Справа № 576/69/14-а
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2014-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2014 р. Справа № 576/69/14-аКолегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Перцової Т.С.

Суддів: Дюкарєвої С.В. , Жигилія С.П.

розглянувши в порядку письмового
провадження у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Управління Пенсійного фонду
України в м.Глухові та Глухівському
районі Сумської області на постанову
Глухівського міськрайонного суду
Сумської області від 06.02.2014р. по
справі № 576/69/14-а

за позовом ОСОБА_1

до Управління Пенсійного фонду
України в м.Глухові та Глухівському
районі Сумської області

про зарахування до трудового стажу
часу відбування покарання,-

ВСТАНОВИЛА:

14.01.2014 року ОСОБА_1 (далі по тексту -
позивач) звернувся до суду з позовом до
Управління Пенсійного фонду України в
м. Глухові та Глухівському районі
Сумської області (далі по тексту - УПФУ
в м. Глухові та Глухівському районі,
відповідач), в якому просив суд
зобов'язати УПФУ в м. Глухові та
Глухівському районі Сумської області
зарахувати позивачеві до страхового
стажу та спеціального стажу роботи час
відбування позивачем покарання у
вигляді виправних робіт згідно з
вироком Глухівського райнарсуду
Сумської області від 18.09.1990 року - з
01.10.1990 року по 01.04.1992 року та час
відбування позивачем покарання у
вигляді виправних робіт згідно з
вироком Глухівського райнарсуду
Сумської області від 18.08.1995 року - з
25.08.1995 року по 24.08.1996 року.

Постановою Глухівського
міськрайонного суду Сумської області
від 06.02.2014 року по справі № 576/69/14-а позов
ОСОБА_1 задоволено частково.

Зобов'язано Управління Пенсійного
фонду України в місті Глухові і
Глухівському районі Сумської області
зарахувати ОСОБА_1 до загального стажу
роботи час відбування покарання у виді
виправних робіт згідно з вироком
Глухівського райнарсуду Сумської
області від 18 вересня 1990 року - з 01
жовтня 1990 року по 01 квітня 1992 року та
згідно з вироком Глухівського райсуду
Сумської області від 18 серпня 1995 року з
25 серпня 1995 року по 24 серпня 1996 року.

Відповідач, не погодившись із вказаною
постановою суду першої інстанції,
подав апеляційну скаргу, в якій,
посилаючись на порушення судом першої
інстанції при прийнятті оскаржуваної
постанови норм матеріального та
процесуального права, просить суд
апеляційної інстанції скасувати
постанову Глухівського міськрайонного
суду Сумської області від 06.02.2014 року по
справі № 576/69/14-а та прийняти нову, якою
відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги зазначив, що Глухівським
міськрайонним судом Сумської області
при винесенні спірної постанови
помилково застосовано до спірних
відносин ч. 3 ст.42 Кримінально -
виконавчого кодексу України, яка
передбачає зарахування часу
відбування засудженим покарання у
вигляді виправних робіт до загального
стажу роботи. Проте, вказана норма не
може бути застосована при призначенні
пенсії ОСОБА_1 оскільки умови відбуття
покарання у вигляді виправних робіт,
при яких час відбуття покарання
зараховується в загальний трудовий
стаж, діють з 1 січня 2004 року і
поширюються на осіб, які відбувають
(відбували) покарання у цей час.
Враховуючи, що позивач відбував
покарання в період, що передував
набранню чинності
Кримінально-виконавчим кодексом
України, умови відбування ним
покарання визначались
Виправно-трудовим кодексом України від
23.12.1970 року, яким (в редакції, чинній на
час виникнення спірних відносин) не
було передбачено безумовного
зарахування періоду відбування
покарання у виді виправних робіт до
загального трудового стажу. З огляду на
викладене, вважає правомірною відмову
відповідача у зарахуванні періодів
роботи з 01 жовтня 1990 року по 01 квітня 1992
року та з 25 серпня 1995 року по 24 серпня 1996
року до загального трудового стажу.

