Справа № 2-а-141/11/1530
Суддя: Потапчук В.О.
Дата ухвалення: 2014-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 березня 2014 р.м.ОдесаСправа № 2-а-141/11/1530

Категорія: 10.3.2 Головуючий в 1 інстанції:
Мислива Любов Мігалівна

Колегія суддів Одеського апеляційного
адміністративного суду в складі:

Судді доповідача - Потапчука
В.О.

суддів - Коваля
М.П.

- Семенюка Г.В.

розглянувши в порядку письмового
провадження в місті Одесі
адміністративну справу за
апеляційними скаргами ОСОБА_2 та
Управління Пенсійного фонду України у
Біляївському районі Одеської області
на постанову Теплодарського міського
суду Одеської області від 01 червня 2011р.
по справі за адміністративним позовом
ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду
України у Біляївському районі Одеської
області, про визнання дій
протиправними та зобов»язання вчинити
певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач, ОСОБА_2, звернувся до суду
першої інстанції з вищезазначеним
позовом до відповідача, мотивуючи тим,
що він є інвалідом 2 групи з числа
постраждалих внаслідок Чорнобильської
катастрофи, 1 категорії.

Постановою Теплодарського міського
суду Одеської області від 01 червня 2011р.
позов задоволено частково. Визнано
відмову Управління Пенсійного фонду
України в Біляївському районі Одеської
області у здійсненні перерахунку та
виплаті ОСОБА_2 державної та додаткової
пенсії за шкоду, заподіяну здоров»ю, в
розмірі відповідно до ст. ст. 50, 54 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
протиправною. Зобов'язано Управління
Пенсійного фонду України у
Біляївському районі Одеської області
провести перерахунок та виплату ОСОБА_2
державної пенсії згідно ч.4 ст. 54, ч. З ст.
67 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» в розмірі 8 мінімальних
пенсій за віком та додаткової пенсії за
шкоду, заподіяну здоров»ю. згідно ст. 50,
ч. З ст. 67 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» в розмірі 75% мінімальної
пенсії за віком, виходячи із розміру
мінімальної пенсії за віком у розмірі
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, визначеного
законом, з 01 квітня 2011р. з урахуванням
виплаченої пенсії. В іншій частині
позовних вимог - відмовлено в
задоволенні.

Не погоджуючись з постановою суду
першої інстанції відповідачем подано
апеляційну скаргу в якій зазначається,
що рішення суду винесене з порушенням
норм процесуального та матеріального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи та судом не в повній
мірі з'ясовані обставини, що мають
значення для вирішення справи у зв'язку
з чим апелянт просить скасувати
оскаржувану постанову та винести нову,
якою відмовити позивачу у задоволенні
його позовних вимог в повному обсязі.

Не погоджуючись з постановою суду
першої інстанції позивачем подано
апеляційну скаргу в якій зазначається,
що рішення суду винесене з порушенням
норм процесуального та матеріального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи та судом не в повній
мірі з'ясовані обставини, що мають
значення для вирішення справи у зв'язку
з чим апелянт просить скасувати
оскаржувану постанову та винести нову,
якою задовольнити позовні вимоги
позивача.

Сторони були сповіщені належним
чином про час і місце судового
засідання, що підтверджується
письмовими доказами наявними в
матеріалах справи, сторони до суду не
прибули.

Відповідно до ч 4 ст.196 КАС України
неприбуття у судове засідання сторін
або інших осіб, які беруть участь у
справі, належним чином повідомлених
про дату, час та місце апеляційного
розгляду, не перешкоджає судовому
розгляду справи.

Колегія суддів, з огляду на зазначене, а
також враховуючи те що в матеріалах
справи достатньо доказів для вирішення
справи, - дійшла висновку про
можливість розгляду справи за
відсутністю сторін по справі.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи та
дослідивши докази, проаналізувавши на
підставі встановлених фактичних
обставин справи правильність
застосування судом першої інстанції
норм законодавства, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Так, судом першої інстанції
встановлено, що ОСОБА_2 є інвалідом 2
групи з числа постраждалих внаслідок
Чорнобильської катастрофи, 1 категорія,
що підтверджується посвідченням Серії
НОМЕР_1 від 11.02.2000р.. вкладкою до даного
посвідчення №649649с від 03.08.2009р. та не
заперечується відповідачем. Як
вбачається з довідки до акту огляду
МСЕК серії 2-18 ОД №014844 від 15.07.2009р..
позивачу встановлена 2 група
інвалідності, захворювання пов'язано з
впливом аварії на ЧАЕС.

При вирішенні питання суд першої
інстанції дійшов до висновку про
можливість визнати протиправними дії
Управління Пенсійного фонду України у
Біляївському районі Одеської області
щодо відмови позивачу в перерахунку та
виплати йому державної та додаткової
пенсії в розмірах згідно ст.. 50 та ч. 4 ст.
54 ЗУ «Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду першої інстанції
виходячи з наступного.

