Справа № 808/579/14
Суддя: Горобцова Ярослава Володимирівна
Дата ухвалення: 2014-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2014 року о 14 год. 43 хв.Справа №
808/579/14 м.Запоріжжя

Запорізький окружний адміністративний
суд у складі головуючого судді
Горобцової Я.В., за участю секретаря
судового засідання Колесникової С.Г.,

за участю

представників позивача - Д.В. Деревянко,
Міловідової М.О.

представника відповідача - Ю.В.
Проценко

розглянувши у місті Запоріжжі у
відкритому судовому засіданні
адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Літо»

до Запорізької митниці Міндоходів,
Головного управління Державної
казначейської служби України у
Запорізькій області

про визнання протиправними дій та
рішень, -

ОБСТАВИНИ
СПРАВИ:

22 січня 2014 року до Запорізького
окружного адміністративного суду
надійшов адміністративний позов
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Літо» (далі - позивач
або ТОВ «Літо») до Запорізької митниці
Міндоходів (далі - відповідач-1 або
Запорізька митниця), Головного
управління Державної казначейської
служби України у Запорізькій області
(далі - відповідач-2 або ГУ ДКСУ у
Запорізькій області), в якому позивач
просить:

- визнати протиправними та
скасувати рішення Запорізької митниці
Міндоходів про коригування митної
вартості товарів №112050000/2013/000907/1 від
05.11.2013, №112050000/2013/000932/1 від 14.11.2013,
№112050000/2013/000931/1 від 14.11.2013, №112050000/2013/000952/2
від 21.11.2013;

- визнати протиправними та
скасувати картки відмови Запорізької
митниці Міндоходів в прийнятті митної
декларації, митному оформленні випуску
чи пропуску товарів транспортних
засобів комерційного призначення
№112050000/2013/01180, №112050000/2013/01220,
№112050000/2013/01219 та №112050000/2013/01249;

- стягнути з Державного бюджету
України через Головне управління
Державної казначейської служби
України у Запорізькій області на
користь Товариства з обмеженою
відповідальністю «Літо» (69032, м.
Запоріжжя, вул. Південне шосе, буд. 48,
) надмірно сплаченого
мита та податку на додану вартість у
розмірі 9 349,71 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що
Запорізькою митницею під час митного
оформлення неправомірно визначено
митну вартість товару згідно ст. 64
Митного кодексу України на підставі
другорядного методу та протиправно
прийнято рішення про коригування
митної вартості товарів №112050000/2013/000907/1
від 05.11.2013, №112050000/2013/000932/1 від 14.11.2013,
№112050000/2013/000931/1 від 14.11.2013, №112050000/2013/000952/2
від 21.11.2013, а також карток відмови в
прийнятті митної декларації, митному
оформленні випуску чи пропуску
товарів, транспортних засобів
комерційного призначення №112050000/2013/01180,
№112050000/2013/01220, №112050000/2013/01219 та
№112050000/2013/01249.

Заперечуючи проти позову з підстав,
викладених в письмових запереченнях,
відповідач-1 зазначив про неподання
позивачем повного пакету додаткових
документів, які були витребувані для
підтвердження заявленої ним митної
вартості товарів, та вказав на виявлені
розбіжності у товаросупровідних
документах, поданих до митного
оформлення. На підставі викладеного
вважає оскаржувані рішення та карти
відмови законними та прийнятими
відповідно до вимог чинного
законодавства.

10 лютого 2014 року відповідачем-2 через
службу діловодства суду подано
пояснення, в яких зазначено, що до
Головного управління Державної
казначейської служби України у
Запорізькій області відповідний
висновок про повернення помилково або
надмірно сплачених митних платежів, як
підстава для їх повернення, не
надходив. Таким чином, повернення
надмірно сплачених платежів можливо
лише при наявності факту надмірної
сплати коштів та при зверненні
платника до відповідного органу.

Ухвалою Запорізького окружного
адміністративного суду від 23 січня 2014
року відкрито провадження в
адміністративній справі та призначено
справу до розгляду.

В судовому засіданні представники
позивача підтримали позовні вимоги у
повному обсязі та просили суд
задовольнити позов.

Представник відповідача-1 в судовому
засіданні проти задоволення позовних
вимог заперечував та просив суд
відмовити у задоволенні позову.

Представник відповідача-2 в судове
засідання не прибув, про дату, час та
місце розгляду справи повідомлений
належним чином. Через службу
діловодства суду подав клопотання про
розгляд справи за відсутності
повноважного представника.

На підставі частини третьої статті 160
КАС України в судовому засіданні 20
лютого 2014 року проголошено вступну та
резолютивну частини постанови.

Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
представників сторін, всебічно і повно
з'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтується позов, об'єктивно
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Згідно Довідки АА №659052 з Єдиного
державного реєстру підприємств та
організацій України Товариство з
обмеженою відповідальністю «Літо»
31.01.1994 зареєстровано Виконавчим
комітетом Запорізької міської ради як
юридичну особу за адресою: 69032, місто
Запоріжжя, Орджонікідзевський район,
вулиця Південне шосе, будинок 48,
ідентифікаційний код 13607028.

Судом встановлено, що 14 жовтня 2013 року
між фірмою-продавцем «MARІОNEX»
(Продавець) та ТОВ «ЛІТО» (Покупець)
укладено контракт купівлі-продажу від
14.10.2013 №3. За умовами якого Продавець
зобов'язується передати у власність
Покупця в 2013 році, а Покупець прийняти
та оплатити напівпричіп марки SCHWARZMULLER
моделі SPA З/Е 2004 року випуску шасі
№VAVSAP3384H193264 вартістю 3 500,00 євро.

01 листопада 2013 року до Запорізької
митниці Товариством з обмеженою
відповідальністю «Літо» подана ВМД
№112050000/2013/029088 для митного оформлення
напівпричепу у режимі імпорт. Митна
вартість товару визначена декларантом
відповідно до ціни угоди. На
підтвердження зазначеної у декларації
митної вартості товару позивачем було
також надано митному органу документи,
перелік яких наведений у митній
декларації.

Запорізькою митницею 01 листопада 2013
року декларанту було надано
повідомлення про те, що згідно вимог ст.
53 МК України, митний орган дійшов
висновку, що документи, які надані до
митного оформлення товару не містять
всіх даних відповідно до обраного
декларантом методу визначення митної
вартості та містять ряд розбіжностей: 1)
в платіжному дорученні №1759 від 18.10.2013,
наданому до митного оформлення є
посилання на контракт №4, який не має
відношення до даної поставки товару; 2)
в платіжному дорученні щодо сплати
платежів за товар №1759 від 18.10.2013
відсутнє посилання на рахунок-фактуру
(інвойс) №39/13/10 від 21.10.2013. В зв'язку з
цим, як зазначив митний орган у
повідомленні, необхідно надати (за
наявності) додаткові документи, що
підтверджують заявлену митну вартість
товару і обраний метод її визначення, а
саме: 1) договір (угоду, контракт) із
третіми особами, пов'язаний з договором
(угодою, контрактом) про поставку
товару; 2) виписку з бухгалтерської
документації; 3) каталоги, специфікації,
прейскуранти (прайс-листи) виробника
товару; 4) висновки про якісні та
вартісні характеристики товарів,
підготовлені спеціалізованими
експертними організаціями, та/або
інформація біржових організацій про
вартість товару або сировини.

