Справа № 820/12979/13-а
Суддя: Бездітко Д.В.
Дата ухвалення: 2014-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

13 березня 2014 р.
№ 820/12979/13-а

Харківський окружний адміністративний
суд у складі:

Головуючого - Судді Бездітка Д.В.,

при секретарі судового засідання -
Ділбарян А.О.,

за участю: представника позивача -
Барішевського О.В.,

представника відповідача - Гаспарян
А.Н.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні Харківського
окружного адміністративного суду
адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Граківські
комбікорма"

до Чугуївської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Харківській
області

про скасування податкового
повідомлення-рішення ,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач, Товариство з обмеженою
відповідальністю "Граківські
комбікорма", звернувся до Харківського
окружного адміністративного суду з
адміністративним позовом до
відповідача, Чугуївської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Харківській області, в якому просить
суд скасувати податкове
повідомлення-рішення Чугуївської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Харківській області
№ від 01.11.2013 р., яким Товариству з
обмеженою відповідальністю
"Граківські комбікорма" було зменшено
розмір від'ємного значення суми
податку на додану вартість у розмірі
16084,0 гривень.

Свій позов позивач обґрунтував тим, що
при проведенні перевірки податковим
органом та при оформленні її
результатів мало місце не дотримання
вимог податкового законодавства,
висновки акту перевірки є
неправомірними, а оскаржуване
податкове повідомлення-рішення
прийняте з порушенням норм діючого
законодавства України, що є підставою
для його скасування.

Представник позивача в судовому
засіданні підтримав позовні вимоги в
повному обсязі з підстав зазначених у
позовній заяві.

Представник відповідача в судовому
засіданні позовні вимоги не визнав та
просив в їх задоволенні відмовити
через безпідставність. Згідно наданих
до суду письмових заперечень пояснив,
що оскаржуване в даній справі
податкове повідомлення-рішення №
від 01.11.2013 р. є цілком законним та
обґрунтованим, винесеним відповідно до
чинного законодавства, а позовні
вимоги позивача є безпідставними та
необґрунтованими.

Розглянувши матеріали справи, вивчивши
доводи позову, заслухавши пояснення
представників сторін, дослідивши
зібрані по справі докази в їх
сукупності, проаналізувавши зміст норм
матеріального і процесуального права,
які врегульовують спірні
правовідносини, суд вважає, що позов
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом встановлено, що Чугуївською
об'єднаною державною податковою
інспекцією Головного управління
Міндоходів у Харківській області на
підставі наказу від 09.10.2013 р. № 140 та
згідно з п.п.78.1.2 п.78.1 ст.78 Податкового
кодексу України проведена
документальна позапланова виїзна
перевірка Товариства з обмеженою
відповідальністю "Граківські
комбікорма" () з питань
декларування даних у податковій
декларації за серпень 2013 року, за
результатами якої складено акт від
21.10.2013 р. №252/1501/37525412.

У вказаному акті перевірки містяться
висновки про порушення Товариством з
обмеженою відповідальністю
"Граківські комбікорма":

- п.п.198.3, п.п.198.6 ст. 198 та п.п.200.3 ст. 200
Податкового кодексу України від 02.12.2010
р. № 2755-VІ (із змінами та доповненнями) в
результаті чого завищено від'ємне
значення різниці між сумою податкового
зобов'язання та сумою податкового
кредиту поточного звітного
(податкового) періоду за березень 2013
року в розмірі 16084,0 грн.;

- п. 200.4 ст. 200 Податкового кодексу
України від 02.12.2010 р. № 2755-VІ (із змінами
та доповненнями), в результаті чого
занижено фактичну сплату
постачальникам товарів/послуг в межах
залишку від'ємного значення, який
лічиться в декларації за серпень 2013
року у розмірі 224683,0 грн.

На підставі висновків акту перевірки
від 21.10.2013 р. №252/1501/37525412 Чугуївською
об'єднаною державною податковою
інспекцією Головного управління
Міндоходів у Харківській області
прийнято податкове
повідомлення-рішення № від 01.11.2013
р., яким зменшено розмір від'ємного
значення суми податку на додану
вартість у розмірі 16084,0 грн.

Перевіряючи вказані в акті перевірки
висновки відповідача і винесений на їх
підставі спірний правовий акт
індивідуальної дії на відповідність
вимогам ч.3 ст.2 КАС України, суд
приходить до наступних висновків.

