Справа № 805/2389/14
Суддя: Козаченко А.В.
Дата ухвалення: 2014-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний
суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 березня 2014 р.
Справа №805/2389/14

приміщення суду за адресою: 83052,
м.Донецьк, вул. 50-ої Гвардійської
дивізії, 17

час прийняття постанови: 11 год. 50
хв.

Донецький окружний адміністративний
суд в складі:

головуючого судді
Козаченка А.В.

при секретарі
Широбокові І.В.

за участю:

позивача не
з*явився

представника відповідача
Гудзенко Л.Г.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом ОСОБА_2 до Донецького міського
відділу Державної реєстрації актів
цивільного стану Головного управління
юстиції у Донецькій області про
зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернулася до Донецького
окружного адміністративного суду з
позовною заявою до Донецького міського
відділу Державної реєстрації актів
цивільного стану Головного управління
юстиції у Донецькій області про
зобов'язання вчинити певні дії.

В обґрунтування своїх позовних вимог
позивач зазначив, що протягом усього
усвідомленого життя проживав з матір*ю
та відчимом- ОСОБА_5, якого позивач
вважає своїм батьком.

13.02.2014р. відповідем було відмовлено
позивачу в проведенні державної
реєстрації зміни по батькові, з
посиланням на непередбаченість діючим
національним законодавством
можливості такої зміни без зміни імені
батька.

Позивач вважає вказану відмову
втручанням в своє особисте життя та
порушенням приписів Конвенції про
захист прав людини та основоположних
свобод та просить зобов'язати
Донецький міський відділ Державної
реєстрації актів цивільного стану
Головного управління юстиції у
Донецькій області провести державну
реєстрацію зміни по батькові з
«ОСОБА_2» на «ОСОБА_2».

Позивач до судового засідання не
з*явився, про розгляд справи був
повідомлений належним чином, через
канцелярію суду надав заяву про
розгляд справи без його участі.

Представник відповідача у судовому
засіданні заперечував проти
задоволення позовних вимог, надав суду
письмові заперечення в яких позовні
вимоги не визнав, вважав їх
необґрунтованими та такими, що не
підлягають задоволенню, просив
відмовити у задоволені позовних вимог.

Відповідно до ст.128 КАС України суд
визнав можливим розглянути справу за
відсутності позивача та на підставі
наявних у матеріалах справи доказів.

Заслухавши пояснення представника
відповідача, дослідивши матеріали
справи, суд вважає, що позовні вимоги
підлягають задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 4 Закону
України № 2398-VI, органами державної
реєстрації актів цивільного стану є:
відділи державної реєстрації актів
цивільного стану Головного управління
юстиції Міністерства юстиції України в
Автономній Республіці Крим, головних
управлінь юстиції в областях, містах
Києві та Севастополі, районних,
районних у містах, міських (міст
обласного значення), міськрайонних
управлінь юстиції (далі - відділи
державної реєстрації актів цивільного
стану).

Таким чином, відповідач є суб'єктом
владних повноважень, на якого чинним
законодавством України покладені
обов'язки щодо проведення державної
реєстрації народження фізичної особи
та її походження, шлюбу, розірвання
шлюбу, зміни імені, смерті, внесення
зміни до актових записів цивільного
стану, поновлення та анулювання їх;
формування Державного реєстру актів
цивільного стану громадян, ведення
його, збереження архівного фонду;
здійснення відповідно до
законодавства інших повноважень.

Так, судом встановлено, що, відповідно
до свідоцтва про народження НОМЕР_2 (а.с.
9), батьком позивача є ОСОБА_4.

Листом відповідача від 07.02.2014р. № 270/04.2-21
(а.с. 6), позивачу відмовлено в проханні
змінити її по-батькові з «ОСОБА_2» на
«ОСОБА_2».

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових та
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

Відповідно до статті 28 Цивільного
кодексу України, фізична особа набуває
прав та обов'язків і здійснює їх під
своїм ім'ям. Ім'я фізичної особи, яка є
громадянином України, складається із
прізвища, власного імені та по
батькові, якщо інше не випливає із
закону або звичаю національної
меншини, до якої вона належить.

Відносини, пов'язані з проведенням
державної реєстрації актів цивільного
стану, внесенням до актових записів
цивільного стану змін, їх
поновленням і анулюванням, засади
діяльності органів державної
реєстрації актів цивільного стану
регулює Закон України "Про державну
реєстрацію актів цивільного стану" від
01.07.2010 № 2398-VI (надалі Закон України №
2398-VI).

Згідно зі статтею 9 Закону України №
2398-VI, правила проведення державної
реєстрації актів цивільного стану,
внесення змін до актових записів
цивільного стану, їх поновлення та
анулювання затверджуються
Міністерством юстиції України.