Задовольняючи позовні вимоги позивача,
суд першої інстанції обґрунтовано
виходив з того, що позивач має право на
нарахування та виплату основної пенсії
як інваліду другої групи та додаткової
пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, у
розмірах, визначених Законом України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

Так, відповідно до ч. 1 ст. 46 Конституції
України громадяни мають право на
соціальний захист, що включає право на
забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них
обставин, а також у старості та інших
випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації
конституційного права громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, на охорону їхнього життя і
здоров'я, створення єдиного порядку
визначення категорій зон
радіоактивного забруднення територій,
умов проживання і трудової діяльності
на них, соціального захисту
потерпілого населення визначені та
закріплені в Законі України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

Відповідно до ст. 49 названого Закону
пенсії особам, віднесеним до категорій
1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді
державної пенсії та додаткової пенсії
за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка
призначається після виникнення права
на державну пенсію.

Згідно ч. 1 ст. 50 зазначеного Закону (в
редакції до 28 грудня 2007 року), особам,
віднесеним до категорії 1, які є
інвалідами II групи, призначається
щомісячна додаткова пенсія за шкоду,
заподіяну здоров'ю, у розмірі 75
процентів мінімальної пенсії за віком.

Частиною 4 ст. 54 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»у вказаній
редакції встановлено, що розмір пенсії
для інвалідів другої групи, щодо яких
встановлено зв'язок з Чорнобильською
катастрофою, в усіх випадках не може
бути нижчим 8 мінімальних пенсій за
віком.

Законом України від 28 грудня 2007 року №
107-VI «Про Державний бюджет України на 2008
рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України»статтю 50
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи»викладено в новій редакції,
відповідно до якої особам, віднесеним
до категорії 1 - інвалідам II групи,
призначається щомісячна додаткова
пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у
розмірі 20 процентів прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність. Цим же Законом
викладено в новій редакції і статтю 54
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», відповідно до якої у всіх
випадках розміри пенсій для інвалідів,
щодо яких встановлено зв'язок з
Чорнобильською катастрофою, не можуть
бути нижчими для інвалідів, щодо яких
встановлено причинний зв'язок
інвалідності з Чорнобильською
катастрофою по II групі інвалідності - 120
процентів прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність.

Рішенням Конституційного Суду України
№ 10 рп/2008 від 22 травня 2008 року положення
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2008 рік та про внесення змін
до деяких законодавчих актів України»,
що стосуються виплат, встановлених
Законом України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», визнано такими, що не
відповідають Конституції України (є
неконституційними) та втрачають
чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України цього
Рішення.

Відповідно до частини другої статті 152
Конституції України закони, інші
правові акти або їх окремі положення,
що визнані неконституційними,
втрачають чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України рішення
про їх неконституційність.

Із врахуванням викладеного позивач, як
постраждала від наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС першої категорії та
інвалід ІІ групи, з 22 травня 2008 року мав
право на отримання державної пенсії в
розмірі не нижче 8 мінімальних пенсій
за віком, передбаченому ч. 4 ст. 54 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської
катастрофи»(в редакції до 28 грудня 2007
року), та додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю, у розмірі 75
процентів мінімальної пенсії за віком,
передбаченому ч. 1 ст. 50 зазначеного
Закону у названій редакції.

Наявність такого права у позивача є
визначальною для вирішення даного
спору. Крім того, це право гарантується
ч. 2 ст. 46 Конституції України.

Правові засади формування та
застосування державних соціальних
стандартів і нормативів, спрямованих
на реалізацію закріплених
Конституцією України та законами
України основних соціальних гарантій,
до яких відносяться і пенсії,
визначаються Законом України «Про
державні соціальні стандарти та
державні соціальні гарантії».

Відповідно до ст. 17 зазначеного Закону
мінімальний розмір пенсії за віком, як
основна державна соціальна гарантія,
встановлюється законами.

Встановлення розміру мінімальної
пенсії за віком Кабінетом Міністрів
України суперечить наведеним нормам
закону.

На підставі ч. 3 ст. 46 Конституції
України пенсії, інші види соціальних
виплат та допомоги, що є основним
джерелом існування, мають
забезпечувати рівень життя, не нижчий
від прожиткового мінімуму,
встановленого законом.

Із врахуванням наведеної
конституційної норми, розмір
мінімальної пенсії за віком, з якого
мають обраховуватися державна та
додаткова пенсія позивачу, не може бути
нижчим від прожиткового мінімуму,
встановленого законом.

Аналогічне положення щодо визначення
розміру мінімальної пенсії за віком
міститься в ч. 1 ст. 28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування», який набрав
чинності з 01 січня 2004 року.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 28 названого
Закону мінімальний розмір пенсії за
віком за наявності у чоловіків 25, а у
жінок - 20 років страхового стажу
встановлюється у розмірі прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність, визначеного законом.

Будь-якими іншими чинними
законодавчими актами розмір
мінімальної пенсії за віком не
визначається.

