Справа № 810/5857/13-а
Суддя: Кузьменко В. В.
Дата ухвалення: 2014-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
Головуючий у 1-й інстанції:
Суддя-доповідач: Кузьменко В. В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 березня 2014 року
м. Київ

Колегія Київського апеляційного
адміністративного суду у складі:

головуючого -
судді Кузьменко В. В.,

суддів
Василенка Я. М., Шурка О. І.,

розглянувши в порядку письмового
провадження справу за
адміністративним позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю «ТЦ
«Анкомтех» до Державної податкової
інспекції у Києво-Святошинському
районі Головного управління
Міндоходів у Київській області про
скасування податкового
повідомлення-рішення, за апеляційною
скаргою Державної податкової
інспекції у Києво-Святошинському
районі Головного управління
Міндоходів у Київській області на
постанову Київського окружного
адміністративного суду від 19.12.2013 року,
-

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач звернувся з позовом до ДПІ у
Києво-Святошинському районі Головного
управління Міндоходів у Київській
області про визнання дій відповідача
неправомірними та скасування
податкового повідомлення-рішення від
08.07.2013 року № 1.

Свої вимоги мотивував тим, що
господарські операції між позивачем та
його контрагентом мали реальний
характер, що підтверджується належним
чином оформленими первинними
документами, а відтак, відповідачем
протиправно було нараховано грошове
зобов'язання з податку на додану
вартість.

Постановою Київського окружного
адміністративного суду від 19.12.2013 року
позов задоволено повністю.

Не погоджуючись із прийнятим судовим
рішенням відповідач подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
оскаржувану постанову як таку, що
прийнята з порушенням норм
матеріального та процесуального права
та винести нове рішення, яким позов
залишити без задоволення в повному
обсязі.

В судове засідання учасники процесу не
з'явились, повідомлені належним чином
про час та місце апеляційного розгляду,
що не перешкоджає вирішенню спірного
питання відповідно до ч. 4 ст. 196 КАС
України.

У зв'язку з неприбуттям жодної з осіб,
які беруть участь у справі у судове
засідання, хоча вони були належним
чином повідомлені про дату, час і місце
судового засідання, колегія суддів
вважає за можливе розглянути справу в
порядку письмового провадження,
відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України.

Відповідно до ч. 6 ст. 12, ч. 1 ст. 41КАС
України, у разі неявки у судове
засідання всіх осіб, які беруть участь
у справі, чи якщо відповідно до
положень цього Кодексу розгляд справи
здійснюється за відсутності осіб, які
беруть участь у справі (у тому числі при
розгляді справи в порядку письмового
провадження), фіксування судового
засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснюється.

Згідно зі ст.ст. 198 ч. 1 п. 1, 200 КАС України,
суд апеляційної інстанції залишає
скаргу без задоволення, а постанову
суду - без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції дійшов до
висновку про наявність підстав для
задоволення позову, виходячи з того, що
позивачем підтверджені належними
первинними і розрахунковими
документами господарські відносини з
контрагентом, відтак, віднесення сум
податку на додану вартість з вартості
таких послуг до податкового кредиту є
правомірним.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що
відповідачем на підставі п.п. 75.1.2 п. 75.1
ст. 75, п.п. 78.1.1 п. 78.1 ст. 78, п. 79.1 ст. 79 ПК
України, відповідно до наказу від 12.06.2013
№ 525 та повідомлення про початок
документальної позапланової перевірки
№ 4031/10/22-219 від 12.06.2013 було проведено
документальну невиїзну позапланову
перевірку ТОВ «ТЦ «Анкомтех» з питань
дотримання вимог податкового
законодавства при взаємовідносинах з
ТОВ «Шоковіта» за вересень, жовтень 2012
року.

За результатами перевірки складено акт
від 17.06.2013 року, відповідно до якого
встановлено порушення п.185.1 ст. 185 та п.
188.1 ст. 188, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 200.1,
п. 200.2 ст. 200 ПК України, що призвело до
заниження суми податку на додану
вартість, яка підлягає в сплаті
(перерахування) до бюджету (р. 25
Декларації) за вересень 2012 року та
жовтень 2012 року на загальну суму 321 874, 00
грн., а саме: за вересень 2012 року на суму
- 252 527, 00 грн. та за жовтень 2012 року на
суму - 69 345,00 грн.

На підставі акта перевірки
відповідачем 08.07.2013 року прийнято
податкове повідомлення-рішення
№1, яким збільшено суму грошового
зобов'язання позивача.

Встановлено, що між ТОВ «ТЦ «Анкомтех»
та його контрагентами ТОВ «Шоковіта»
укладено договір купівлі - продажу №
24/09 від 24.09.2012. Предметом даного
договору є купівля автозапчастин.