05 листопада 2013 року на виконання
повідомлення митного органу було
зазначено, що в платіжному дорученні
№1759 від 18.10.2013 є посилання на контракт
№3 від 14.10.2013 та надано лист-заяву
продавця стосовно амортизації
транспортного засобу від 03.11.2013,
журнал-ордер балансової вартості
транспортних засобів за вересень 2013
року від 30.09.2013 та висновок експертного
автотоварознавчого дослідження №171/11
від 05.11.2013.

Згідно вимог ч. 4 ст. 57 МК України
проведено процедуру консультацій між
органом Міністерства доходів і зборів
та декларантом з метою визначення
основи вартості згідно з положеннями
статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час
консультації митний орган та декларант
здійснили обмін наявною у кожного з них
інформацією. За результатами
проведеної консультації узгоджено та
прийнято рішення про визначення митної
вартості за резервним методом згідно
вимог ст. 64 МКУ з використанням
способів, які не суперечать законам
України і є сумісними з відповідними
принципами й положеннями Генеральної
угоди з тарифів і торгівлі (ГАТТ).

05 листопада 2013 року Запорізькою
митницею було прийнято рішення про
корегування митної вартості товарів
№112050000/2013/000907/1, яким було визначено
митну вартість товару за резервним
методом згідно вимог ст. 64 МК України у
розрахунку 6 361,83 доларів США.

Також, відповідачем було прийнято
картку відмови в прийнятті митної
декларації, митному оформленні випуску
чи пропуску товарів, транспортних
засобів комерційного призначення
№112050000/2013/01180, згідно якої ТОВ «ЛІТО»
відмовлено у митному оформленні
(випуску) товарів за митною декларацією
№112050000/2013/029088 від 01.11.2013, з причин
прийняття митним органом рішення про
визначення митної вартості товарів
№112050000/2013/000907/1 від 05.11.2013. У якості
вимоги, виконання якої забезпечує
можливість прийняття митної
декларації, митного оформлення,
випуску чи пропуску товарів у вказаній
картці відмови зазначено скорегувати
митну вартість згідно до Рішення про
визначення митної вартості товарів
№112050000/2013/000907/1 від 05.11.2013.

З метою випуску товару у вільний обіг
та використання у власній
господарській діяльності TОB «ЛІТО»
відповідно до п. 14.1.115 Податкового
кодексу України було додатково
сплачено митні платежі та ПДВ на
загальну суму 3190,70 грн. та подано нову
митну декларацію.

З матеріалів справи вбачається, що 10
жовтня 2013 року між фірмою-продавцем
«MARIONEX» (Продавець) та ТОВ «ЛІТО»
(Покупець) укладено контракт №4. За
умовами якого Продавець зобов'язується
передати у власність Покупцю у 2013 році,
а Покупець прийняти та оплатити
напівпричіп марки FLIEGL моделі SDS-350 2001
року випуску шасі №WFDFLT2 вартістю 2
500,00 євро.

На виконання умов контракту, у жовтні
2013 року, фірма «MARIONEX» поставила на ТОВ
«ЛІТО» напівпричіп марки FLIEGL за ціною
згідно умов контракту. При митному
оформлені зазначеного товару, 14.11.2013 до
Запорізької митниці позивачем була
подана ВМД №112050000/2013/030382 для митного
оформлення напівпричепу у режимі
імпорт. Митна вартість товару була
визначена декларантом відповідно до
ціни угоди. На підтвердження
зазначеної у декларації митної
вартості товару позивачем було також
надано митному органу документи,
перелік яких наведений у митній
декларації.

14 листопада 2013 року Запорізькою
митницею декларанту було надано
повідомлення, в якому зазначено, що
згідно вимог ст. 53 МК України, митний
орган дійшов висновку, що документи,
які надані до митного оформлення
товару не містять всіх даних
відповідно до обраного декларантом
методу визначення митної вартості та
містять ряд розбіжностей: в платіжному
дорученні щодо сплати платежів за
товар №1769 від 18.10.2013 відсутнє посилання
на рахунок-фактуру (інвойс) №50/13/10 від
28.10.2013, що не дає змогу ідентифікувати
даний документ як такий, що відноситься
до даної поставки. В зв'язку з цим, як
зазначив митний орган у повідомленні,
необхідно надати (за наявності)
додаткові документи, що підтверджують
заявлену митну вартість товару і
обраний метод її визначення, а саме:
договір (угоду, контракт) із третіми
особами, пов'язаний з договором (угодою,
контрактом) про поставку товару;
виписку з бухгалтерської документації;
каталоги, специфікації, прейскуранти
(прайс-листи) виробника товару;
висновки про якісні та вартісні
характеристики товарів, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями, та/або інформація
біржових організацій про вартість
товару або сировини.

14 листопада 2013 року декларант
відмовився від подання додаткових
документів згідно п. 3 ст. 53 МК України.

Згідно вимог ч. 4 ст. 57 МК України 14.11.2013
проведено процедуру консультацій між
органом Міністерства доходів і зборів
та декларантом з метою визначення
основи вартості згідно з положеннями
статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час
консультації митний орган та декларант
здійснили обмін наявною у кожного з них
інформацією. За результатами
проведеної консультації узгоджено та
прийнято рішення про визначення митної
вартості за резервним методом згідно
вимог ст. 64 МКУ з використанням
способів, які не суперечать законам
України і є сумісними з відповідними
принципами й положеннями Генеральної
угоди з тарифів і торгівлі (ГАТТ).

Запорізькою митницею 14 листопада 2013
року прийнято рішення про корегування
митної вартості товарів №112050000/2013/000932/1,
яким було визначено митну вартість
товару за резервним методом згідно
вимог ст. 64 МК України у розрахунку 3 300,00
євро.

Також запорізькою митницею було
прийнято картку відмови в прийнятті
митної декларації, митному оформленні
випуску чи пропуску товарів,
транспортних засобів комерційного
призначення №112050000/2013/01220, згідно якої
ТОВ «ЛІТО» було відмовлено у митному
оформленні (випуску) товарів за митною
декларацією №112050000/2013/030382 від 14.11.2013 з
причин прийняття митним органом
рішення про визначення митної вартості
товарів 112050000/2013/000932/1 від 14.11.2013. У
якості вимоги, виконання якої
забезпечує можливість прийняття
митної декларації, митного оформлення,
випуску чи пропуску товарів у вказаній
картці відмови зазначено скорегувати
митну вартість згідно до Рішення про
визначення митної вартості товарів
112050000/2013/000932/1 від 14.11.2013.