Фактично порушення податкового
законодавства, яке встановлене
контролюючим органом та відображено в
акті перевірки від 21.10.2013 р. №252/1501/37525412
є те, що за березень 2013 року ТОВ
"Граківські комбікорма" включено до
податкового кредиту суму ПДВ у розмірі
16084,25 грн. згідно податкової накладної
№174 від 22.03.2013 року по контрагенту ПП
«АФ Приват-Агро» (код 38432303), однак,
відповідно до акту ДПІ у
Красногвардійському районі м.
Дніпропетровськ № 1494/22.5-08/38432303 від
18.06.2013 року «Про неможливість
проведення зустрічної звірки ПП «АФ
Приват Агро» () під час
здійснення господарських відносин з ПП
«Зернопром» (код за ) та ПП
«Полтава-Проет-Монтаж» () і контрагентами покупцями за
березень 2013 року, встановлено
розбіжності податкових зобов'язань ПП
«АФ Приват-Агро» з підприємством
позивача.

Судом встановлено, що в перевіряємий
період підприємство позивача мало
господарські взаємовідносини з ПП «АФ
Приват-Агро» (код 38432303).

Між Товариством з обмеженою
відповідальністю "Граківські
комбікорма" (в якості Покупця) та
Приватним підприємством «АФ
Приват-Агро» (в якості Продавця)
укладено договір №07/12-2 від 07.12.2012 року,
за умовами якого Постачальник
зобов'язується систематично
поставляти Покупцю товар, а Покупець
зобов'язується приймати замовлений
товар та оплачувати його. Під товаром,
що є предметом поставки за цим
Договором, розуміються ті позиції
асортименту, що зазначені в Додатку.

Відповідно до Додатків №1 від 07.12.2012 р.,
№2 від 20.03.2013 р., №3 від 20.03.2013 р. до
Договору №07/12-2 від 07.12.2012 року, ПП «АФ
Приват-Агро» поставило на адресу
Покупця макуху соняшникову на суму
96505,50 грн., у тому числі ПДВ 20% - 16084,25 грн.

Згідно до п.3.2 Договору №07/12-2 від 07.12.2012
р. місце та адреса поставки товару, його
прийом та передача, розвантаження
зазначається в Додатку.

В Додатках, на виконання п.3.2 Договору,
зазначено, що поставка партії Товару
(макухи соняшнику) здійснюється
Постачальником на умовах СРТ (склад
Покупця, розташований за адресою:
Харківська область, Чугуївський район,
смт. Чкаловське).

Представником позивача долучено до
матеріалів справи Договір оренди від
01.10.2011 року №1-ГК, відповідно до умов
якого ТОВ Агропромислова Асоціація
«Агросвіт» (в якості Орендодавця)
зобов'язується передати ТОВ
"Граківські комбікорма" (в якості
Орендаря) у користування на
встановлений договором строк без права
викупу комплекс будівель та
устаткування комбікормового заводу,
розташовані за адресою Харківська
область, Чугуївський район, смт.
Чкаловське, вул. Польова, 1.

На підтвердження реальності
здійснення господарської операції
згідно договору №07/12-2 від 07.12.2012 року
представником позивача долучені до
матеріалів справи: видаткова накладна
№460 від 22.03.2013 року, товарно -
транспортна накладна від 22.03.2013 року (з
пунктом розвантаження смт. Чкаловське),
податкова накладна від 22.03.2013 року № 174.

Факт сплати за отриманий товар
підтверджується долученими до
матеріалів справи виписками по
банківським рахункам (т.1 а.с.100-113).

Відповідно до п. 1.3. Договору №07/12-2 від
07.12.2012 року якість товару, що
поставляється, підтверджується збоку
Продавця належними документами, та
пред'являється Покупцю за бажанням
останнього.

На виконання вказаного пункту договору
представником позивача долучено звіт
Дніпропетровської регіональної
державної лабораторії ветмедицини,
яким підтверджуються якісні показники
товару, поставленого з боку ПП «АФ
Приват Агро» по договору поставки №
07/12-2 від 07.12.2012р.

Відповідно до долученого до матеріалів
справи статуту ТОВ «Граківські
комбікорма» одним з основних видів
діяльності позивача є виробництво
готових кормів для тварин, що також
підтверджується довідкою Головного
управління статистики у Харківській
області.

Отже, в межах діяльності ТОВ
"Граківські комбікорма" товар - макуха
соняшникова, що була придбана у ПП «АФ
Приват Агро», в подальшому було
використано у виробничому процесі із
виготовлення комбікормів для тварин.

