також документи, якими позивач
обґрунтовує подальшу реалізацію
отриманого від ТОВ «Будграніт КОРП»
товару: договори про постачання
засобів захисту рослин, договори
купівлі-продажу, накладні, податкові
накладні, довіреності (а.с. 120, т.1 - а.с 32,
т.2).

Відповідно до ст.13 Декрету № 13-92 згідно
з розділом ІV Декрету оподаткуванню
підлягають доходи громадян, одержані
протягом календарного року від
здійснення підприємницької діяльності
без створення юридичної особи, а також
інші доходи громадян, не передбачені як
об'єкти оподаткування у розділах II та III
цього Декрету.

Оподатковуваним доходом вважається
сукупний чистий доход, тобто різниця
між валовим доходом (виручки у грошовій
та натуральній формі) i документально
підтвердженими витратами,
безпосередньо пов'язаними з одержанням
доходу. Якщо ці витрати не можуть бути
підтверджені документально, то вони
враховуються податковими органами при
проведенні остаточних розрахунків за
нормами, визначеними Головною
державною податковою інспекцією
України за погодженням з Міністерством
економіки України та Державним
комітетом України по сприянню малим
підприємствам та підприємництву.

До складу витрат, безпосередньо
пов'язаних з одержанням доходів,
належать витрати, які включаються до
складу валових витрат виробництва
(обігу) або підлягають амортизації
згідно з Законом України "Про
оподаткування прибутку підприємств".

Відповідно до пункту 5.1 ст.5 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств» (Закон № 334/94-ВР) валові
витрати виробництва та обігу (далі -
валові витрати) - сума будь-яких витрат
платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних як компенсація
вартості товарів (робіт, послуг), які
придбаваються (виготовляються) таким
платником податку для їх подальшого
використання у власній господарській
діяльності.

До складу валових витрат, згідно
підпункту 5.2.1 вказаної статті,
включаються: суми будь-яких витрат,
сплачених (нарахованих) протягом
звітного періоду у зв'язку з
підготовкою, організацією, веденням
виробництва, продажем продукції (робіт,
послуг) і охороною праці, у тому числі
витрати з придбання електричної
енергії (включаючи реактивну), з
урахуванням обмежень, установлених
пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

Підпунктом 5.3.9 пункту 5.3 ст.5 цього
Закону визначено, що не належать до
складу валових витрат будь-які витрати,
не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення податкового обліку.

Абзацами першим, другим підпункту 7.4.1
пункту 7.4 ст. 7 Закону № 168/97-ВР (втратив
чинність з 1 січня 2011 року) встановлено,
що податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи із договірної
(контрактної) вартості товарів (послуг),
але не вище рівня звичайних цін, у разі
якщо договірна ціна на такі товари
(послуги) відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 8-1 цього Закону, протягом
такого звітного періоду у зв'язку з
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Не підлягають включенню до складу
податкового кредиту суми сплаченого
(нарахованого) податку у зв'язку з
придбанням товарів (послуг), не
підтверджені податковими накладними
чи митними деклараціями (іншими
подібними документами згідно з
підпунктом 7.2.6 пункту 7.2 статті 7 Закону
№ 168/97-ВР) (абзац перший підпункту 7.4.5
пункту 7.4 цієї статті).

При цьому законодавцем, безумовно,
презумується реальність
оподатковуваних операцій та витрат
платника податку, достовірність
документів податкового обліку.

За змістом наведених норм право
платника податків на збільшення
валових витрат та на включення сум ПДВ
до податкового кредиту обумовлено
юридичним складом, до якого входять
такі юридичні факти, як придбання цим
платником податків товарів (послуг) або
основних фондів, призначених для
використання в оподатковуваних
операціях, що відповідають цілям його
господарської діяльності;
підтвердження обліковими,
розрахунковими документами, зокрема
податковою накладною, виписаною
постачальником - платником ПДВ, митною
декларацією (іншими подібними
документами, перелік яких встановлений
підпунктом 7.2.6 пункту 7.2 статті 7
Закону № 168/97-ВР) суми витрат на
придбання товару (послуг) та ПДВ,
нарахованого (сплаченого) податку в
ціні придбання товару (послуг).