З метою випуску товару у вільний обіг
та використання у власній
господарській діяльності ТОВ «ЛІТО»
відповідно до п. 14.1.115 Податкового
кодексу України було додатково
сплачено митні платежі та ПДВ на
загальну суму 2048,44 грн. та подано нову
митну декларацію.

З матеріалів справи також вбачається,
що 29 жовтня 2013 року між
фірмою-продавцем «MARIONEX» (Продавець) та
ТОВ «ЛІТО» (Покупець) було укладено
контракт №5. За умовами якого Продавець
зобов'язується передати у власність
Покупцю у 2013 році, а Покупець прийняти
та оплатити напівпричіп марки FLIEGL
моделі SD5-350 2001 року випуску шасі
№WFDFLT6 вартістю 2 500,00 євро.

На виконання умов контракту, у
листопаді 2013 року, фірма «MARIONEX»
поставила на ТОВ «ЛІТО» напівпричіп
марки FLIEGL за ціною згідно умов
контракту.

14 листопада 2013 року позивачем при
митному оформлені зазначеного товару
до Запорізької митниці була подана ВМД
№112050000/2013/030396 для митного оформлення
напівпричепу у режимі імпорт. Митна
вартість товару була визначена
декларантом відповідно до ціни угоди.
На підтвердження зазначеної у
декларації митної вартості товару
позивачем було також надано митному
органу документи, перелік яких
наведений у митній декларації.

Того ж дня Запорізькою митницею
декларанту було надано повідомлення
про те, що згідно вимог ст. 53 МК України,
митний орган дійшов висновку, що
документи, які надані до митного
оформлення товару не містять всіх
даних відповідно до обраного
декларантом методу визначення митної
вартості та містять ряд розбіжностей: в
платіжному дорученні №1760 від 11.11.2013,
наданому для митного оформлення є
посилання на контракт №6, який не має
відношення до даної поставки товару в
платіжному дорученні щодо сплати
платежів за товар № 1760 від 11.11.2013
відсутнє посилання на рахунок-фактуру
(інвойс) №1/13/1 і від 04.11.2013. В зв'язку з
цим, як зазначив митний орган у
повідомленні, необхідно надати (за
наявності) додаткові документи, що
підтверджують заявлену митну вартість
товару і обраний метод її визначення, а
саме: договір (угоду, контракт) із
третіми особами, пов'язаний з договором
(угодою, контрактом) про поставку
товару; виписку з бухгалтерської
документації; каталоги, специфікації,
прейскуранти (прайс-листи) виробника
товару; висновки про якісні та вартісні
характеристики товарів, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями, та/або інформація
біржових організацій про вартість
товару або сировини.

14 листопада 2013 року декларант
відмовився від подання додаткових
документів згідно п. 3 ст. 53 МК України.

Згідно вимог ч.4 ст. 57 МК України 14.11.2013
проведено процедуру консультацій між
органом Міністерства доходів і зборів
та декларантом з метою визначення
основи вартості згідно з положеннями
статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час
консультації митний орган та декларант
здійснили обмін наявною у кожного з них
інформацією. За результатами
проведеної консультації узгоджено та
прийнято рішення про визначення митної
вартості за резервним методом згідно
вимог ст. 64 МКУ з використанням
способів, які не суперечать законам
України і є сумісними з відповідними
принципами й положеннями Генеральної
угоди з тарифів і торгівлі (ГАТТ).

14 листопада 2013 року Запорізькою
митницею було прийнято рішення про
корегування митної вартості товарів
№112050000/2013/000931/1, яким було визначено
митну вартість товару за резервним
методом згідно вимог ст. 64 МК України у
розрахунку 3 300,00 євро.

Також запорізькою митницею було
прийнято картку відмови в прийнятті
митної декларації, митному оформленні
випуску чи пропуску товарів,
транспортних засобів комерційного
призначення №112050000/2013/01219, згідно якої
ТОВ «ЛІТО» було відмовлено, у митному
оформленні (випуску) товарів за митною
декларацією №112050000/2013/030396 від 14.11.2013 з
причин прийняття митним органом
рішення про визначення митної вартості
товарів 112050000/2013/000931/1 від 14.11.2013. У
якості вимоги, виконання якої
забезпечує можливість прийняття
митної декларації, митного оформлення,
випуску чи пропуску товарів у вказаній
картці відмови зазначено скорегувати
митну вартість згідно до Рішення про
визначення митної вартості товарів
112050000/2013/000931/1 від 14.11.2013.

З метою випуску товару у вільний обіг
та використання у власній
господарській діяльності ТОВ «ЛІТО»
відповідно до п. 14.1.115 Податкового
кодексу України було додатково
сплачено митні платежі та ПДВ на
загальну суму 2 045,02 грн. та подано нову
митну декларацію.

29 жовтня 2013 року між фірмою-продавцем
«MARIONEX» (Продавець) та ТОВ «ЛІТО»
(Покупець) було укладено контракт №6. За
умовами якого Продавець зобов'язується
передати у власність Покупцю у 2013 році,
а Покупець прийняти та оплатити
напівпричіп марки FLIEGL моделі SDS-350 2001
року випуску шасі №WFDFLT5 вартістю 2
500,00 євро.

На виконання умов контракту, у
листопаді 2013 року, фірма «MARIONEX»
поставила ТОВ «ЛІТО» напівпричіп марки
FLIEGL за ціною згідно умов контракту.

При митному оформлені зазначеного
товару, 21.11.2013 до Запорізької митниці
Товариством була подана ВМД
№112050000/2013/031220 для митного оформлення
напівпричепу у режимі імпорт. Митна
вартість товару була визначена
декларантом відповідно до ціни угоди.
На підтвердження зазначеної у
декларації митної вартості товару
позивачем було також надано митному
органу документи, перелік яких
наведений у митній декларації.

Того ж дня Запорізькою митницею
декларанту було надано повідомлення
про те, що згідно вимог ст. 53 МК України,
митний орган дійшов висновку, що
документи, які надані до митного
оформлення товару не містять всіх
даних відповідно до обраного
декларантом методу визначення митної
вартості та містять ряд розбіжностей: в
платіжному дорученні №1760 від 11.11.2013,
наданому для митного оформлення є
посилання на контракт №5, який не має
відношення до даної поставки товару; в
платіжному дорученні щодо сплати
платежів за товар №1760 від 11.11.2013
відсутнє посилання на рахунок-фактуру
(інвойс) №5/13/11 від 12.11.2013; пунктом 6.3
контракту №6 від 29.10.2013 передбачено
отримання покупцем від продавця
рахунку-проформи для 100% передплати за
товар - даний документ відсутній в
поданому для митного оформлення
комплекті документів.

