Справа № 810/549/14-а
Суддя: Журавель В.О.
Дата ухвалення: 2014-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 березня 2014 року 810/549/14-а

м. Київ

Київський окружний адміністративний
суд у складі: головуючий суддя Журавель
В.О., розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу за
позовом фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 до Ірпінської об'єднаної
державної податкової інспекції ГУ
Міндоходів у Київській області про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного
адміністративного суду надійшов позов
фізичної особи-підприємця ОСОБА_1
(далі-позивач) до Ірпінської об'єднаної
державної податкової інспекції ГУ
Міндоходів у Київській області
(далі-відповідач, податковий орган) про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
спірні податкові повідомлення-рішення
прийнято з порушенням норм
законодавства, відповідачем надано
неправильну оцінку фактичним
обставинам, внаслідок чого зроблено
помилкові висновки про нікчемність
правочинів, укладених між позивачем та
контрагентами. Позивач зазначає, що
податковому органу було надано усі
первинні документи, які підтверджують
господарські операції. Зазначає що
відповідачем не зазначено, які саме
податкові накладні ним не включено до
валового доходу, торгівельної виручки
та від яких саме контрагентів -
постачальників вони отримані. Позивач
просив суд податкові
повідомлення-рішення визнати
протиправними і скасувати.

Представник позивача 11.03.2014 подав до
суду письмове клопотання про розгляд
справи в порядку письмового
провадження, позовні вимоги підтримав
у повному обсязі, просив позов
задовольнити. Представник відповідача
у письмовій заяві проти задоволення
позовних вимог заперечив, у позові
просив суд відмовити, просив розгляд
справи здійснювати в порядку
письмового провадження. Надав письмові
заперечення, що ґрунтуються на
висновках, викладених в акті перевірки.

Дослідивши матеріали справи, надавши
оцінку доказам, суд встановив наступні
обставини справи та правовідносини, що
склалися між сторонами.

ОСОБА_1 є фізичною особою-підприємцем,
що зареєстрований 30.01.1995 виконавчим
комітетом Бучанської міської ради
Київської області.

На підставі наказу від 13.11.2013 №333,
відповідно до направлення від 25.11.2013
№156 та плану-графіка проведення
планових виїзних перевірок суб'єктів
господарювання на ІV квартал 2013 року
податковим органом проведено
документальну планову виїзну
перевірку фінансово-господарської
діяльності з питань дотримання
фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1
вимог податкового, валютного та іншого
законодавства за період з 01.01.2011 по
31.12.2012. За результатами перевірки
складено акт від 20.12.2013 №1432/172/НОМЕР_1,
згідно з яким зроблено висновок про
порушення позивачем: п.п.3.3, п.п. 3.4, п.п.
3.5, п.п. 3.6, п.п. 3.10 п. 3 Порядку ведення
Книги обліку доходів і витрат, яку
ведуть фізичні особи-підприємці, крім
осіб, що обрали спрощену систему
оподаткування, і фізичні особи, які
провадять незалежну професійну
діяльність, затвердженого наказом ДПА
України від 24.12.2010 №1025 та
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 30.12.2010, та п.п. «а» п. 176.1
ст. 176 ПК України в частині неповного
відображення в графі 3 розміру
отриманих доходів від здійснення
діяльності (за день, місяць, квартал,
рік), в графі 4 - реквізитів документів,
що підтверджують понесені витрати, в
графі 5 - загальну вартість придбаних
товарно-матеріальних цінностей, в
графі 6 - товарів, що реалізовані,
товарно-матеріальні цінності, та в
графі 12 - невірно розраховано різницю
між доходом від здійснення діяльності
та документально підтвердженими
витратами, пов'язаними з отриманням
доходу, чим порушено вимоги), що
призвело до неналежного ведення книги
обліку доходів і витрат, яку ведуть
фізичні особи-підприємці, крім осіб, що
обрали спрощену систему оподаткування
і фізичні особи, які провадять
незалежну професійну діяльність за
період з 01.01.2011 по 31.12.2012; п.177.2 ст. 177 ПК
України в частині заниження чистого
доходу за період з 01.01.2011 по 31.12.2012 на
суму 446879,56 грн. без ПДВ в результаті
допущених порушень податкового
законодавства, що відображено в п.п. 2.2.1
та п.п. 2.2.2 п. 2.2 розділу 2 акту перевірки,
що призвело до заниження податку на
доходи фізичних осіб від
підприємницької діяльності на суму
75566,72 грн; ст.39, п. 188.1 ст. 188, п. 198.1, п. 198.2, п.
198.3, п. 198.5 ст. 198 розділу V ПК України, в
результаті допущених порушень
податкового законодавства, які
відображено в п.п. 2.4.1, п.п. 2.4.2 п. 2.4
розділу 2 акту перевірки, що призвело до
заниження податку на додану вартість
за період з 01.01.2011 по 31.12.2012 в сумі 86705,74
грн; ст.2, ст.3, ст.4 Закону України «Про
збір на розвиток виноградарства,
садівництва і хмелярства» в частині не
включення до об'єкту оподаткування сум
виручки від продажу алкогольних напоїв
та пива за період з 01.01.2011 по 31.12.2012, що
призвело до заниження збору на
розвиток виноградарства, садівництва і
хмелярства на суму 7571,17 грн; п.12 ст.3
Закону України «Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг» від 06.07.1995
№265/95-ВР в частині не відображення ФОП
ОСОБА_1 в книзі обліку доходів і витрат,
яку ведуть фізичні особи-підприємці,
крім осіб, що обрали спрощену систему
оподаткування і фізичні особи, які
провадять незалежну професійну
діяльність №5//1213 з 01.01.2011 по 31.12.2012
на суму 536255,47 грн з ПДВ.