Підпунктом 14.1.27 п.14.1 ст.14 ПК України від
02.12.2010р. №2755-IV визначено, що витрати - це
сума будь-яких витрат платника податку
у грошовій, матеріальній або
нематеріальній формах, здійснюваних
для провадження господарської
діяльності платника податку, в
результаті яких відбувається
зменшення економічних вигод у вигляді
вибуття активів або збільшення
зобов'язань, внаслідок чого
відбувається зменшення власного
капіталу (крім змін капіталу за рахунок
його вилучення або розподілу
власником).

Витрати, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу (п.138.2 ст.138 ПК України).

Відповідно до п.п.139.1.9 п.139.1 ст.139 ПК
України, не включаються до складу
витрат, витрати, що не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими первинними
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення бухгалтерського обліку та
нарахування податку.

Так, відповідно до п. 185.1 ст. 185 ПК
України, об'єктом оподаткування
податком на додану вартість є: а)
постачання товарів, місце постачання
яких розташоване на митній території
України, відповідно до статті 186 цього
Кодексу, у тому числі операції з
передачі права власності на об'єкти
застави позичальнику (кредитору), на
товари, що передаються на умовах
товарного кредиту, а також з передачі
об'єкта фінансового лізингу в
користування
лізингоотримувачу/орендарю; б)
постачання послуг, місце постачання
яких розташоване на митній території
України, відповідно до статті 186 цього
Кодексу; в) ввезення товарів на митну
територію України; г) вивезення товарів
за межі митної території України; ґ)
виключено; е) постачання послуг з
міжнародних перевезень пасажирів і
багажу та вантажів залізничним,
автомобільним, морським і річковим та
авіаційним транспортом.

Згідно з п. 198.2 ст. 198 ПК України датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається дата тієї події, що
відбулася раніше; - дата списання
коштів з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; - дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Так, пунктом 198.1 ст. 198 ПК України
визначено право на віднесення сум
податку до податкового кредиту виникає
у разі здійснення операцій з придбання
або виготовлення товарів (у тому числі
в разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг.

Згідно з п. 198.3 ст. 198 ПК України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з: -
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; - придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Пунктом 198.6 ст. 198 ПК України
встановлено, що не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
(або підтверджені податковими
накладними, оформленими з порушенням
вимог статті 201 цього Кодексу) чи не
підтверджені митними деклараціями,
іншими документами, передбаченими п.
201.11 ст. 201 цього Кодексу.

Пунктом 201.6 ст. 201 ПК України
передбачено, що податкова накладна є
податковим документом і одночасно
відображається у податкових
зобов'язаннях і реєстрі виданих
податкових накладних продавця та
реєстрі отриманих податкових
накладних покупця.

Згідно з пунктом 201.8 статті 201
Податкового кодексу України право на
нарахування податку та складання
податкових накладних надається
виключно особам, зареєстрованим як
платники податку в порядку,
передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення.

Таким чином, податковий кредит для
цілей визначення об'єкта оподаткування
податком на додану вартість мають бути
фактично здійснені і підтверджені
належним чином складеними первинними
документами, що відображають
реальність господарської операції, яка
є підставою для формування податкового
обліку платника податків.

Водночас за відсутності факту
придбання товарів чи послуг або в разі,
якщо придбані товари чи послуги не
призначені для використання у
господарській діяльності платника
податку відповідні суми не можуть
включатися до складу витрат для цілей
оподаткування податком на прибуток або
податкового кредиту з податку на
додану вартість навіть за наявності
формально складених, але недостовірних
документів або сплати грошових коштів.

Колегія суддів зазначає, що наявність у
покупця належно оформлених документів,
які відповідно до законодавства
необхідні для віднесення певних сум до
податкового кредиту, наприклад,
виданих продавцями податкових
накладних, не є безумовною підставою
для визначення податкового кредиту з
податку на додану вартість, якщо
відомості, які містяться в таких
документах, не відповідають дійсності,
зокрема, у випадку не здійснення самих
операцій.

Відповідно до листа ВАСУ від 02.06.2011
року, з метою встановлення факту
здійснення господарської операції,
формування витрат для цілей визначення
об'єкта оподаткування податком на
прибуток або податкового кредиту з
податку на додану вартість судам
належить з'ясувати, зокрема, рух
активів у процесі здійснення
господарської операції, установлення
спеціальної податкової
правосуб'єктності учасників
господарської операції та
установлення зв'язку між фактом
придбання товарів (послуг),
спорудженням основних фондів, імпортом
товарів (послуг), понесенням інших
витрат і господарською діяльністю
платника податку.

Будь-які документи (у тому числі
договори, накладні, рахунки тощо) мають
силу первинних документів лише в разі
фактичного здійснення господарської
операції.

Виконання договору позивача
підтверджується дослідженими судом
належним чином оформленими первинними
документами, які повністю відповідають
вимогам, встановленим ст. 9 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні» від
16.07.1999 року - містять назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції,
скріплені печатками контрагентів.