В зв'язку з цим, як зазначив митний
орган у повідомленні, необхідно надати
(за наявності) додаткові документи, що
підтверджують заявлену митну вартість
товару і обраний метод її визначення, а
саме: договір (угоду, контракт) із
третіми особами, пов'язаний з договором
(угодою, контрактом) про поставку
товару; виписку з бухгалтерської
документації; каталоги, специфікації,
прейскуранти (прайс-листи) виробника
товару; висновки про якісні та вартісні
характеристики товарів, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями, та/або інформація
біржових організацій про вартість
товару або сировини.

21 листопада 2013 року декларант
відмовився від подання додаткових
документів згідно п. 3 ст. 53 МК України.

Згідно вимог 4.4 ст. 57 МК України 21.11.2013
проведено процедуру консультацій між
органом Міністерства доходів і зборів
та декларантом з метою визначення
основи вартості згідно з положеннями
статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час
консультації митний орган та декларант
здійснили обмін наявною у кожного з них
інформацією. За результатами
проведеної консультації узгоджено та
прийнято рішення про визначення митної
вартості за резервним методом згідно
вимог ст. 64 МКУ з використанням
способів, які не суперечать законам
України і є сумісними з відповідними
принципами й положеннями Генеральної
угоди з тарифів і торгівлі (ГАТТ).

21 листопада 2013 року Запорізькою
митницею було прийнято рішення про
корегування митної вартості товарів
№112050000/2013/000952/2, яким було визначено
митну вартість товару за резервним
методом згідно вимог ст. 64 МК України у
розрахунку 3 300,00 Євро.

Також запорізькою митницею було
прийнято картку відмови в прийнятті
митної декларації, митному оформленні
випуску чи пропуску товарів,
транспортних засобів
комерційного призначення №112050000/2013/01249,
згідно якої ТОВ «ЛІТО» було відмовлено
у митному оформленні (випуску) товарів
за митною декларацією №112050000/2013/031220 від
21.11.2013 з причин прийняття митним
органом рішення про визначення митної
вартості товарів №112050000/2013/000952/2 від
21.11.2013. У якості вимоги, виконання якої
забезпечує можливість прийняття
митної декларації, митного оформлення,
випуску чи пропуску товарів у вказаній
картці відмови зазначено скорегувати
митну вартість згідно Рішення про
визначення митної вартості товарів
№112050000/2013/000952/2 від 21.11.2013.

Надаючи правову оцінку спірним
відносинам, що виникли між сторонами у
справі, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 19 Конституції України
правовий порядок в Україні ґрунтується
на засадах, відповідно до яких ніхто не
може бути примушений робити те, що не
передбачено законодавством. Органи
державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Відповідно до пп. 41.1.2 п. 41.1 ст. 41
Податкового кодексу України митні
органи є контролюючими органами
стосовно акцизного збору та податку на
додану вартість (з урахуванням
випадків, коли законом обов'язок з їх
стягнення або контролю покладається на
податкові органи), ввізного та
вивізного мита, інших податків і зборів
(обов'язкових платежів), які відповідно
до законів справляються при ввезенні
(пересиланні) товарів і предметів на
митну територію України або вивезенні
(пересиланні) товарів і предметів з
митної території України.

Відповідно до ст. 49 Митного кодексу
України (далі - МК України) митною
вартістю товарів, які переміщуються
через митний кордон України, є вартість
товарів, що використовується для
митних цілей, яка базується на ціні, що
фактично сплачена або підлягає сплаті
за ці товари.

Частиною першою ст. 51 Миткого кодексу
України передбачено, що митна вартість
товарів, що переміщуються через митний
кордон України, визначається
декларантом відповідно до норм цього
Кодексу.

Згідно із ч. 1 ст. 52 МК України заявлення
митної вартості товарів здійснюється
декларантом або уповноваженою ним
особою під час декларування товарів у
порядку, встановленому розділом VIII
цього Кодексу та цією главою.

Декларант або уповноважена ним особа,
які заявляють митну вартість товару,
зобов'язані:

1) заявляти митну вартість, визначену
ними самостійно, у тому числі за
результатами консультацій з митним
органом;

2) подавати митному органу достовірні
відомості про визначення митної
вартості, які повинні базуватися на
об'єктивних, документально
підтверджених даних, що піддаються
обчисленню;

3) нести всі додаткові витрати,
пов'язані з коригуванням митної
вартості або наданням митному органу
додаткової інформації (ч. 2 ст. 52 МК
України).

У випадках, визначених цим Кодексом,
для заявлення митної вартості товарів,
що переміщуються через митний кордон
України відповідно до митного режиму
імпорту, митному органу, який проводить
митне оформлення цих товарів, разом з
митною декларацією та іншими
необхідними для митного оформлення
зазначених товарів документами в
установленому порядку подається
декларація митної вартості (ч. 4 ст. 52 МК
України).

У декларації митної вартості
наводяться відомості про метод
визначення митної вартості товарів,
числове значення митної вартості
товарів та її складових, умови
зовнішньоекономічного договору, що
мають відношення до визначення митної
вартості товарів, та надані документи,
що підтверджують зазначене. Відомості,
зазначені у частині восьмій цієї
статті, є відомостями, необхідними для
митних цілей (ч. 8, 9 ст. 52 МК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 53 МК України у
випадках, передбачених цим Кодексом,
одночасно з митною декларацією
декларант подає митному органу
документи, що підтверджують заявлену
митну вартість товарів і обраний метод
її визначення.

Частиною другою ст. 53 МК України
передбачено, що документами, які
підтверджують митну вартість товарів,
є:

- декларація митної вартості, що
подається у випадках, визначених у
частинах п'ятій і шостій статті 52 цього
Кодексу, та документи, що підтверджують
числові значення складових митної
вартості, на підставі яких проводився
розрахунок митної вартості;

- зовнішньоекономічний договір
(контракт) або документ, який його
замінює, та додатки до нього у разі їх
наявності;

- рахунок-фактура (інвойс) або
рахунок-проформа (якщо товар не є
об'єктом купівлі-продажу);

- якщо рахунок сплачено, - банківські
платіжні документи, що стосуються
оцінюваного товару;

- за наявності - інші платіжні та/або
бухгалтерські документи, що
підтверджують вартість товару та
містять реквізити, необхідні для
ідентифікації ввезеного товару;

- транспортні (перевізні) документи,
якщо за умовами поставки витрати на
транспортування не включені у вартість
товару, а також документи, що містять
відомості про вартість перевезення
оцінюваних товарів;

- копія імпортної ліцензії, якщо імпорт
товару підлягає ліцензуванню;

- якщо здійснювалося страхування, -
страхові документи, а також документи,
що містять відомості про вартість
страхування.