Ці обставини відповідно до частини 1 ст.
138 КАС України входять до предмета
доказування при розгляді судом
адміністративного позову стосовно
правомірності рішення контролюючого
органу про донарахування сум
податкових зобов'язань з ПДВ та/або
зменшення сум бюджетного
відшкодування з цього податку.

Обов'язкове встановлення факту
поставки як підстави для включення сум
ПДВ, вказаних в податкових деклараціях,
до податкового кредиту відповідає
правовій позиції Верховного Суду
України по такій категорії спорів,
висловленій, зокрема в постанові від
22.10.2010 у справі за позовом Приватного
підприємства «Балтімор» до ДПІ у
Кіровоградській області, Головного
управління Державного казначейства
України у Кіровоградській області про
визнання недійсним податкового
повідомлення-рішення та стягнення суми
бюджетного відшкодування з податку на
додану вартість.

Згідно зі статтею 244-2 КАС України
рішення Верховного Суду України,
прийняте за результатами розгляду
заяви про перегляд судового рішення з
мотивів неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права у подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначені норми права, та для
всіх судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність з рішенням Верховного
Суду України.

Разом з тим, факт поставки позивачу ТОВ
«Будграніт КОРП» товару не може
вважатися встановленим з огляду на те,
що оцінка доказів у справі зроблена
судом без дотримання вимог статті 86 КАС
України. Згідно з цією статтею суд
оцінює докази, які є у справі, за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні. Ніякі докази не мають для
суду наперед встановленої сили. Суд
оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Частиною 1 ст. 69 цього Кодексу
встановлено, що доказами в
адміністративному судочинстві є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення осіб, які беруть
участь у справі, та інші обставини, що
мають значення для правильного
вирішення справи.

Ці дані встановлюються судом на
підставі пояснень сторін, третіх осіб
та їхніх представників, показань
свідків, письмових і речових доказів,
висновків експертів (частина 2 цієї
статті).

Заперечуючи проти позову та доводячи
правомірність прийнятих податкових
повідомлень-рішень, ДПІ, поряд з
доводами про відсутність доказів
транспортування товару, у судовому
процесі звертала увагу суду на
пояснення громадянина ОСОБА_3, який
значиться засновником, керівником та
головним бухгалтером ТОВ «Будграніт
КОРП», щодо його непричетності до
реєстрації та діяльності вказаного
товариства і що реєстрація товариства
здійснена на його прізвище у зв'язку з
тим, що він загубив паспорт. Також,
доводячи відсутність реального
характеру поставок між позивачем та
ТОВ «Будграніт КОРП», ДПІ посилалась на
проведену у межах кримінальної справи
почеркознавчу експертизу, за висновком
якої від 28.01.2010 № 1/1313 підписи на
реєстраційних та
фінансово-господарських документах
ТОВ «Будграніт КОРП» виконані не
ОСОБА_3, а іншою особою, а також на
обвинувальний висновок по
кримінальній справі № 09/079016 по
обвинуваченню громадян ОСОБА_4, та
ОСОБА_5 за ознаками злочинів,
передбачених частиною 5 ст. 27, частиною 3
ст. 212 Кримінального кодексу України
(КК) (ухилення від сплати податків,
зборів (обов'язкових платежів)), ОСОБА_6 -
за ознаками злочину, передбаченоо
частиною 3 ст. 212 КК України; ОСОБА_7 - за
ознаками злочинів, передбачених
частиною 2 ст. 205 (фіктивне
підприємництво), частиною 3 ст. 358
(підроблення документів, печаток,
штампів та бланків, їх збут,
використання підроблених документів),
ОСОБА_5 за ознаками злочину,
передбаченого частиною 1 ст. 205 КК.
Згідно вказаного висновку ОСОБА_6,
діючи за попередньою змовою з ОСОБА_4
та ОСОБА_8 при проведенні
фінансово-господарської діяльності
від імені ТОВ «Будграніт КОРП» без
фактичного здійснення такої умисно
шляхом незаконного завищення
податкового кредиту ухилилися від
сплати податку на додану вартість на
загальну суму 104003,00 грн.; створили іншим
суб'єктам підприємницької діяльності
штучні підстави для формування
податкового кредиту.