Правилами внесення змін до актових
записів цивільного стану, їх
поновлення та анулювання, які
затверджено Наказом від 12.01.2011р. N 96/5,
визначено, що внесення змін до актових
записів цивільного стану, які складено
органами державної реєстрації актів
цивільного стану України, проводиться
відділами державної реєстрації актів
цивільного стану районних, районних у
містах, міських (міст обласного
значення), міськрайонних, міжрайонних
управлінь юстиції (далі - відділи
державної реєстрації актів цивільного
стану) у випадках, передбачених чинним
законодавством. У разі відмови у
внесенні змін до актових записів
цивільного стану у висновку відділу
державної реєстрації актів цивільного
стану вказуються причини відмови та
зазначається про можливість
оскарження його у судовому порядку.

Відповідно до п. 2.1 вищевказаного
Порядку, заява про внесення змін до
актового запису цивільного стану за
формою, наведеною в додатку 1, подається
до відділу державної реєстрації актів
цивільного стану за місцем проживання
заявника, а у випадках, передбачених
статтею 53 Сімейного кодексу України,
також до відділу державної реєстрації
актів цивільного стану за місцем
зберігання першого примірника
актового запису про шлюб при
пред'явленні паспорта або паспортного
документа.

Пунктом 2.13.12 Порядку № 96/5 передбачено,
що внесення змін до актових записів
цивільного стану можливе також і в
інших окремих випадках, якщо це не
суперечить чинному законодавству
України.

Законом України «Про ратифікацію
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод 1950 року, Першого
протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до
Конвенції» від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР
передбачено, що Конвенція про захист
прав людини і основоположних свобод 1950
року, підписану від імені України
09.11.1995р., Перший протокол, протоколи N 4 і
N 7 до Конвенції, підписані від імені
України 19.12.1996р., та протоколи N 2 і N 11 до
Конвенції, підписані від імені України
09.11.1995р. у м. Страсбурзі, ратифікована з
відповідними заявами та
застереженнями.

Згідно ст. 8 Конвенції про захист прав
людини і основоположних свобод, кожен
має право на повагу до свого приватного
і сімейного життя, до свого житла і
кореспонденції. Органи державної влади
не можуть втручатись у здійснення
цього права, за винятком випадків, коли
втручання здійснюється згідно із
законом і є необхідним у
демократичному суспільстві в
інтересах національної та громадської
безпеки чи економічного добробуту
країни, для запобігання заворушенням
чи злочинам, для захисту здоров'я чи
моралі або для захисту прав і свобод
інших осіб.

Відповідно до ст. 10 Цивільного кодексу
України, чинний міжнародний договір,
який регулює цивільні відносини, згода
на обов'язковість якого надана
Верховною Радою України, є частиною
національного цивільного
законодавства України. Якщо у чинному
міжнародному договорі України,
укладеному у встановленому законом
порядку, містяться інші правила, ніж ті,
що встановлені відповідним актом
цивільного законодавства,
застосовуються правила відповідного
міжнародного договору України.

Аналізуючи вищевикладені
нормативно-правові акти суд вважає, що
зміна по-батькові фізичної особи хоч
прямо і не передбачена вимогами
національного законодавства, але
вбачається з ратифікованих Україною
міжнародних нормативно-правових актів.

Відповідно до ч. 4 ст. 8 КАС України,
забороняється відмова в розгляді та
вирішенні адміністративної справи з
мотивів неповноти, неясності,
суперечливості чи відсутності
законодавства, яке регулює спірні
відносини.

Статтею 17 Закону України "Про виконання
рішень та застосування практики
Європейського суду з прав людини" від 23
лютого 2006 року N 3477-IV передбачено, що
суди застосовують при розгляді справ
Конвенцію про захист прав людини і
основоположних свобод 1950 року і
протоколи до неї, згоду на
обов'язковість яких надано Верховною
Радою України, та практику
Європейського суду з прав людини як
джерело права.