В обґрунтування економічної
необхідності укладання угоди на
поставку макухи соняшникової
позивачем були долучені до матеріалів
справи рецепти ПК 1-17/3, ПК 1-17/7 для
виготовлення готової продукції -
комбікормів з придбаної макухи
соняшникової у ПП «АФ Приват Агро» та
довідки про вироблення комбікормів і
використання сировини на
комбікормовому заводі, складені за
формою №114.

В подальшому виготовлений із придбаної
сировини товар позивачем було
реалізовано за договором поставки
№222222 від 03.01.2012 року, укладеного між ТОВ
"Граківські комбікорма"
(Постачальником) та
Сільськогосподарським товариством з
обмеженою відповідальністю
«Старовірівський птахокомплекс»
(Покупцем), за умовами якого
Постачальник зобов'язується передати у
власність Покупця комбікорм пташиний,
а Покупець зобов'язується прийняти та
оплатити товар.

На підтвердження виконання умов
вищевказаного Договору позивачем
надані до матеріалів справи
довіреності на отримання товару,
видаткові накладні, банківські
виписки. (т.1 а.с.120-133).

Оцінивши перелічені первинні
документи за правилами ст.86 КАС
України, суд зазначає, що зміст
оглянутих документів містить назву
документа (форми); дату і місце
складання; назву підприємства, від
імені якого складено документ; зміст та
обсяг господарської операції, одиницю
виміру господарської операції;
особистий підпис особи, яка брала
участь у здійсненні господарської
операції; первинні документи виписані
реально існуючими суб'єктами права.

За таких обставин, суд доходить
висновку, що оглянуті документи не
мають дефектів форми, змісту або
походження, котрі в силу ст.9 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні», ст. 44
Податкового кодексу України, п. 2.4
Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затверджено
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995р. №88, зареєстровано в
Міністерстві юстиції України 05.06.1995р.
за №168/704, спричиняють втрату
первинними документами юридичної сили
і доказовості, призвели до зміни в
структурі активів платника податків, а
відтак сприймаються судом як належні
та допустимі докази реальності
вчинення господарських операцій.

Суд зазначає, що у ході розгляду справи
відповідачем за правилами ч. 2 ст.71 КАС
України не спростовано достовірності
відомостей цих первинних документів.

Таким чином, згадані договори та
переліченні первинні документи
визнаються судом належними та
допустимими доказами наявності між
позивачем та контрагентами позивача
факту вчинення правочинів в розумінні
ст.202 Цивільного кодексу України.

Витребувані судом на виконання вимог
ст.11 КАС України та приєднані до справи
документи, а саме: банківські виписки
засвідчують факт виконання позивачем
зобов'язань за спірними правочинами
шляхом перерахування безготівкових
грошових коштів, що означає втрату
позивачем права власності на ці кошти.
Доказів повернення цих коштів до
позивача, наявності у позивача та його
контрагента спільного інтересу щодо їх
отримання позивачем (що могло б мати
місце в разі пов'язаності цих осіб), до
матеріалів справи суб'єктом владних
повноважень не подано. За правилами
Закону України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні» операція по списанню коштів з
банківських рахунків платника податку
призводить до зміни стану та структури
активів і зобов'язань такого платника.
Отже, приєднані до справи документи про
оплату визнаються судом належними та
допустимими доказами реальності
вчинених між позивачем та контрагентом
позивача господарських операцій.

У ході розгляду справи судом
встановлено, що жодних зауважень чи
претензій до складених первинних
документів, правоздатності і
дієздатності юридичних осіб, які є
сторонами спірного правочину, до
правового статусу сторін договору як
платників ПДВ, відповідності спірних
правочинів вимогам закону, належності
складання первинних документів за
спірним правочином ДПІ, ані при
проведенні перевірки, ані в ході
судового розгляду з боку відповідача
не має.

Як зазначалось вище, фактичною
підставою для відображення в акті
порушення позивачем норм податкового
законодавства слугував висновок акту
ДПІ у Красногвардійському районі м.
Дніпропетровська № 1494/22.5-08/38432303 від
18.06.2013 року «Про неможливість
проведення зустрічної звірки ПП «АФ
Приват Агро» () під час
здійснення господарських відносин з ПП
«Зернопром» (код за ) та ПП
«Полтава-Проет-Монтаж» () і контрагентами покупцями за
березень 2013 року.