Позивач в надісланих до суду письмових
запереченнях просив суд апеляційної
інстанції в задоволенні апеляційної
скарги відмовити, постанову суду
першої інстанції залишити без змін. З
посиланням на ч.3 ст.42
Кримінально-виконавчого кодексу
України, ст.24, п. «а» ст.56 Закону України
«Про пенсійне забезпечення» вважає, що
періоди відбування позивачем
покарання у виді виправних робіт з 01
жовтня 1990 року по 01 квітня 1992 року та з 25
серпня 1995 року по 24 серпня 1996 року за
умовами відбування покарання,
визначеними КВК України, повинні бути
зараховані до загального трудового
стажу позивача.

Враховуючи неприбуття жодної з осіб,
які беруть участь у справі, у судове
засідання, хоча вони були належним
чином повідомлені про дату, час і місце
судового засідання, клопотання
позивача про розгляд справи за його
відсутності, колегія суддів на
підставі п. 2 ч. 1 ст. 197 Кодексу
адміністративного судочинства України
вважає за можливе розглянути справу в
порядку письмового провадження за
наявними в справі матеріалами.

Колегія суддів, вислухавши
суддю-доповідача, перевіривши в межах
апеляційної скарги рішення суду першої
інстанції, доводи апеляційної скарги,
дослідивши матеріали справи, вважає, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
вироком Глухівського райнарсуду
Сумської області від 19 вересня 1990 року
ОСОБА_1 визнано винним за ч.3 ст. 81 КК
УРСР та призначено за цим законом
покарання строком один рік шість
місяців виправних робіт за місцем
роботи з утриманням 20 відсотків із
заробітку з конфіскацією майна - 80 руб.
(а.с. 8).

Вироком Глухівського райсуду Сумської
області від 18 серпня 1995 року ОСОБА_1
визнано винним за ч.1 ст. 81 КК УРСР та
призначено за цим законом покарання
один рік виправних робіт по місцю
роботи з утриманням 15 відсотків
заробітку в дохід держави (а.с. 9).

Згідно з трудовою книжкою колгоспника
ОСОБА_1 вступив до членів колгоспу в 1977
році, 11 березня 1978 року прийнятий на
роботу трактористом КСП «Новий мир», 10
січня 2001 року звільнений за власним
бажанням (а.с. 10-11).

Відповідно до запису в трудовій книжці
колгоспника без номеру зазначено, що «з
01 жовтня 1990 року по 01 квітня 1992 року
відбував покарання в виді виправних
робіт (в стаж не зараховувати)» та
запису без номеру і дати «з 25 серпня 1995
року по 24 серпня 1996 року відбував
покарання в виді виправних робіт (не
зараховувати в загальний і
безперервний трудовий стаж)».

16.12.2013 року ОСОБА_1 звернувся до УПФУ в
м. Глухові та Глухівському районі із
заявою щодо призначення пенсії на
пільгових умовах за п. «в» ст.13 Закону
України «Про пенсійне забезпечення»,
однак, листом № 49/Т від 27.12.2013 року
позивачу відмовлено у призначенні
пенсії з підстав відсутності
необхідного 25-річного трудового стажу,
та повідомлено, що періоди роботи
позивача з 01.10.1990 року по 01.04.1992 року та з
25.08.1995 року по 24.08.1996 року не зараховано
ані до пільгового, ані до загального
трудового стажу, у зв'язку з тим, що за
цей період відсутня сплата страхових
внесків (а.с.14).

Не погодившись з такими діями
відповідача, позивач звернувся до суду
з даним позовом про зобов'язання УПФУ в
м. Глухові та Глухівському районі
зарахувати до страхового стажу та
спеціального стажу роботи час
відбування позивачем покарання у
вигляді виправних робіт згідно з
вироками суду - з 01.10.1990 року по 01.04.1992
року та з 25.08.1995 року по 24.08.1996 року.