Згідно змісту рішення Європейського
суду з прав людини від 16 серпня 2013 року
справа "Гарнага проти України", по
батькові як частина особистого імені
традиційно походить від імені батька
відповідної особи. Однак законодавство
України визнає, що коли особа досягає
достатньо дорослого віку для того, щоб
приймати самостійні рішення щодо зміни
імені, вона може зберегти або змінити
ім'я, надане їй при народженні. Також
Європейський суд в цьому рішенні
зазначив, що вартий особливої уваги той
факт, що особа може зберегти по
батькові, навіть якщо її батько більше
не носить імені, від якого походить по
батькові. У цьому випадку розірвання
традиційного зв'язку між по батькові
особи та іменем її батька визнається
можливим. Новий Цивільний кодекс
України, чинний з 1 січня 2004 року,
передбачає можливість зміни особою по
батькові, якщо її батько змінив ім'я.
Державні органи розтлумачили це
положення як чітку вказівку на те, що
зміна імені батьком особи є єдиною
можливою підставою для зміни по
батькові відповідної особи. Заявниця
стверджувала, що це спірне положення не
забороняє зміну по батькові за інших
ситуацій та що інші нормативні акти
(див. пункти 20 та 21 вище) не містять
подібних обмежень. В цьому рішенні, на
думку заявниці, така відмова у
будь-якому випадку була
необґрунтованим та зайвим обмеженням
її права на ім'я як частину її особистої
та сімейної індивідуальності. Таким
чином, Суд зазначає, що сторони
оспорюють те, чи ґрунтується обмеження
права заявниці на законі чи на
неправильному тлумаченні закону. На
час подій чинними були різні положення
(див. пункти 17, 20, 21 та 24 вище), що
свідчить про те, що питання зміни по
батькові не було визначено з
достатньою чіткістю. Проте, навіть якщо
існує суперечність стосовно
правильного тлумачення закону,
безперечним є те, що право особи на
збереження свого імені, як і право на
його зміну, визнається законодавством
України. Слід зауважити, що українська
система зміни імен видається доволі
гнучкою та особа може змінити своє ім'я,
дотримуючись спеціальної процедури,
яка передбачає тільки мінімальні
обмеження, які застосовуються у дуже
конкретних випадках, здебільшого
пов'язаних з кримінальним судочинством
(див. пункт 22 вище). У той самий час, як
видається, будь-яких ширших міркувань
для накладення обмежень на зміну імені
особи - таких як точний облік населення
або зв'язок носіїв певного імені з
сім'єю - державними органами не
висувається. За такої ситуації майже
повної свободи зміни імені або
прізвища особи обмеження, накладені на
зміну по батькові, не видаються
належним чином та достатньою мірою
мотивованими національним
законодавством. Таким чином
Європейський суд в цьому рішенні
зазначів, що крім того, державними
органами не було надано жодного
обґрунтування позбавлення заявниці її
права приймати рішення з цього
важливого аспекту її приватного та
сімейного життя, і таке обґрунтування
не було встановлено жодним іншим
способом. Оскільки державні органи не
забезпечили балансу відповідних
інтересів, про які йдеться (див. пункт 38
вище), вони не виконали своє позитивне
зобов'язання щодо забезпечення права
заявниці на повагу до її приватного
життя. Відповідно Європейський суд з
прав людини вважає, що у цій справі було
порушення статті 8 Конвенції.

При цьому судом відхиляються доводи
представника відповідача щодо тієї
обставини, що вказним рішенням
Європейського суду з прав людини від
16.08.2013р. "Гарнага проти України"
відповідний су*єкт владних повноважень
України не був зобов*язаний вчинити дії
щодо усунення порушеного права,
оскільки, відповідно до ч. 4 ст. 8 КАС
України, забороняється відмова в
розгляді та вирішенні
адміністративної справи з мотивів
неповноти, неясності, суперечливості
чи відсутності законодавства, яке
регулює спірні відносини.

Таким чином, виходячи з наведеного, суд
вважає, що порушене право позивача
підлягає судовому захисту шляхом
зобов*язання Донецького міського
відділу Державної реєстрації актів
цивільного стану Головного управління
юстиції в Донецькій області провести
відносно ОСОБА_2 державну реєстрацію
зміни по батькові з «ОСОБА_2» на
«ОСОБА_2».

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо
судове рішення ухвалене на користь
сторони, яка не є суб'єктом владних
повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

Враховуючи вищевикладене та керуючись
ст.ст. 2-15, 17-18, 33-35, 41-42, 47-51, 56-59, 69-71, 79, 86, 87,
94, 99, 104-107, 110, 122-143, 151-154, 158, 162, 163, 167, 185-186, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України,

П О С Т А Н О В
И В:

Адміністративний позов ОСОБА_2 до
Донецького міського відділу Державної
реєстрації актів цивільного стану
Головного управління юстиції у
Донецькій області про зобов'язання
вчинити певні дії - задовольнити.

Зобов'язати Донецький міський відділ
Державної реєстрації актів цивільного
стану Головного управління юстиції в
Донецькій області провести відносно
ОСОБА_2 (ІНН НОМЕР_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 р.н.)
державну реєстрацію зміни по батькові
з «ОСОБА_2» на «ОСОБА_2».

Стягнути з Державного бюджету України
на користь ОСОБА_2 (ІНН НОМЕР_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1 р.н.) судові витрати у
розмірі 73 (сімдесят три) грн.
08 (вісім) коп.

Постанова прийнята у нарадчій кімнаті
та проголошена її вступна та
резолютивна частина у судовому
засіданні 12.03.2014р.

Постанова в повному обсязі виготовлена
17.03.2014 року.

У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.
Постанова в адміністративній справі
може бути оскаржена в апеляційному
порядку шляхом подання через Донецький
окружний адміністративний суд
апеляційної скарги на постанову суду
першої інстанції. Копія апеляційної
скарги одночасно надсилається особою,
яка її подає, до суду апеляційної
інстанції. Апеляційна скарга на
постанову суду першої інстанції
подається протягом десяти днів з дня її
проголошення. У разі застосування
судом частини третьої статті 160 цього
Кодексу, а також прийняття постанови у
письмовому провадженні апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови.

Суддя
Козаченко А.В.