Податковим органом в акті перевірки
зазначено, що перевіркою правильності
визначення витрат за період з 01.01.2011 по
31.12.2012, відображених у податкових
деклараціях про майновий стан і доходи,
безпосередньо пов'язаних з одержанням
доходу та документально підтверджених,
з даними про суми витрат, визначеними в
ході перевірки, порушень не
встановлено; перевіркою повноти і
своєчасності нарахування і
перерахування до бюджету утриманих сум
податку на доходи фізичних осіб із
заробітної плати працівників за
перевіряємий період порушень не
встановлено.

Позивачем подано письмові заперечення
на акт перевірки, які за наслідками
розгляду відхилено.

На підставі Акту перевірки від 20.12.2013
№1432/172/НОМЕР_1 відповідачем винесено
податкові повідомлення-рішення від
13.01.2014 №157, яким збільшено суму
грошового зобов'язання по сплаті
податку на доходи фізичних осіб, що
сплачено фізичними особами за
результатами річного декларування у
розмірі 94458,40 грн, у тому числі за
основним платежем - 75566,72 грн, за
штрафними санкціями - 18891,68 грн; №158,
яким збільшено суму грошового
зобов'язання по сплаті податку на
додану вартість у розмірі 108382,18 грн, у
тому числі за основним платежем - 86705,74
грн, за штрафними санкціями - 21676,44 грн;
№159, яким збільшено суму грошового
зобов'язання по сплаті збору на
розвиток виноградарства, садівництва і
хмелярства у розмірі 9463,96 грн, у тому
числі за основним платежем - 7571,17 грн, за
штрафними санкціями - 1892,79 грн; №160, яким
збільшено суму грошового зобов'язання
по сплаті податку на доходи фізичних
осіб, що сплачено фізичними особами за
результатами річного декларування у
розмірі 510 грн, у тому числі за
штрафними санкціями - 510 грн.

Матеріалами справи встановлено, що до
податкового органу позивачем подано
декларацій про майновий стан в період з
01.01.2011 по 31.12.2012, в яких зазначено суми
придбаних товарів та реалізовані
товари за 2011-2012 роки.

Із звітів використання реєстраторів
розрахункових операцій та книг обліку
розрахункових операцій вбачаються
суми, що видані при повернені товару.

Повернення коштів по РРО підтверджено
письмовими поясненнями працівників.

Суму валового доходу відображено в
податковій декларації про майновий
стан і доходи. Податкові зобов'язання
згідно з податковими деклараціями з
податку на додану вартість
підтверджуються книгою доходів та
витрат фізичної особи-підприємця,
звітами про використання РРО, реєстром
виданих та отриманих податкових
накладних за період з 01.01.2011 по 31.12.2012 (т.1
а.с.37-240, т.2 а.с.1-31).

Надаючи правову оцінку відносинам, що
виникли між сторонами, суд зазначає
наступне.

Відповідно до статті 67 Конституції
України кожен зобов'язаний сплачувати
податки і збори в порядку і розмірах,
встановлених законом.