Задовольняючи частково позовні вимоги,
суд першої інстанції виходив з
відсутності підстав для відмови у
зарахуванні часу відбування позивачем
покарання у виді виправних робіт з 1
жовтня 1990 року по 1 квітня 1992 року та з 25
серпня 1995 року по 24 серпня 1996 року до
загального стажу роботи.

Колегія суддів не погоджується з таким
висновком суду першої інстанції, з
огляду на таке.

Статтею 83 Закону України "Про пенсійне
забезпечення" передбачено, що пенсії за
віком призначаються з дня досягнення
пенсійного віку, якщо звернення за
пенсією надійшло не пізніше 3 місяців з
дня досягнення пенсійного віку.

Положеннями статті 12 Закону України
"Про пенсійне забезпечення" визначено,
що право на пенсію за віком мають:
чоловіки - після досягнення 60 років і
при стажі роботи не менше 25 років; жінки
- після досягнення 55 років і при стажі
роботи не менше 20 років.

Згідно з пп. "в" ч.1 ст.13 Закону України
"Про пенсійне забезпечення" на
пільгових умовах мають право на пенсію
за віком, незалежно від місця останньої
роботи, зокрема, трактористи-машиністи,
безпосередньо зайняті у виробництві
сільськогосподарської продукції в
колгоспах, радгоспах, інших
підприємствах сільського
господарства, - чоловіки після
досягнення 55 років і при загальному
стажі роботи не менше 25 років, з них не
менше 20 років на зазначеній роботі.

У відповідності до ст.56 Закону України
«Про пенсійне забезпечення» до стажу
роботи зараховується робота,
виконувана на підставі трудового
договору на підприємствах, в установах,
організаціях і кооперативах, незалежно
від використовуваних форм власності та
господарювання, а також на підставі
членства в колгоспах та інших
кооперативах, незалежно від характеру
й тривалості роботи і тривалості
перерв.

При обчисленні стажу роботи в колгоспі
за період після 1965 року, якщо член
колгоспу не виконував без поважних
причин встановленого мінімуму
трудової участі в громадському
господарстві, враховується час роботи
за фактичною тривалістю.

До стажу роботи зараховується також,
зокрема, будь-яка інша робота, на якій
працівник підлягав державному
соціальному страхуванню, або за умови
сплати страхових внесків, період
одержання допомоги по безробіттю, а
також робота в'язнів і робота за
угодами цивільно-правового характеру
за умови сплати страхових внесків.

Колегія суддів вважає за необхідне
зазначити, що положеннями ст. 62 Закону
України „Про пенсійне забезпечення"
встановлено, що основним документом, що
підтверджує стаж роботи, є трудова
книжка. Порядок підтвердження наявного
трудового стажу при відсутності
трудової книжки або відповідних
записів у ній встановлюється Кабінетом
Міністрів України.

Зазначеній нормі відвідає пункт 1
Порядку підтвердження наявного
трудового стажу для призначення пенсій
за відсутності трудової книжки або
відповідних записів у ній,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 12 серпня 1993 року
№ 637.

Наявною в матеріалах справи копією
трудової книжки позивача підтверджено,
що ОСОБА_1 з 11.03.1978 року по 10.01.2001 року
працював трактористом у колгоспі
(згодом КСП) «Новий мир». При цьому, в
період з 01.10.1990 року по 01.04.1992 року та з
25.08.1995 року по 24.08.1996 року позивач
відбував покарання у виді виправних
робіт з утриманням в дохід держави 20% та
15% заробітку відповідно.

Колегія суддів зазначає, що у трудовій
книжці позивача поряд із записами про
роботу та відбування покарання у
вказані періоди наявні записи про те,
що дані періоди не зараховуються до
стажу роботи (а.с.10, зворотній бік).

Дані записи виконані на підставі
вироку Глухівського райнарсуду
Сумської області від 18 серпня 1990 року у
справі № 1-58/1990 р. та вироку
Глухівського райсуду Сумської області
від 18.08.1995 року у справі № 1-131/1995 р.,
якими ОСОБА_1 було засуджено до
виправних робіт строком на один рік
шість місяців та один рік, відповідно,
за місцем роботи.