В силу приписів ПК України акт
перевірки, складений органом державної
податкової служби України відносно
платника податків не є беззаперечним
та безумовним доказом вчинення
порушень контрагентами такого
платника, за умови доведеності
платником реальності вчинення
господарської операції. При
дослідженні факту здійснення
господарської операцій оцінюватися
повинні, перш за все, відносини
безпосередньо між учасниками тієї
операції, на підставі якої сформовані
дані податкового обліку. З урахуванням
викладеного, суд наголошує, що з огляду
на реальний характер операції, за
наслідком виконання якої позивачем був
сформований оспорюваний податковий
кредит, порушення контрагентами правил
здійснення податкової дисципліни та
господарської діяльності (як-от
відсутність за місцем реєстрації,
несплата податків та зборів у
необхідному розмірі тощо) не може бути
підставою для позбавлення платника
(позивача у справі) права на отримання
податкової вигоди за умови відсутності
доказів недобросовісності такого
платника.

Суд також зазначає, що в силу положень
Цивільного кодексу України,
Господарського кодексу України та
Закону України «Про державну
реєстрацію юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців» позивач та його
контрагент є окремими суб'єктами права
зі статусом юридичної особи, а відтак
за змістом Податкового кодексу України
позивач та контрагент позивача є
окремими платниками податку на додану
вартість. За таких обставин, межі
юридичної відповідальності кожного
платника ПДВ, яка (слід розуміти -
відповідальність) відповідно до ст.61
Конституції України має
індивідуальний характер, поширюються
на діяння, що визнаються законом
протиправними та були вчинені саме цим
платником. Притягнення суб'єкта права
до юридичної відповідальності за
діяння, що було вчинено іншою особою,
згідно з законом є неможливим.

Слушність наведеного висновку
окружного адміністративного суду
підтверджується правозастосовною
практикою Європейського Суду з прав
людини (рішення від 22.01.2009 р. у справі
"БУЛВЕС" АД проти Болгарії" (заява №
3991/03), а також правозастосовчою
практикою Верховного Суду України
(постанова від 09.09.2008р. у справі
№21-500во08, постанова від 01.06.2010р. у справі
№ 21-573во10, постанова від 31.01.2011р. у
справі за позовом ЗАТ "Мукачівський
лісокомбінат" до Мукачівської ОДПІ про
визнання недійсним податкового
повідомлення-рішення, постанова від
31.01.2011р. у справі за позовом ТОВ "Фірма
"ВІК" до ДПІ у м. Херсоні про визнання
недійсними податкових
повідомлень-рішень), врахування якої
при відправленні правосуддя є
обов'язковим в силу приписів ст.244-2 КАС
України.

У зв'язку з викладеним, суд зазначає, що
згідно з п. 44.1. ст.41 Податкового кодексу
України для цілей оподаткування
платники податків зобов'язані вести
облік доходів, витрат та інших
показників, пов'язаних з визначенням
об'єктів оподаткування та/або
податкових зобов'язань, на підставі
первинних документів, регістрів
бухгалтерського обліку, фінансової
звітності, інших документів, пов'язаних
з обчисленням і сплатою податків і
зборів, ведення яких передбачено
законодавством.

Платникам податків забороняється
формування показників податкової
звітності, митних декларацій на
підставі даних, не підтверджених
документами, що визначені абзацом
першим цього пункту.

У випадках, передбачених статтею 216
Цивільного кодексу України, платники
податків мають право вносити
відповідні зміни до податкової
звітності у порядку, визначеному
статтею 50 цього Кодексу.

Суд зазначає, що належними та
допустимими в розумінні ст.124
Конституції України, ст. 70 КАС України
доказами факту вчинення платником
податків нікчемного правочину або
факту відображення в обліку показників
господарських операцій, які в
дійсності не відбулись, можуть бути або
обвинувальний вирок суду по
кримінальній справі (бо діяння
платника податків по протиправному
заволодінню майном іншої особи або
ухиленню від сплати податків, тобто
вчинення нікчемного правочину, є
об'єктивною стороною злочинів,
передбачених ст.191 КК України та ст.212 КК
України), або рішення суду у справі про
стягнення одержаного за нікчемним
правочином (бо наслідком вчинення
платником податків нікчемного
правочину відповідно до ст.ст. 207, 208, 250
Господарського кодексу України є
застосування конфіскаційного заходу у
вигляді стягнення одержаного за
нікчемним правочином), або рішення суду
про визнання правочину недійсним (бо
відповідно до ч.3 ст. 228 Цивільного
кодексу України вчинення платником
податків правочину, котрий суперечить
інтересам держави і суспільства, є
підставою для звернення до суду з
вимогою про визнання такого правочину
недійсним).