Відповідно до ч. 3 вказаної статті 53 МК
України у разі якщо документи,
зазначені у частині другій цієї статті,
містять розбіжності, наявні ознаки
підробки або не містять всіх
відомостей, що підтверджують числові
значення складових митної вартості
товарів, чи відомостей щодо ціни, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті за ці товари, декларант або
уповноважена ним особа на письмову
вимогу митного органу зобов'язані
протягом 10 календарних днів надати (за
наявності) такі додаткові документи:

- договір (угоду, контракт) із третіми
особами, пов'язаний з договором (угодою,
контрактом) про поставку товарів, митна
вартість яких визначається;

- рахунки про здійснення платежів
третім особам на користь продавця, якщо
такі платежі здійснюються за умовами,
визначеними договором (угодою,
контрактом);

- рахунки про сплату комісійних,
посередницьких послуг, пов'язаних із
виконанням умов договору (угоди,
контракту);

- виписку з бухгалтерської
документації;

- ліцензійний чи авторський договір
покупця, що стосується оцінюваних
товарів та є умовою продажу оцінюваних
товарів;

- каталоги, специфікації, прейскуранти
(прайс-листи) виробника товару;

- копію митної декларації країни
відправлення;

- висновки про якісні та вартісні
характеристики товарів, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями, та/або інформація
біржових організацій про вартість
товару або сировини.

У разі якщо митний орган має
обґрунтовані підстави вважати, що
існуючий взаємозв'язок між продавцем і
покупцем вплинув на заявлену
декларантом митну вартість, декларант
або уповноважена ним особа на письмову
вимогу митного органу, крім документів,
зазначених у частинах другій та третій
цієї статті, подає (за наявності) такі
документи:

- виписку з бухгалтерських та
банківських документів покупця, що
стосуються відчуження оцінюваних
товарів, ідентичних та/або подібних
(аналогічних) товарів на території
України;

- довідкову інформацію щодо вартості у
країні-експортері товарів, що є
ідентичними та/або подібними
(аналогічними) оцінюваним товарам;

- розрахунок ціни (калькуляцію) (ч. 4 ст. 53
МК України).

Частиною першою та другою ст. 54 МК
України передбачено, що контроль
правильності визначення митної
вартості товарів здійснюється митним
органом під час проведення митного
контролю і митного оформлення шляхом
перевірки числового значення
заявленої митної вартості. Контроль
правильності визначення митної
вартості товарів за основним методом -
за ціною договору (контракту) щодо
товарів, які ввозяться на митну
територію України відповідно до
митного режиму імпорту (вартість
операції), здійснюється митним органом
шляхом перевірки розрахунку,
здійсненого декларантом, за
відсутності застережень щодо
застосування цього методу, визначених
у частині першій статті 58 цього
Кодексу.

За результатами здійснення контролю
правильності визначення митної
вартості товарів митний орган визнає
заявлену декларантом або
уповноваженою ним особою митну
вартість чи приймає письмове рішення
про її коригування відповідно до
положень статті 55 цього Кодексу ( ч. 3 ст.
54 МК України).

Частиною п'ятою ст. 54 МК України
передбачено, що митний орган з метою
здійснення контролю правильності
визначення митної вартості товарів має
право:

- упевнюватися в достовірності або
точності будь-якої заяви, документа чи
розрахунку, поданих для цілей
визначення митної вартості;

- у випадках, встановлених цим Кодексом,
письмово запитувати від декларанта або
уповноваженої ним особи встановлені
статтею 53 цього Кодексу додаткові
документи та відомості, якщо це
необхідно для прийняття рішення про
визнання заявленої митної вартості;

- у випадках, встановлених цим Кодексом,
здійснювати коригування заявленої
митної вартості товарів;

- проводити в порядку, визначеному
статтями 345 - 354 цього Кодексу, перевірки
правильності визначення митної
вартості товарів після їх випуску;

- звертатися до митних органів інших
країн із запитами щодо надання
відомостей, необхідних для
підтвердження достовірності заявленої
митної вартості;

- застосовувати інші передбачені цим
Кодексом форми митного контролю.

Зокрема, митний орган може відмовити у
митному оформленні товарів за
заявленою декларантом або
уповноваженою ним особою митною
вартістю виключно за наявності
обґрунтованих підстав вважати, що
заявлено неповні та/або недостовірні
відомості про митну вартість товарів, у
тому числі невірно визначено митну
вартість товарів, у разі:

- невірно проведеного декларантом або
уповноваженою ним особою розрахунку
митної вартості;

- неподання декларантом або
уповноваженою ним особою документів
згідно з переліком та відповідно до
умов, зазначених у частинах другій -
четвертій статті 53 цього Кодексу, або
відсутності у цих документах всіх
відомостей, що підтверджують числові
значення складових митної вартості
товарів, чи відомостей щодо ціни, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті за ці товари;

- невідповідності обраного декларантом
або уповноваженою ним особою методу
визначення митної вартості товару
умовам, наведеним у главі 9 цього
Кодексу;

- надходження до митного органу
документально підтвердженої офіційної
інформації митних органів інших країн
щодо недостовірності заявленої митної
вартості (ч. 6 вказаної статті).

Відповідно до ч. 12 ст. 264 МК України у
разі відмови у прийнятті митної
декларації посадовою особою органу
доходів і зборів заповнюється картка
відмови у прийнятті митної декларації
за формою, встановленою центральним
органом виконавчої влади, що
забезпечує формування та реалізує
державну податкову і митну політику.
Один примірник зазначеної картки
невідкладно вручається (надсилається)
декларанту або уповноваженій ним
особі. Інформація про відмову у
прийнятті для оформлення електронної
митної декларації надсилається
декларанту електронним повідомленням,
засвідченим електронним цифровим
підписом посадової особи органу
доходів і зборів.

Відповідно до ч. 1 ст. 55 МК України
рішення про коригування заявленої
митної вартості товарів, які ввозяться
на митну територію України з
поміщенням у митний режим імпорту,
приймається митним органом у письмовій
формі під час здійснення контролю
правильності визначення митної
вартості цих товарів як до, так і після
їх випуску, якщо митним органом у
випадках, передбачених частиною шостою
статті 54 цього Кодексу, виявлено, що
заявлено неповні та/або недостовірні
відомості про митну вартість товарів, у
тому числі невірно визначено митну
вартість товарів.

Приписами статті 57 МК України
встановлено, що визначення митної
вартості товарів, які імпортуються в
Україну, здійснюється за такими
методами:1) основний - за ціною договору
(контракту) щодо товарів, які
імпортуються (вартість операції); 2)
другорядні: а) за ціною договору щодо
ідентичних товарів; б) за ціною
договору щодо подібних (аналогічних)
товарів; в) на основі віднімання
вартості; г) на основі додавання
вартості (обчислена вартість); ґ)
резервний.