Правовідносини, що виникають у зв'язку
з формуванням платником податку на
додану вартість податкового кредиту,
регулюються розділом V ПК України.

Так, п.198.2 ст.198 ПК України визначено, що
датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається дата
тієї події, що відбулася раніше; дата
списання коштів з банківського рахунка
платника податку на оплату
товарів/послуг; дата отримання
платником податку товарів/послуг, що
підтверджено податковою накладною.

Згідно з частиною другою статті 3
Закону України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні» фінансова, податкова,
статистична та інші види звітності, що
використовують грошовий вимірник,
ґрунтуються на даних бухгалтерського
обліку.

Статтею 9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» від 16.07.1999 №996-ХІV
встановлено вимоги до первинних
документів, які є підставою для
бухгалтерського та податкового обліку.
Згідно з даною нормою, підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.
Первинні та зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Підпунктом 1.2, п.1 Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995 за №88 (далі - Положення №88)
визначено, що господарські операції
відображаються в бухгалтерському
обліку методом їх суцільного і
безперервного документування. Записи в
облікових регістрах провадяться на
підставі первинних документів,
створених відповідно до вимог даного
Положення.

Відповідно до пп. 2.16, п. 2 Положення №88
забороняється приймати до виконання
первинні документи на операції, що
суперечать нормативно-правовим актам,
встановленому порядку приймання,
зберігання і витрачання грошових
коштів, товарно-матеріальних цінностей
та іншого майна, порушують договірну і
фінансову дисципліну, завдають шкоди
державі, власникам, іншим юридичним і
фізичним особам. Такі документи
повинні бути передані керівнику
підприємства, установи для прийняття
рішення.

Як встановлено судом, факт залишків
товарних запасів підтверджується
документально, господарські операції
належним чином відображено у
бухгалтерському і податковому обліку
позивача та його податковій звітності,
а право позивача на віднесення
понесених витрат до складу податкового
кредиту підтверджується
представленими суду первинними
фінансово-господарськими документами
та наявністю очевидного зв'язку витрат
з господарською діяльністю позивача.

Позивачем на підставі первинних
документів по господарських
відносинах з ТОВ «Ніпол» було
сформовано податковий кредит з податку
на додану вартість.

Пунктом 198.3 ст.198 ПК України, визначено,
що податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду, зокрема, у зв'язку з
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Пунктом 198.6 ст. 198 ПК України
встановлено, що не відноситься до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
(або підтверджені податковими
накладними, оформленими з порушенням
вимог статті 201 цього Кодексу).

Податкова накладна видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту
(пункти 201.4, 201.6, 201.10 статті 201 ПК
України).

В Акті перевірки відповідачем наведено
перелік податкових накладних, до суду
надано реєстр виданих та отриманих
податкових накладних позивача. Таким
чином, при отриманні податкових
накладних, які засвідчують отримання
товарів (робіт, послуг), у позивача
виникло право на податковий кредит з
ПДВ у відповідному періоді.

Податкові накладні, які надавались для
проведення перевірки, є документами, що
засвідчують факт придбання платником
податків товару, з дати отримання яких,
згідно із приписами статті 201 ПК
України, у платника виникає право на
податковий кредит та які,
підтверджують право платника податку
на включення до податкового кредиту
будь-яких витрат по сплаті податку на
додану вартість.

Твердження податкового органу про
відсутність залишків товарних запасів
у судовому засіданні було спростовано.