Враховуючи період відбування
покарання у вигляді виправних робіт ( з
01.10.1990 року по 01.04.1992 року та з 25.08.1995 року
по 24.08.1996 року), умови відбуття
позивачем покарання передбачались
Виправно - трудовим кодексом України
від 23.12.1970 р.

Положеннями ч.4 ст.95 Виправно-трудового
кодексу України від 23.12.1970 року, якими
було урегульовано порядок і умови
виконання покарання у виді виправних
робіт та які були чинними у період
відбування позивачем покарання,
визначено, що час відбування покарання
у виді виправних робіт може бути
включений судом до загального
трудового стажу засудженого.

У відповідності до ст.414-1
Кримінально-процесуального кодексу
України від 28.12.1960 року (в редакції,
чинній на час відбування позивачем
покарання) питання про включення до
загального трудового стажу часу роботи
в колонії-поселенні і відбування
виправних робіт без позбавлення волі у
випадках, передбачених відповідно
статтями 33 і 103 Виправно-трудового
кодексу України, вирішується суддею
районного (міського) суду за місцем
проживання особи, яка відбула
покарання.

Зазначене питання розглядається
суддею щодо особи, яка відбула
покарання в колонії-поселенні, за
спільним клопотанням органу, що відає
виконанням покарання, і спостережної
комісії при виконавчому комітеті
місцевої Ради народних депутатів, а
щодо особи, яка відбула виправні роботи
без позбавлення волі, - за її
клопотанням. До клопотання повинні
бути додані копія вироку, довідка про
відбуття покарання і характеристика
відповідно адміністрації
колонії-поселення або адміністрації та
громадської організації підприємства,
установи чи організації про роботу і
поведінку особи в період відбування
нею покарання.

Як зазначає відповідач по справі та не
спростовується позивачем, відносно
ОСОБА_1 спеціальних рішень суду про
зарахування до загального трудового
стажу часу відбування покарання з
01.10.1990 року по 01.04.1992 року та з 25.08.1995 року
по 24.08.1996 року не приймалось.

Колегія суддів вважає помилковим
посилання суду першої інстанції на
положення ч.3 ст. 42
Кримінально-виконавчого кодексу
України від 11.07.2003 р., відповідно до яких
час відбування засудженим покарання у
виді виправних робіт зараховується в
загальний стаж роботи, з огляду на таке.

Відповідно до позиції Конституційного
Суду України, наведеній у пункті 2
мотивувальної частини рішення у справі
за конституційним зверненням
Національного банку України щодо
офіційного тлумачення положення
частини першої статті 58 Конституції
України (справа про зворотну дію в часі
законів та інших нормативно-правових
актів) від 9 лютого 1999 року № 1-7/99, дію
нормативно-правового акта в часі треба
розуміти так, що вона починається з
моменту набрання цим актом чинності і
припиняється з втратою ним, чинності,
тобто до події, факту застосовується
той закон або інший
нормативно-правовий акт, під час дії
якого вони настали або мали місце.

Частиною 2 статті 3
Кримінально-виконавчого кодексу
України передбачено, що порядок і
умови виконання та відбування покарань
визначаються та забезпечуються
відповідно до законодавства, яке діє на
час виконання та відбування
кримінального покарання.

Таким чином, умови відбування
покарання у виді виправних робіт, при
яких час відбування покарання
зараховується до загального трудового
стажу, діють з 01.01.2004 року і поширюються
на осіб, які відбували покарання у
вказаний час.

Отже, зарахування часу відбування
покарання у виді виправних робіт є
умовами відбування покарання, а не
правом позивача.

В період, коли відбував покарання
позивач, діяли норми
Виправно-трудового кодексу України від
23.12.1970 року, якими безумовного
зарахування періоду відбування
покарання до загального трудового
стажу не було передбачено.

Згідно з ч.4 ст. 24 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», періоди трудової
діяльності та інші періоди, що
враховувалися до стажу роботи для
призначення пенсії до набрання
чинності цим Законом, зараховуються до
страхового стажу в порядку і на умовах,
передбачених законодавством, що діяло
раніше, крім випадків, передбачених цим
Законом.