Основним є метод визначення митної
вартості товарів за ціною договору
щодо товарів, які імпортуються
(вартість операції).

Основним методом визначення митної
вартості товарів, які ввозяться на
митну територію України відповідно до
митного режиму імпорту, є перший метод -
за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується
лише у разі, якщо митна вартість
товарів не може бути визначена шляхом
застосування попереднього методу
відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів
передує процедура консультацій між
митним органом та декларантом з метою
визначення основи вартості згідно з
положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу.
Під час таких консультацій митний
орган та декларант можуть здійснити
обмін наявною у кожного з них
інформацією за умови додержання вимог
щодо її конфіденційності.

При цьому кожний наступний метод
застосовується, якщо митна вартість
товарів не може бути визначена шляхом
застосування попереднього методу.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 МК України метод
визначення митної вартості за ціною
договору (контракту) щодо товарів, які
ввозяться на митну територію України
відповідно до митного режиму імпорту,
застосовується у разі, якщо:

1) немає жодних обмежень щодо прав
покупця (імпортера) на використання
оцінюваних товарів, за винятком тих, що:
а) встановлюються законом чи
запроваджуються органами державної
влади в Україні; б) обмежують
географічний регіон, у якому товари
можуть бути перепродані (відчужені
повторно); в) не впливають значною мірою
на вартість товару;

2) щодо продажу оцінюваних товарів або
їх ціни відсутні будь-які умови або
застереження, які унеможливлюють
визначення вартості цих товарів;

3) жодна частина виручки від будь-якого
подальшого перепродажу, розпорядження
або використання товарів покупцем не
надійде прямо чи опосередковано
продавцеві, якщо тільки не буде
зроблено відповідне коригування з
урахуванням положень частини десятої
цієї статті;

4) покупець і продавець не пов'язані між
собою особи або хоч і пов'язані між
собою особи, однак ці відносини не
вплинули на ціну товарів.

Частиною другою ст. 58 МК України
передбачено, що метод визначення
митної вартості товарів за ціною
договору (контракту) щодо товарів, які
імпортуються, не застосовується, якщо
використані декларантом або
уповноваженою ним особою відомості не
підтверджені документально або не
визначені кількісно і достовірні
та/або відсутня хоча б одна із
складових митної вартості, яка є
обов'язковою при її обчисленні.

Ціна, що була фактично сплачена або
підлягає сплаті, - це загальна сума всіх
платежів, які були здійснені або
повинні бути здійснені покупцем
оцінюваних товарів продавцю або на
користь продавця через третіх осіб
та/або на пов'язаних із продавцем осіб
для виконання зобов'язань продавця.
Платежі можуть бути здійснені прямо чи
опосередковано. Прикладом
опосередкованого платежу може бути
врегулювання покупцем повністю чи
частково боргу продавця. Платежі
необов'язково повинні бути здійснені у
вигляді переказу грошей (зокрема, але
не виключно). Такі платежі можуть бути
здійснені шляхом акредитива,
інкасування або за допомогою інших
розрахунків (вексель, передача цінних
документів тощо). Термін «ціна, що була
фактично сплачена або підлягає сплаті»
стосується лише ціни оцінюваних
товарів. Дивіденди або інші платежі
покупця на користь продавця, не
пов'язані з оцінюваними товарами, не є
частиною митної вартості. Додавання,
якщо вони не включалися до ціни, що була
фактично сплачена або підлягає сплаті,
згідно з цією статтею робляться лише на
основі об'єктивних даних, що
підтверджуються документально та
піддаються обчисленню (ч. 5-8 ст. 58 МК
України).

Відповідно до ч. 10 ст. 58 МК України при
визначенні митної вартості до ціни, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті за оцінювані товари, додаються
такі витрати (складові митної
вартості), якщо вони не включалися до
ціни, що була фактично сплачена або
підлягає сплаті:

1) витрати, понесені покупцем: а)
комісійні та брокерська винагорода, за
винятком комісійних за закупівлю, що є
платою покупця своєму агентові за
надання послуг, пов'язаних із
представництвом його інтересів за
кордоном для закупівлі оцінюваних
товарів; б) вартість ящиків тари
(контейнерів), в яку упаковано товар,
або іншої упаковки, що для митних цілей
вважаються єдиним цілим з відповідними
товарами; в) вартість упаковки або
вартість пакувальних матеріалів та
робіт, пов'язаних із пакуванням;

2) належним чином розподілена вартість
нижчезазначених товарів та послуг,
якщо вони поставляються прямо чи
опосередковано покупцем безоплатно
або за зниженими цінами для
використання у зв'язку з виробництвом
та продажем на експорт в Україну
оцінюваних товарів, якщо така вартість
не включена до ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті: а)
сировини, матеріалів, деталей,
напівфабрикатів, комплектувальних
виробів тощо, які увійшли до складу
оцінюваних товарів; б) інструментів,
штампів, шаблонів та аналогічних
предметів, використаних у процесі
виробництва оцінюваних товарів; в)
матеріалів, витрачених у процесі
виробництва оцінюваних товарів
(мастильні матеріали, паливо тощо); г)
інженерних та
дослідно-конструкторських робіт,
дизайну, художнього оформлення,
ескізів та креслень, виконаних за
межами України і безпосередньо
необхідних для виробництва оцінюваних
товарів;

3) роялті та інші ліцензійні платежі, що
стосуються оцінюваних товарів та які
покупець повинен сплачувати прямо чи
опосередковано як умову продажу
оцінюваних товарів, якщо такі платежі
не включаються до ціни, що була
фактично сплачена або підлягає сплаті.
Зазначені платежі можуть включати
платежі, які стосуються прав на
літературні та художні твори, винаходи,
корисні моделі, промислові зразки,
торговельні марки та інші об'єкти права
інтелектуальної власності. Витрати на
право відтворення (тиражування)
оцінюваних товарів в Україні не
повинні додаватися до ціни, що була
фактично сплачена або підлягає сплаті
за оцінювані товари. Порядок включення
до ціни розрахунку роялті та
ліцензійних платежів визначається
Кабінетом Міністрів України;

4) відповідна частина виручки від
будь-якого подальшого перепродажу
товарів, що оцінюються, їх використання
або розпорядження ними на митній
території України, яка прямо чи
опосередковано йде на користь
продавця;

5) витрати на транспортування
оцінюваних товарів до аеропорту, порту
або іншого місця ввезення на митну
територію України;

6) витрати на навантаження,
вивантаження та обробку оцінюваних
товарів, пов'язані з їх
транспортуванням до аеропорту, порту
або іншого місця ввезення на митну
територію України;

7) витрати на страхування цих товарів.