Відповідно до п.п.140.1.7 п.140.1 ст.140 ПК
України, витрати на відрядження
фізичних осіб, які перебувають у
трудових відносинах із таким платником
податку або є членами керівних органів
платника податку, в межах фактичних
витрат особи, яка відряджена, на проїзд
(у тому числі перевезення багажу,
бронювання транспортних квитків) як до
місця відрядження і назад, так і за
місцем відрядження (у тому числі на
орендованому транспорті), оплату
вартості проживання у готелях
(мотелях), а також включених до таких
рахунків витрат на харчування чи
побутові послуги (прання, чищення,
лагодження та прасування одягу, взуття
чи білизни), на найм інших жилих
приміщень, оплату телефонних розмов,
оформлення закордонних паспортів,
дозволів на в'їзд (віз), обов'язкове
страхування, інші документально
оформлені витрати, пов'язані з
правилами в'їзду та перебування у місці
відрядження, в тому числі будь-які
збори і податки, що підлягають сплаті у
зв'язку із здійсненням таких витрат.
Зазначені в абзаці першому цього
підпункту витрати можуть бути включені
до складу витрат платника податку лише
за наявності підтвердних документів,
що засвідчують вартість цих витрат у
вигляді транспортних квитків або
транспортних рахунків (багажних
квитанцій), у тому числі електронних
квитків за наявності посадкового
талона та документа про сплату за всіма
видами транспорту, в тому числі
чартерних рейсів, рахунків, отриманих
із готелів (мотелів) або від інших осіб,
що надають послуги з розміщення та
проживання фізичної особи, в тому числі
бронювання місць у місцях проживання,
страхових полісів тощо. Не
дозволяється включати до складу витрат
на харчування вартість алкогольних
напоїв і тютюнових виробів, суми
"чайових", за винятком випадків, коли
суми таких "чайових" включаються до
рахунку згідно із законами країни
перебування, а також плату за видовищні
заходи. До складу витрат на відрядження
відносяться також витрати, не
підтверджені документально, на
харчування та фінансування інших
власних потреб фізичної особи (добові
витрати), понесені у зв'язку з таким
відрядженням у межах території
України, але не більш як 0,2 розміру
мінімальної заробітної плати,
встановленої законом на 1 січня
податкового (звітного) року, в
розрахунку за кожен календарний день
такого відрядження, а для відряджень за
кордон - не вище 0,75 розміру мінімальної
заробітної плати, встановленої законом
на 1 січня податкового (звітного) року, в
розрахунку за кожен календарний день
такого відрядження. Кабінетом
Міністрів України окремо визначаються
граничні норми добових для відрядження
членів екіпажів суден/інших
транспортних засобів або суми, що
спрямовуються на харчування таких
членів екіпажів замість добових, якщо
такі судна (інші транспортні засоби):
провадять комерційну, промислову,
науково-пошукову чи риболовецьку
діяльність за межами територіальних
вод України; виконують міжнародні
рейси для провадження навігаційної
діяльності чи перевезення пасажирів
або вантажів за плату за межами
повітряного або митного кордону
України; використовуються для
проведення аварійно-рятувальних та
пошуково-рятувальних робіт за межами
митного кордону або територіальних вод
України. Будь-які витрати на
відрядження можуть бути включені до
складу витрат платника податку за
наявності документів, що підтверджують
зв'язок такого відрядження з
діяльністю такого платника податку,
зокрема (але не виключно) таких:
запрошень сторони, що приймає,
діяльність якої збігається з
діяльністю платника податку;
укладеного договору чи контракту;
інших документів, які встановлюють або
засвідчують бажання встановити
цивільно-правові відносини;
документів, що засвідчують участь
відрядженої особи в переговорах,
конференціях або симпозіумах, інших
заходах, які проводяться за тематикою,
що збігається з господарською
діяльністю платника податку.

Судом встановлено, що торгівельна
виручка, отримана від реалізації
придбаних товарів, отриманих від
контрагентів-постачальників, включена
до валового доходу, що підтверджується
належним чином оформленими первинними
бухгалтерськими документами, наявними
в матеріалах справи.

Крім того, суд зазначає, що в акті
перевірки відповідачем не вказано, які
саме податкові накладні позивачем не
включено до валового доходу, а до суду
відповідачем ці документи не надано.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
збір на розвиток виноградарства,
садівництва і хмелярства» від 09.04.1999, №
587-XIV, платниками збору на розвиток
виноградарства, садівництва і
хмелярства є суб'єкти підприємницької
діяльності незалежно від форм
власності та підпорядкування, які
реалізують в оптово-роздрібній
торговельній мережі та мережі
громадського харчування алкогольні
напої та пиво.

Статтею 2 та 3 цього Закону передбачено,
що об'єктом оподаткування збором є
виручка - товарооборот, одержаний на
всіх етапах реалізації в
оптово-роздрібній торговельній мережі
та мережі громадського харчування
алкогольних напоїв та пива, у тому
числі за операціями, що не передбачають
оплати у грошовій формі.

Ставка збору в 2011 року становила один
відсоток, а в 2012 році - півтора відсотка
від об'єкта оподаткування, визначеного
статтею 2 Закону України «Про збір на
розвиток виноградарства, садівництва і
хмелярства».