Проте, у ході розгляду справи
відповідачем не подано до суду жодних
доказів порушення кримінальної справи
відносно посадових (службових) осіб
платника податків або за викладеними в
акті фактами діяльності платника
податків, наявності обвинувального
вироку суду, рішення суду про стягнення
одержаного за нікчемним правочином,
наявності рішення суду про визнання
правочину недійсним.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198. Податкового
кодексу України право на віднесення
сум податку до податкового кредиту
виникає у разі здійснення операцій,
зокрема, з придбання або виготовлення
товарів (у тому числі в разі їх ввезення
на митну територію України) та послуг.

Пунктом 198.2 ст. 198 Податкового кодексу
України визначено, що датою виникнення
права платника податку на віднесення
сум податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: або дата списання
коштів з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; або
дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

При цьому за правилами п.198.3. ст.198
Податкового кодексу України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг
(у разі здійснення контрольованих
операцій - не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу) та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

За змістом п.198.6. ст.198 Податкового
кодексу України не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
(або підтверджені податковими
накладними, оформленими з порушенням
вимог статті 201 цього Кодексу) чи не
підтверджені митними деклараціями,
іншими документами, передбаченими
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Відповідно до п.198.4. ст.198 Податкового
кодексу України передбачено, що якщо
платник податку придбає (виготовляє)
товари/послуги та необоротні активи,
які призначаються для їх використання
в операціях, що не є об'єктом
оподаткування або звільняються від
оподаткування, то суми податку,
сплачені (нараховані) у зв'язку з таким
придбанням (виготовленням), не
відносяться до податкового кредиту
зазначеного платника.

Отже, як вбачається з матеріалів
справи, позивач та його контрагент
належним чином оформили договірні
правовідносини та на виконання вимог
податкового законодавства оформили
первинні документи податкової та
бухгалтерської звітності.

Слід звернути увагу на те, що
зауваження щодо форми та змісту
наданої податкової накладної з боку
контролюючого органу в акті перевірки
відсутні.

Таким чином, позивачем виконані всі
умови для формування податкового
кредиту по господарській операції, при
цьому, ПП «АФ Приват-Агро» було
офіційно зареєстровано платником ПДВ
на час здійснення господарських
операцій та мало право складання
податкових накладних. Суд звертає
увагу на те, що податкова накладна
відповідає вимогам закріпленими в ст.201
Податкового кодексу України.

Відповідно до п.201.10 ст.201 Податкового
кодексу України податкова накладна
видається платником податку, який
здійснює операції з постачання
товарів/послуг, на вимогу покупця та є
підставою для нарахування сум податку,
що відносяться до податкового кредиту.

При здійсненні операцій з постачання
товарів/послуг платник податку -
продавець товарів/послуг зобов'язаний
надати покупцю податкову накладну та
зареєструвати її в Єдиному реєстрі
податкових накладних.

Таким чином, податкова накладна №174
від 22.03.2013 року, видана позивачу ПП «АФ
Приват-Агро», відповідає вимогам
закріпленими в ст.201 Податкового
кодексу України, у зв'язку з чим
Товариство з обмеженою
відповідальністю "Граківські
комбікорма" правомірно включило до
складу податкового кредиту за
перевіряємий період суму ПДВ за
податковою накладною, виписаною
продавцем товару.

Крім того, відповідно до відомостей,
викладених в акті перевірки,
контролюючим органом не встановлено
включення ТОВ "Граківські комбікорма"
до складу податкового кредиту за
березень 2013 року податкових накладних
незареєстрованих у Єдиному державному
реєстрі податкових накладних.

Відповідно до п.180.1 ст.180 Податкового
кодексу України, для цілей
оподаткування платником податку є
будь-яка особа, що провадить або планує
провадити господарську діяльність і
реєструється за своїм добровільним
рішенням як платник податку у порядку,
визначеному статтею 183 цього розділу.

Виходячи з приписів Податкового
кодексу України відповідальність за
порушення вимог чинного законодавства
несе саме платник податку.

Таким чином, відповідач фактично
застосував до позивача негативні
наслідки, які є результатом дій
(бездіяльності) інших юридичних осіб.

Щодо встановлених в акті перевірки від
21.10.2013 р. №252/1501/37525412 порушень ТОВ
"Граківські комбікорма" п.п.200.3 ст. 200
Податкового кодексу України від 02.12.2010
р. № 2755-VІ (із змінами та доповненнями) в
результаті чого завищено від'ємне
значення різниці між сумою податкового
зобов'язання та сумою податкового
кредиту поточного звітного
(податкового) періоду за березень 2013
року в розмірі 16084,0 грн., суд зазначає.