Відповідно до ст. 254 МК України
документи, необхідні для здійснення
митного контролю та митного оформлення
товарів, що переміщуються через митний
кордон України при здійсненні
зовнішньоекономічних операцій,
подаються органу доходів і зборів
українською мовою, офіційною мовою
митних союзів, членом яких є Україна,
або іншою іноземною мовою міжнародного
спілкування. Органи доходів і зборів
вимагають переклад українською мовою
документів, складених іншою мовою, ніж
офіційна мова митних союзів, членом
яких є Україна, або іншою іноземною
мовою міжнародного спілкування, тільки
у разі, якщо дані, які містяться в них, є
необхідними для перевірки або
підтвердження відомостей, зазначених у
митній декларації. У такому разі
декларант забезпечує переклад
зазначених документів за власний
рахунок.

Правила заповнення декларації митної
вартості, затверджені Наказом
Міністерства фінансів України 24.05.2012 №
599 визначають порядок заповнення
декларації митної вартості (далі - ДМВ),
яка використовується:

- декларантом або уповноваженою ним
особою - при визначенні та заявленні
митної вартості товарів, що
переміщуються через митний кордон
України відповідно до митного режиму
імпорту;

- митним органом - при здійсненні
контролю за правильністю визначення
декларантом або уповноваженою ним
особою митної вартості товарів, що
переміщуються через митний кордон
України відповідно до митного режиму
імпорту.

Відповідно до п. 1.3 вказаних правил ДМВ
подається в установленому порядку
митному органу, що здійснює митне
оформлення товарів, разом з митною
декларацією на оцінювані товари.

Пунктом 1.14 Правил передбачено, що метод
визначення митної вартості товарів за
ціною договору (контракту) щодо
товарів, які імпортуються, не
застосовується, якщо використані
декларантом або уповноваженою ним
особою відомості не підтверджені
документально або не визначені
кількісно і достовірні та/або відсутня
хоча б одна із складових митної
вартості, яка є обов'язковою при її
обчисленні.

Посадовою особою митного органу
заповнюється графа ДМВ «Для відміток
митного органу». На основному аркуші,
крім реєстраційного номера ДМВ,
повинно бути зазначене рішення, яке
прийняте посадовою особою митного
органу за результатами контролю
правильності визначення митної
вартості товарів (п. 2.1, 2.2 вказаних
Правил).

Відповідно до пункту 2.3 Правил при
електронному декларуванні посадова
особа за допомогою автоматизованої
системи митного оформлення створює та
надсилає декларанту або уповноваженій
ним особі засвідчене електронним
цифровим підписом електронне
повідомлення про необхідність подання
документів відповідно до частин
третьої та/або четвертої статті 53
Кодексу для підтвердження митної
вартості товарів із складанням їх
переліку.

При електронному декларуванні
повідомлення про необхідність подання
документів вважається одержаним
декларантом або уповноваженою ним
особою з часу надходження до митного
органу повідомлення в електронній
формі від декларанта або уповноваженої
ним особи про одержання цього
повідомлення. При електронному
декларуванні декларант або
уповноважена ним особа надсилає
повідомлення про відмову у подачі
документів у складі електронного
повідомлення, засвідченого
електронним підписом. (пункти 2.4, 2.5
Правил).

В ході дослідження матеріалів справи
судом встановлено, що рішеннями про
коригування митної вартості товарів
№112050000/2013/000907/1 від 05.11.2013, №112050000/2013/000932/1
від 14.11.2013, №112050000/2013/000931/1 від 14.11.2013,
№112050000/2013/000952/2 від 21.11.2013 митну вартість
товарів визначено із застосуванням
резервного методу.

При цьому, підставною для прийняття
вказаних рішень стало подання
позивачем до митного оформлення
документів, які містили розбіжності.

Водночас, суд зазначає, що до прийняття
оскаржуваних рішень відповідачем-1
було запропоновано позивачу надати
додаткові документи на підтвердження
правильності визначення митної
вартості товару. Натомість,
представник позивача в судовому
засіданні зазначив, що можливість
надати вказані документи існує, однак
він не вбачає за необхідне зробити
вказане, оскільки такі дії все одно не
вплинули б на результат прийняття
оскаржуваних рішень. Крім того, за
результатами розгляду навних
документів, наданих на підтвердження
митної вартості товару, виявлено низку
розбіжностей, а також відсутність у них
відомостей для можливості
застосування обраного декларантом
методу визначення митної вартості, а
саме - за ціною договору.

З досліджених судом наданих
документів, встановлено, що зокрема, в
платіжному дорученні №1759 від 18.10.2013,
наданому до митного оформлення є
посилання на контракт №4, який не має
відношення до даної поставки товару; в
платіжному дорученні щодо сплати
платежів за товар №1759 від 18.10.2013
відсутнє посилання на рахунок-фактуру
(інвойс) №39/13/10 від 21.10.2013; в платіжному
дорученні щодо сплати платежів за
товар №1769 від 18.10.2013 відсутнє посилання
на рахунок-фактуру (інвойс) №50/13/10 від
28.10.2013; в платіжному дорученні №1760 від
11.11.2013, наданому до митного оформлення є
посилання на контракт №5, який не має
відношення до даної поставки товару; в
платіжному дорученні щодо сплати
платежів за товар №1760 від 11.11.2013
відсутнє посилання на рахунок-фактуру
(інвойс) №5/13/11 від 12.11.2013; в платіжному
дорученні №1760 від 11.11.2013, наданому до
митного оформлення є посилання на
контракт №6, який не має відношення до
даної поставки товару; в платіжному
дорученні щодо сплати платежів за
товар №1760 від 11.11.2013 відсутнє посилання
на рахунок-фактуру (інвойс) №1/13/11 від
04.11.2013.

За вказаних обставин, суд погоджується,
що митна вартість імпортованого товару
не могла бути визначена за ціною
договору щодо товару, який
імпортується, оскільки використані
декларантом відомості не підтверджені
документально.

Отже, на думку суду це є підставою для
відмови позивачу у митному оформленні
задекларованого товару та прийняття
рішення про коригування заявленої
митної вартості товарів із
застосуванням резервного методу.

Аналізуючи вищевказане, суд вважає, що
митні органи мають виключну
компетенцію в питаннях перевірки та
контролю правильності обчислення
декларантом митної вартості і з цією
метою мають повноваження
витребовувати додаткові документи для
перевірки правильності визначеної
митної вартості товару, що
переміщується через митний кордон
України.

Митний орган може вимагати, а декларант
має надати лише належні документи для
перевірки та підтвердження
правильності зазначеної митної
вартості товару.

Надання неналежних документів не може
вважатися виконанням вимог митного
органу щодо підтвердження митної
вартості товарів.

Митні органи, відповідно до покладених
на них завдань, забезпечують контроль
за виконанням законодавства України з
питань митної справи й справлянням
податків і зборів та інших завдань,
покладених на митну службу України.