Позивач надав суду копії договору № 24/09
від 24.09.2012, податкової накладної № 1774
від 31.10.2012, видаткової накладеної № 1774
від 31.10.2013, податкової накладної № 1748
від 28.09.2012, видаткової накладної 1748 від
28.09.2013, платіжних доручень, яким
підтверджується сплата по укладеному
договору, виписку по рахункам.

Також представником позивача надано
договір № 26/12-1 про здачу в операційну
оренду основних засобів, що свідчить
про наявність у позивача будівлі та
обладнання.

Надано суду докази використання
придбаного товару у своїй діяльності, а
саме податкові накладні, що були ним
виписані.

Відповідно до ст.9 Закону України «Про
транспортно-експедиційну діяльність» -
факт надання послуги експедитора при
перевезенні підтверджується єдиним
транспортним документом або
комплектом документів (залізничних,
автомобільних, авіаційних накладних,
коносаментів тощо), які відображають
шлях прямування вантажу від пункту
його відправлення до пункту його
призначення.

Положення п. 11.1 "Правил перевезень
вантажів автомобільним транспортом в
Україні" затвердженими наказом
Міністерства транспорту України від
14.10.1997р. № 363 визначає, що основними
документами на перевезення вантажів є
товарно-транспортні накладні та
дорожні листи вантажного автомобіля.
Залежно від виду вантажу та його
специфічних властивостей до основних
документів додаються інші
(ветеринарні, санітарні та якісні -
сертифікати, свідоцтва, довідки,
паспорти тощо), що визначається
правилами перевезень зазначених
вантажів.

Товарно-транспортні накладні
виписувалися вантажовідправниками
(Клієнтами) в яких вказувалося
найменування вантажу та те, що після
доставки вантажу в пункт призначення
вантажоодержувач ставив відмітку на
транспортній накладній про отримання
вантажу.

Товарно-транспортна накладна та
підписаний пакет документів являється
доказом фактичного надання
транспортно-експедиторської послуги
Клієнту, та те, що вантаж реально
переміщався від вантажовідправника до
вантажоодержувача.

Позивачем вказано, що придбані
автозапчаснити перевозились
транспортом ТОВ «ТЦ «Анкомтех», що
підтверджується подорожніми листами
вантажного автомобіля та свідоцтвами
про реєстрацію транспортних засобів,
які позивач має в наявності.

Отже, позивачем підтверджено наявність
отримання послуг від ТОВ «Шоковіта», що
свідчить про те, що правочини між ними
здійснені з метою настання реальних
наслідків та збільшення обсягів
продажу.

На час взаємовідносин контрагент
позивача був зареєстрований в ЄДР
юридичних осіб та фізичних осіб
підприємців та взятий на податковий
облік в органах державної податкової
служби, як платник податку на додану
вартість.

Податковим органом не було надано суду
доказів притягнення осіб - керівників
вказаних підприємств, до кримінальної
відповідальності по факту вчинення
злочину, передбаченого ст. 205 КК
України.

Апелянтом не було надано доказів на
підтвердження вимог апеляційної
скарги, а висновки суду першої
інстанції є такими, що відповідають
вимогам закону і доводами апеляційної
скарги не спростовуються.

Перевіривши мотивування судового
рішення та доводи апеляційної скарги,
відповідно до вимог ст. 6 Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод щодо справедливого судового
розгляду, врахувавши ст. 8 КАС України,
відповідно до якої суд застосовує
принцип верховенства права з
урахуванням судової практики
Європейського Суду з прав людини,
судова колегія вважає, що суд першої
інстанції дійшов вірного висновку щодо
задоволення позову, через що постанову
суду першої інстанції слід залишити
без змін.

Керуючись ст.ст. 8, 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206,
212, 254 КАС України, п. 2, 3, 4, 5, 6, 9 постанови
Пленуму Вищого адміністративного суду
України «Про судове рішення в
адміністративній справі» колегія
суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у
Києво-Святошинському районі Головного
управління Міндоходів у Київській
області на постанову Київського
окружного адміністративного суду від
19.12.2013 року у справі за
адміністративним позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю «ТЦ
«Анкомтех» до Державної податкової
інспекції у Києво-Святошинському
районі Головного управління
Міндоходів у Київській області про
скасування податкового
повідомлення-рішення - залишити без
задоволення.

Постанову Київського окружного
адміністративного суду від 19.12.2013 року
- залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складання
в повному обсязі, тобто з 18.03.2014 року,
шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя:
В. В. Кузьменко

Судді:
Я. М. Василенко

О. І. Шурко

Повний текст ухвали виготовлено 18.03.2014
року.

Головуючий суддя
Кузьменко В. В.

Судді:
Василенко Я.М.

Шурко О.І.