Відповідно п.200.3. ст. 200 Податкового
кодексу України, при від'ємному
значенні суми, розрахованої згідно з
пунктом 200.1 цієї статті, така сума
враховується у зменшення суми
податкового боргу з податку, що виник
за попередні звітні (податкові) періоди
(у тому числі розстроченого або
відстроченого відповідно до цього
Кодексу), а в разі відсутності
податкового боргу - зараховується до
складу податкового кредиту наступного
звітного (податкового) періоду.

Обґрунтування порушень вказаних норм
Податкового кодексу України в акті
перевірки є тотожними з обґрунтуванням
порушень щодо формування податкового
кредиту підприємством позивача, яким
надана оцінка судом вище.

З огляду на положення ст.71 КАС України
та беручи до уваги приписи п. 4.1 ст.4
Податкового кодексу України, котрими
встановлена презумпція правомірності
рішень платника податків, суд доходить
висновку, що поданих суб'єктом владних
повноважень доказів є явно недостатньо
для висновку про правомірність спірних
податкових повідомлень - рішень.

Статтею 86 КАС України передбачено, що
суд оцінює докази, які є у справі, за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні (ч.1 ст.86); ніякі докази не
мають для суду наперед встановленої
сили (ч.2 ст.86); суд оцінює належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності (ч.3 ст.86).

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

Відповідачем не надано, а судом не
встановлено доказів на підтвердження
викладених в акті перевірки висновків
про порушення позивачем вимог
законодавства, чинного на час
виникнення спірних правовідносин. За
таких умов, факти, вказані в акті
перевірки від 21.10.2013 р. №252/1501/37525412 щодо
порушення позивачем вимог чинного
законодавства, слід вважати
недоведеними.

Будь-яке рішення чи дії суб'єкта
владних повноважень мають бути
законними та обґрунтованими,
прийнятими чи вчиненими в межах
наданих повноважень, мати під собою
конкретні об'єктивні факти, на підставі
яких його ухвалено або вчинено, а суд,
відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України, у
справах щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень, перевіряє чи прийнято
такі рішення на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України, з
використанням повноважень з метою, з
якою це повноваження надано,
обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення, безсторонньо
(неупереджено), добросовісно,
розсудливо, з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації,
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення,
з урахуванням права особи на участь у
процесі прийняття рішення, своєчасно,
тобто протягом розумного строку. Також
рішення суб'єкта владних повноважень
на може ґрунтуватися на припущеннях.

З огляду на це, суд дійшов до висновку,
що податкове повідомлення-рішення
Чугуївської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Харківській
області № від 01.11.2013 р., яким
Товариству з обмеженою
відповідальністю "Граківські
комбікорма" було зменшено розмір
від'ємного значення суми податку на
додану вартість у розмірі 16084,0 грн.
підлягає скасуванню, а позовні вимоги
позивача підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 94 Кодексу
адміністративного судочинства
України, якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійсненні нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 160,161,162,163 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Граківські комбікорма" до Чугуївської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Харківській області про
скасування податкового
повідомлення-рішення - задовольнити.

Скасувати податкове
повідомлення-рішення Чугуївської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Харківській області
№ від 01.11.2013 р., яким Товариству з
обмеженою відповідальністю
"Граківські комбікорма" було зменшено
розмір від'ємного значення суми
податку на додану вартість у розмірі
16084,0 грн. (шістнадцять тисяч вісімдесят
чотири гривні 00 копійок).

Стягнути з Державного бюджету України
на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю "Граківські
комбікорма" () сплачений
при поданні позову судовий збір в
розмірі 1720.50 грн. (одна тисяча сімсот
двадцять гривень 50 копійок).

Постанова може бути оскаржена до
Харківського апеляційного
адміністративного суду.

Апеляційна скарга подається до
адміністративного суду апеляційної
інстанції через суд першої інстанції,
який ухвалив оскаржуване судове
рішення. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції.
Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 Кодексу
адміністративного судочинства
України, а також прийняття постанови у
письмовому провадженні апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови.

Постанова суду першої інстанції, якщо
інше не встановлено КАС України,
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
встановленого цим Кодексом, якщо таку
скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складено 18
березня 2014 року.

Суддя
Д.В. Бездітко