Наведеним доводам ДПІ на підтвердження
відсутності реального характеру
господарських операцій між позивачем
та ТОВ «Будграніт КОРП» суди
попередніх інстанцій у порушення вимог
статті 86 КАС України оцінки не дали,
тоді як обставини, на які посилається
податковий орган, входять до предмету
доказування у справі і мають істотне
значення для вирішення питання
стосовно права позивача на витрати та
податковий кредит за податковими
накладними, виписаними від імені цього
товариства.

Відповідно до пункту 18 Порядку
заповнення податкової накладної,
затвердженої наказом Державної
податкової адміністрації України від 30
травня 1997 року № 165, зареєстрованим у
Міністерстві юстиції України 23 червня
1997 року за № 233/2037, усі складені
примірники податкової накладної
підписуються особою, уповноваженою
платником податку здійснювати
поставку товарів (послуг), та
скріплюються печаткою такого платника
податку - продавця.

Згідно з правовою позицією Верховного
Суду України, викладеною в постанові
від 21.01.2011 у справі за позовом ТОВ «СІБ»
до ДПІ у Жовтневому районі м. Луганська
про визнання недійсним податкового
повідомлення-рішення, неналежним чином
оформлена (підписана не уповноваженою
особою) податкова накладна не може бути
підставою для нарахування податкового
кредиту за наявності фактів, що
ставлять під сумнів реальність наданої
послуги.

За наявності даних, що свідчать про не
відповідність особи, вказаної в
податкових накладних, виписаних від
імені ТОВ «Будграніт КОРП», особі,
уповноваженої на здійснення операцій з
поставки від імені цього товариства,
доводи ДПІ підлягали ретельній
перевірці з дослідженням всіх
обставин, які стосуються факту
поставки робіт.

Презумпція добросовісності платника
податків означає, що подані платником
контролюючому органу документи
податкової звітності є дійсними, повно
та об'єктивно відтворюють господарські
операції, що є об'єктом оподаткування
та/або фінансові показники яких
впливають на податковий обов'язок
платника податків, якщо інше не буде
доведено контролюючим органом. У
площині процесуального регулювання
презумпції добросовісності платника
податків відповідає обов'язок
доведення контролюючим органом
правомірності прийнятого рішення в
судовому процесі, порушеному за
позовом платника податків про
скасування рішення як неправомірного
(частина 2 ст. 71 КАС України). У разі
надання контролюючим органом доказів,
які спростовують дійсність чи повноту
даних поданої платником податків
податкової звітності, платник податків
відповідно до встановленого частиною 1
ст. 71 КАС України обов'язку кожної
сторони довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення
(крім випадків, встановлених статтею 72
цього Кодексу), повинен довести
наявність законних підстав, для
врахування задекларованих в
податковому обліку даних при визначені
суми його податкового обов'язку.

Оцінюючи докази, надані сторонами, суди
повинні були мати на увазі, що сам факт
наявності податкових та видаткових
накладних не є безумовним доказом
реальності господарських операцій між
позивачем і ТОВ «Будграніт КОРП»,
оскільки для податкового обліку
значення має саме факт поставки тим
постачальником, який вказаний в
первинних документах, наданих
платником податків на підтвердження
сум валових витрат та податкового
кредиту. Та обставина, що позивач на
підставі договору суборенди від 16.01.2008
№ 8 орендує складське приміщення, так
само як і факт реалізації позивачем
засобів захисту рослин іншим суб`єктам
господарювання, на які послався суд, не
є, однак, безумовним свідченням
поставки позивачу ТОВ «Будграніт КОРП»
товарів, на підставі податкових
накладних, виписаних від імені якого,
позивач сформував податковий кредит.
Поряд з іншим, судам для встановлення
фактичного постачання позивачу
електрообладнання необхідно
перевірити обставини доставки цього
товару, оскільки відповідно до пункту 1
Правил перевезень вантажів
автомобільним транспортом в Україні,
затверджених наказом Міністерства
транспорту України від 14.10.1997 № 363,
зареєстровано в Міністерстві юстиції
України 20.02.1998 за № 128/2568,
товарно-транспортна накладна - це
єдиний для всіх учасників
транспортного процесу юридичний
документ, що призначений для списання
товарно-матеріальних цінностей, обліку
на шляху їх переміщення,
оприбуткування, складського,
оперативного та бухгалтерського
обліку, а також для розрахунків за
перевезення вантажу. Один із
екземплярів товарно-транспортної
накладної, як встановлено пунктом 11.7
цих Правил, передається
вантажоодержувачу, і служить для
оприбуткування вантажу (товару). За
змістом цієї норми товарно-транспортні
накладні повинні у всякому разі бути в
наявності у покупця, безвідносно до
умов договору поставки про зобов'язану
сторону щодо доставки товару.