З огляду на викладене, колегія суддів
приходить до висновку, що період
відбування покарання з 01.10.1990 року по
01.04.1992 року та з 25.08.1995 року по 24.08.1996 року
не може бути зараховано Управлінням
Пенсійного фонду України в м. Глухові
та Глухівському районі Сумської
області до загального трудового стажу
ОСОБА_1

Колегія суддів вважає
необґрунтованими доводи суду першої
інстанції, з посиланням на ст.58
Конституції України, про необхідність
застосування до спірних відносин норм
Кримінально-виконавчого кодексу
України від 11.07.2003 року, оскільки в
даному випадку мова йде не про
пом'якшення або скасування
відповідальності, а про врегулювання
питання щодо зарахування до стажу
роботи часу відбування засудженим
покарання у виді виправних робіт.

Статтею 19 Конституції України
встановлено, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Положеннями частини третьої статті 2
Кодексу адміністративного
судочинства України визначено
критерії, яким повинні відповідати
рішення, дія чи бездіяльність суб'єкта
владних повноважень. Згідно з цими
критеріями адміністративний суд при
розгляді справи щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень повинен
перевірити, зокрема, чи вчинені
оскаржувані дії на підставі, у межах
повноважень і у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

З огляду на досліджені докази та
встановлені у справі фактичні
обставини, колегія суддів приходить до
висновку, що УПФУ в м. Глухові та
Глухівському районі, відмовляючи у
зарахуванні до загального трудового
стажу ОСОБА_1 періодів відбування
покарання з 01.10.1990 року по 01.04.1992 року та
з 25.08.1995 року по 24.08.1996 року, діяло в
межах повноважень, на підставі та у
спосіб, що передбачені Законами
України "Про пенсійне забезпечення",
"Про загальнообов`язкове державне
пенсійне страхування", з дотриманням
вимог ч.3 ст.2 КАС України, а тому,
позовні вимоги ОСОБА_1 про зобов'язання
відповідача зарахувати вказані
періоди до загального трудового стажу
позивача не підлягають задоволенню.

Не підлягають також задоволенню і
позовні вимоги щодо зарахування
вищевказаних періодів відбування
покарання до спеціального трудового
стажу, який дає право виходу на пенсію
на пільгових умовах, оскільки визнання
пільгового стажу позивача є неможливим
без віднесення відповідних періодів
роботи до загального трудового стажу.
Крім того, нормами Виправно-трудового
кодексу України, який діяв на час
відбування позивачем покарання,
взагалі не передбачено зарахування
строку відбування покарання до
спеціального (пільгового) трудового
стажу.

У відповідності до п.п.1, 3, 4 ч.1 ст.202 КАС
України неповне з'ясування обставин у
справі, невідповідність висновків суду
обставинам справи є підставами для
скасування рішення суду першої
інстанції та ухвалення нового рішення.

Згідно ч.2 ст.205 КАС України суд
апеляційної інстанції за наслідками
розгляду апеляційної скарги може
прийняти нову постанову, якою суд
апеляційної інстанції задовольняє або
не задовольняє позовні вимоги.

Враховуючи викладене, колегія суддів
дійшла висновку, що постанова
Глухівського міськрайонного суду
Сумської області від 06.02.2014 року по
справі № 576/69/14-а підлягає скасуванню з
прийняттям нової постанови про відмову
у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 197, п. 3 ст. 198, п.
4 ч.1 ст. 202, 205, 207, 209, 254 Кодексу
адміністративного судочинства,
колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в м.Глухові та
Глухівському районі Сумської області
задовольнити.

Постанову Глухівського міськрайонного
суду Сумської області від 06.02.2014р. по
справі № 576/69/14-а скасувати.

Прийняти нову постанову, якою в
задоволенні позовних вимог -
відмовити.

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили.

Головуючий суддя Перцова Т.С.Судді
Дюкарєва С.В. Жигилій С.П.