Контроль правильності визначення
митної вартості товарів проводиться
митним органом, що здійснює митне
оформлення товарів із застосуванням
різних форм митного контролю згідно з
положеннями Митного кодексу України.

Такими чином, враховуючи викладене
вище, суд приходить до висновку, що
відповідач при виконанні своїх
обов'язків діяв у спосіб та в межах,
передбачений нормами чинного
законодавства України, рішення про
коригування митної вартості товарів
№112050000/2013/000907/1 від 05.11.2013, №112050000/2013/000932/1
від 14.11.2013, №112050000/2013/000931/1 від 14.11.2013,
№112050000/2013/000952/2 від 21.11.2013 відповідачем
прийнято правомірно, а тому підстав для
їх скасування у суду немає.

Водночас, позовна вимога про
скасування картки відмови в прийнятті
митної декларації, митному оформленні
випуску чи пропуску товарів,
транспортних засобів комерційного
призначення №112050000/2013/01180, №112050000/2013/01220,
№112050000/2013/01219 та №112050000/2013/01249 теж до
задоволення не підлягає, оскільки дані
рішення є наслідком послідових дій
митного органу та які ґрунтується на
законно прийнятих рішеннях
№112050000/2013/000907/1 від 05.11.2013, №112050000/2013/000932/1
від 14.11.2013, №112050000/2013/000931/1 від 14.11.2013,
№112050000/2013/000952/2 від 21.11.2013.

Щодо вимоги про стягнення з Державного
бюджету України через Головне
управління Державної казначейської
служби України у Запорізькій області
на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю «Літо» надмірно
сплаченого мита та податку на додану
вартість у розмірі 9 349,71 грн., суд
зазначає наступне.

Як вже було зазначено, митний орган
наділений виключною компетенцією
здійснювати контроль правильності
визначення митної вартості товару
згідно з положеннями Митного кодексу
України. У разі виникнення у митного
органу сумніву щодо правильності
визначення декларантом митної
вартості, він має право зобов'язати
останнього визначити митну вартість
іншим способом, ніж він використав для
її визначення.

Отже, питання контролю правильності
обчислення декларантом митної
вартості, як і визначення методу її
обчислення, у разі виникнення
обґрунтованого сумніву відносяться до
виключної компетенції митних органів.

З урахуванням того, що під час розгляду
даної адміністративної справи,
протиправність рішення про
коригування митної вартості товарів не
встановлено, відповідна вимога
позивача про стягнення на його користь
надмірно сплачених платежів
задоволена бути не може.

Частиною 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлені критерії, якими керується
адміністративний суд при перевірці
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень. Відповідність
рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта
владних повноважень передбаченим
частиною 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
критеріям перевіряється судом з
урахуванням закріпленого статтею 9
Кодексу адміністративного судочинства
України принципу законності,
відповідно до якого органи державної
влади, органи місцевого
самоврядування, їхні посадові і
службові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Так, відповідно до частини 3 статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони: 1) на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; 2) з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано; 3)
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії); 4)
безсторонньо (неупереджено); 5)
добросовісно; 6) розсудливо; 7) з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи всім формам
дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); 9) з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; 10) своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

«На підставі» означає, що суб'єкт
владних повноважень: 1) повинен бути
утвореним у порядку, визначеному
Конституцією та законами України; 2)
зобов'язаний діяти на виконання закону,
за умов та обставин, визначених ним.

«У межах повноважень» означає, що
суб'єкт владних повноважень повинен
приймати рішення, а дії вчиняти
відповідно до встановлених законом
повноважень, не перевищуючи їх.

«У спосіб» означає, що суб'єкт владних
повноважень зобов'язаний
дотримуватися встановленої законом
процедури і форми прийняття рішення
або вчинення дії і повинен обирати лише
визначені законом засоби.

Зазначені критерії, хоч і адресовані
суду, але одночасно вони є і вимогами
для суб'єкта владних повноважень, який
приймає відповідне рішення, вчиняє дії
чи допускається бездіяльності.

В контексті вищевикладеного Суд
звертає увагу на те, що одним із
принципів, яким повинно відповідати
рішення суб'єкта владних повноважень, є
принцип обґрунтованості, закріплений в
пункті 3 частини 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Принцип обґрунтованості прийнятого
рішення, тобто прийняття рішення з
урахуванням усіх обставин, що мають
значення для прийняття рішення або
вчинення дії, вимагає від суб'єкта
владних повноважень (в тому числі, при
винесенні оскаржуваних рішень та
карток відмови) враховувати як
обставини, на обов'язковість
урахування яких прямо вказує закон, так
і інші обставини, що мають значення у
конкретній ситуації. Суб'єкт владних
повноважень повинен уникати прийняття
невмотивованих рішень, обґрунтованих
припущеннями, а не конкретними
обставинами. Рішення суб'єкта владних
повноважень повинно бути мотивованим.

В розумінні Кодексу адміністративного
судочинства України виявлення
невідповідності діяльності суб'єкта
владних повноважень хоча б одному із
зазначених критеріїв для оцінювання
його рішень, дій та бездіяльності
слугує підставою для задоволення
адміністративного позову за умови, що
встановлено порушення прав, свобод та
інтересів позивача.

Суд звертає увагу на те, що дії
відповідача при винесенні
оскаржуваних рішень аналізуються
судом на предмет їх правомірності та
відповідності вимогам чинного
законодавства України станом на момент
вчинення цих дій та обсягу доказів та
інших фактичних обставин, які існували
на цей момент.

За змістом ч. 1 ст. 9 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд при вирішенні справи керується
принципом законності, відповідно до
якого: суд вирішує справи відповідно до
Конституції та законів України, а також
міжнародних договорів, згода на
обов'язковість яких надана Верховною
Радою України; суд застосовує інші
нормативно-правові акти, прийняті
відповідним органом на підставі, у
межах повноважень та у спосіб,
передбачені Конституцією та законами
України.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 КАС України
розгляд і вирішення справ в
адміністративних судах здійснюються
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості.

У ч. 2 ст. 71 КАС України зазначено, що в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Таким чином, особливістю
адміністративного судочинства є те, що
обов'язок доказування в спорі
покладається на відповідача - орган
публічної влади, який повинен надати
суду всі матеріали, які свідчать про
його правомірні дії.

Отже, виходячи з меж заявлених позовних
вимог, системного аналізу положень
чинного законодавства України та
матеріалів справи, суд дійшов висновку,
що викладені в позовній заяві вимоги
позивача є такими, що не підлягають
задоволенню.

Керуючись ст. ст. 69-71, 158-163, 167 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позову Товариства з
обмеженою відповідальністю «Літо» -
відмовити.

Постанова набирає законної сили
відповідно до частини першої статті 254
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Постанова може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції протягом десяти
днів за правилами, встановленими ст. ст.
185-187 КАС України.

Суддя
Я.В.
Горобцова