Обов'язок суду встановити дійсні
обставини справи при розгляді
адміністративного позову безвідносно
до позиції сторін випливає з
офіційного з'ясування обставин справи
як принципу адміністративного
судочинства, закріпленого нормами
статті 7, частин 4 та 5 ст. 11 КАС України.

Допущені судами попередніх інстанцій
порушення норм процесуального права
унеможливили встановлення фактичних
обставин, що мають значення для
правильного вирішення справи, а отже
відповідно до частини 2 ст. 227 КАС
України є підставою для скасування
ухвалених у справі судових рішень та
направлення справи на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи суду
слід взяти до уваги викладене в цій
ухвалі, перевірити належним чином
доводи сторін щодо фактичної поставки
позивачу ТОВ «Будграніт КОРП»
пестицидів та агрохімікатів, для чого,
у разі необхідності, зобов'язати
сторони надати докази, яких не буде
вистачати для з'ясування відповідних
обставин, або ж витребувати такі докази
у інших осіб, в яких вони можуть
знаходитися; дати правильну юридичну
оцінку встановленим обставинам та
постановити рішення відповідно до
вимог статті 159 КАС України. Водночас
судам слід дотриматися правової
позиції щодо застосування підпунктів
7.4.1 та 7.4.5 пункту 7.4 ст. 7 Закону № 168/97-ВР,
викладеної в постанові Верховного Суду
України від 27.03.2012 у справі за позовом
ПП «Ангара» до ДПІ у Печерському районі
м. Києва, Головного управління
Державного казначейства України в м.
Києві про скасування податкового
повідомлення-рішення, стягнення
бюджетного відшкодування з податку на
додану вартість. Так, Верховний Суд
України вказав, що про
необґрунтованість податкової вигоди
можуть свідчити підтверджені доказами
доводи податкового органу, зокрема про
наявність таких обставин: неможливість
реального здійснення платником
податків зазначених операцій з
урахуванням часу, місця знаходження
майна або обсягу матеріальних
ресурсів, економічно необхідних для
виробництва товарів, виконання робіт
або послуг, нездійснення особою, яка
значиться постачальником послуг,
підприємницької діяльності;
відсутність необхідних умов для
досягнення результатів відповідної
підприємницької, економічної
діяльності у зв'язку з відсутністю
управлінського або технічного
персоналу, основних коштів, виробничих
активів, складських приміщень,
транспортних засобів; облік для цілей
оподаткування тільки тих
господарських операцій, які
безпосередньо пов'язані з виникненням
податкової вигоди, якщо для такого виду
діяльності також потрібне здійснення й
облік інших господарських операцій;
відсутність первинних документів
обліку.

Керуючись ст.ст. 220, 222, 223, 227, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, Вищий адміністративний суд
України

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у м. Житомирі задовольнити
частково, скасувати постанову
Житомирського окружного
адміністративного суду 23.03.2011та ухвалу
Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 17.05.2011 та
направити справу новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення їх копій
особам, які беруть участь у справі.

Головуючий суддя: підписЄ.А.
УсенкоСудді: підписН.Є. Блажівська
підписМ.В. Сірош