Судом встановлено, що позивачем
своєчасно подавалися до податкового
органу звіти про суму нарахованого
збору на розвиток виноградарства,
садівництва і хмелярства, а визначені в
них суми своєчасно сплачено позивачем
в повному обсязі, що підтверджується
первинними бухгалтерськими
документами, які наявні в матеріалах
справи.

Отже, дослідженими у справі доказами
підтверджено рух активів позивача у
процесі здійснення господарських
операцій, підтверджено факт включення
до об'єкту оподаткування сум виручки
від продажу товарів, підтверджено факт
залишків товарних запасів.

Під час судового розгляду справи суду
було надано всі первинні документи, що
підтверджують включення до об'єкту
оподаткування сум виручки від продажу
товарів, залишків товарних запасів,
придбання та подальша реалізація
товарів, а отже твердження відповідача
про порушення позивачем вимог п.п.3.3,
п.п. 3.4, п.п. 3.5, п.п. 3.6, п.п. 3.10 п. 3 Порядку
ведення Книги обліку доходів і витрат,
яку ведуть фізичні особи-підприємці,
крім осіб, що обрали спрощену систему
оподаткування, і фізичні особи, які
провадять незалежну професійну
діяльність, затвердженого наказом ДПА
України від 24.12.2010р. №1025; п.п. «а» п. 176.1
ст. 176, п.177.2 ст. 177, ст.39, п. 188.1 ст. 188, п. 198.1,
п. 198.2, п. 198.3, п. 198.5 ст. 198 ПК України; ст.2,
ст.3, ст.4 Закону України «Про збір на
розвиток виноградарства, садівництва і
хмелярства»; п.12 ст.3 Закону України
«Про застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг» є безпідставними.

Зазначена позиція узгоджується і з
практикою Європейського Суду з прав
людини. Так, у справі "БУЛВЕС" АД проти
Болгарії" (заява №3991/03) Європейський
Суд з прав людини у своєму рішенні від 22
січня 2009 року зазначив, що платник
податку не повинен нести наслідків
невиконання постачальником його
зобов'язань зі сплати податку і в
результаті сплачувати податок на
додану вартість другий раз, а також
сплачувати пеню. На думку Суду, такі
вимоги стали надмірним тягарем для
платника податку, що порушило
справедливий баланс, який повинен
підтримуватися між вимогами
суспільного інтересу та вимогами
захисту права власності.

Відповідно до частини другої статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Податковим органом не надано суду
належних і допустимих доказів, які б
підтвердили обґрунтованість та
законність винесених ним стосовно
позивача оскаржених податкових
повідомлень-рішень.

Суд вважає, що відсутність або
недостатність відповідних доказів з
урахуванням змісту підпункту 4.1.4
пункту 4.1 статті 4 ПК України
(презумпція правомірності рішень
платника податку в разі, якщо норма
закону чи іншого нормативно-правового
акта, виданого на підставі закону, або
якщо норми різних законів чи різних
нормативно-правових актів припускають
неоднозначне (множинне) трактування
прав та обов'язків платників податків)
є підставою для висновку про
неправомірність оскарженого рішення
контролюючого органу.

З огляду на зазначене, суд дійшов
висновку про обґрунтованість позовних
вимог та вважає їх такими, що
підлягають задоволенню у повному
обсязі.

Згідно з частиною першою статті 94
Кодексу адміністративного судочинства
України якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

Позивачем за подання позовної заяви
сплачено судовий збір, доказів
понесення ним інших судових витрат
суду не надано. Таким чином, на користь
позивача підлягає стягненню сплачена
ним сума судового збору.

Керуючись статтями 11-14, 69-71, 79, 86, 94, 122,
159-163, 167, 185-186, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд

п о с т а н о в и в:

Адміністративний позов задовольнити
повністю.

Визнати протиправним та скасувати
податкові повідомлення-рішення №157,
№158, №159, №160 від 13.01.2014, винесені
Ірпінською об'єднаною державною
податковою інспекцією ГУ Міндоходів у
Київській області.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 судовий збір у сумі 425 (чотириста
двадцять п'ять) грн 63 коп.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо скаргу не було подано в
установлені строки. У разі подання
апеляційної скарги постанова, якщо її
не скасовано, набирає законної сили
після повернення апеляційної скарги,
відмови у відкритті апеляційного
провадження або набрання законної сили
рішенням за наслідками апеляційного
провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду
подається до Київського апеляційного
адміністративного суду через
Київський окружний адміністративний
суд протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Суддя
Журавель В.О.