Із врахуванням викладеного, колегія
суддів приходить до висновку щодо не
взяття до уваги положень ч. 3 ст. 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», з якої випливає, що
мінімальний розмір пенсії за віком,
встановлений абзацом першим частини
першої цієї статті, застосовується
виключно для визначення розмірів
пенсій, призначених згідно з цим
Законом, оскільки наявність такої
норми та відсутність іншого
мінімального розміру пенсії за віком
не є підставою для відмови в реалізації
позивачем конституційної гарантії та
права на отримання державної та
додаткової пенсії у встановлених
законом розмірах.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно з положеннями ч. 4 ст. 9 Кодексу
адміністративного судочинства України
у разі невідповідності
нормативно-правового акта Конституції
України, закону України, міжнародному
договору, згода на обов'язковість якого
надана Верховною Радою України, або
іншому правовому акту, суд застосовує
правовий акт, який має вищу юридичну
силу.

Таким чином, за конституційними
нормами, виходячи з пріоритетності
законів над підзаконними актами, при
визначенні розміру державної та
додаткової пенсії позивачу підлягають
застосуванню ч. 3 ст. 46 Конституції
України, ст. ст. 49, 50 та 54 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», ст. 17
Закону України «Про державні соціальні
стандарти та державні соціальні
гарантії»і ч. 1 ст. 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», а не постанови Кабінету
Міністрів України № 530 від 28 травня 2008
року та № 654 від 16 липня 2008 року, які
істотно звужують обсяг встановлених
законом прав.

Безпідставними є і посилання
відповідача на відсутність коштів щодо
забезпечення виплати зазначеної
пенсії у вказаному розмірі, оскільки
органи державної влади не можуть
посилатися на відсутність коштів як на
причину невиконання своїх зобов'язань,
які встановлені статтею 46 Конституції
України та статтями 49, 50 та 54 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської
катастрофи»щодо визначення розміру та
виплати пенсій.

Законом України «Про Державний бюджет
України на 2010-2011 рр.» затверджено на
2010-2011 рр. прожитковий мінімум для осіб,
які втратили працездатність.

Також колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції щодо
відсутності зазначення на момент
судового розгляду справи у суді першої
інстанції кінцевої дати періоду, за
який позов підлягає задоволенню.

Колегія суддів виходить з того, що з
самого визначення поняття пенсії
випливає, що щомісячні пенсійні
виплати здійснюються на постійній
основі, один раз на місяць протягом
невизначеного періоду часу. Цей вид
виплат не є строковим, а тому не може
бути призначений на певний строк. У
цьому випадку визначається лише дата, з
якої особа має право на отримання
пенсії (чи її перерахунок). Кінцевий
термін або строк, на який призначається
пенсія, не може встановлюватись,
оскільки це суперечить самому
визначенню та суті пенсії. Тому виплату
пенсії не може бути обмежено будь-яким
кінцевим терміном або строком,
оскільки це б обмежувало право особи на
отримання державної пенсії та
щомісячної додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю, яка повинна
виплачуватись постійно, один раз на
місяць протягом невизначеного часу та
без встановлення будь-якого терміну
або календарного строку виплати
пенсії, до настання обставин, з якими
закон пов'язує припинення виплати
такої пенсії чи виплату її в іншому
розмірі.

Зазначена позиція суду апеляційної
інстанції узгоджується із позицією
Верховного Суду України, викладеною у
постанові від 19 березня 2013 року у
справі №21-53а13.

Враховуючи, що судом першої інстанції
відповідно до ст. 99 КАС України вірно
визначений строк в межах позовної
давності, колегія суддів дійшла до
висновку відсутність підстав для
задоволення апеляційної скарги та
необхідності скасування постанови
суду першої інстанції.

Згідно ст.200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів вважає, що при прийнятті
оскаржуваної постанови суд першої
інстанції дійшов вірних висновків щодо
встановлення обставин справи і
правильно застосував норми
матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційних скарг, з наведених
підстав, висновків суду не
спростовують.

Керуючись ст.ст., 183-2, 195, 197; п.1 ч.1 ст. 198;
ст. 200; п.1 ч.1 ст. 205; ст. 206; ч.5 ст. 254 КАС
України, судова колегія, -

УХВАЛИЛА :

Апеляційні скарги ОСОБА_2 та Управління
Пенсійного фонду України у
Біляївському районі Одеської області -
залишити без задоволення, а постанову
Теплодарського міського суду Одеської
області від 01 червня 2011р. по справі за
адміністративним позовом ОСОБА_2 до
Управління Пенсійного фонду України у
Біляївському районі Одеської області,
про визнання дій протиправними та
зобов'язання вчинити певні дії,- без
змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили через п'ять днів після
направлення її копій особам, які брали
участь у справі, оскарженню в
касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:
Потапчук В.О.

Суддя:
Коваль М.П.

Суддя:
Семенюк Г.В.