Справа № 640/18281/13-а
Суддя: Кононенко З.О.
Дата ухвалення: 2014-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2014 р.Справа № 640/18281/13-аКолегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Кононенко З.О.

Суддів: Бондара В.О. , Калитки О. М.

за участю секретаря судового засідання
Вовченко І.В

позивача
ОСОБА_1,

представника
відповідача Савченко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на постанову Київського
районного суду м. Харкова від
26.12.2013р. по справі № 640/18281/13-а

за позовом ОСОБА_1

до управління служби у справах
дітей Департаменту праці та соціальної
політики Харківської міської ради
треті особи ОСОБА_3

про зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач ОСОБА_1, звернувся до
Київського районного суду м. Харкова з
позовом до управління служби у справах
дітей Департаменту праці та соціальної
політики Харківської міської ради та
просив суд постановити рішення, згідно
якого зобов'язати відповідача
узгодити в порядку ч. 3 ст. 7 Закону
України «Про свободу пересування та
вільний вибір місця проживання в
Україні» зняття неповнолітньої сироти
ОСОБА_4 з реєстрації в квартирі за
адресою: АДРЕСА_1.

Постановою Київського районного суду
м. Харкова від 26.12.13 року у задоволені
адміністративного позову відмовлено.

Позивач, не погодившись із постановою
суду першої інстанції, подав
апеляційну скаргу, в якій просить суд
апеляційної інстанції оскаржувану
постанову скасувати та прийняти нову,
якою задовольнити позовні вимоги у
повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги позивач посилається на
порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи.

Колегія суддів, заслухавши
суддю-доповідача, пояснення
представників сторін, перевіривши
доводи апеляційної скарги, рішення
суду першої інстанції, дослідивши
матеріали справи, вважає, що апеляційна
скарга позивача не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
неповнолітня ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 є
дитиною-сиротою.

Відповідно до рішенням виконавчого
комітету Ленінської районної у м.
Харкові ради від 08.07.2008 року №372,
позивача призначено опікуном над
малолітньою онукою, ОСОБА_4 На термін
перебування під опікою визначено місце
проживання малолітньої ОСОБА_4, за
адресою опікуна: АДРЕСА_1.

Неповнолітня ОСОБА_4 з 28.07.2008 року
зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1. за
заявою ОСОБА_1

Рішенням виконавчого комітету
Ленінської районної у м. Харкові ради
від 07.09.2010 року №974 звільнено ОСОБА_1,
від обов'язків опікуна над
неповнолітньою онукою ОСОБА_4 та
влаштовано ОСОБА_4 до державного
виховного закладу на повне державне
утримання.

На підставі рішення виконавчого
комітету Київської районної ради у м.
Харкові ради від 02.11.2010 року №208-1, над
ОСОБА_4, встановлено опіку,
піклувальником неповнолітньої
призначено ОСОБА_3, та передано ОСОБА_4
на постійне проживання в родину
піклувальника.

Пунктом 4 зазначеного рішення, за
неповнолітньою ОСОБА_4 закріплено
право на житлову площу за адресою:
АДРЕСА_1.

Як вбачається з листа Управління служб
у справах дітей Департаменту праці та
соціальної політики ХМР від 04.10.2013 року,
позивачу на його звернення щодо
погодження зняття з реєстрації місця
проживання неповнолітньої ОСОБА_4
надано роз'яснення, що відповідно до
Закону України «Про забезпечення
організаційно-правових умов
соціального захисту дітей-сиріт та
дітей, позбавлених батьківського
піклування», Житлового кодексу, за
неповнолітньою зберігається право на
житло, яке рішенням виконкому від 02.11.2010
року було визначено АДРЕСА_1.

Відмовляючи у задоволені
адміністративного позову, суд першої
інстанції виходив з того, що відповідач
- управління служби у справах дітей
Департаменту праці та соціальної
політики Харківської міської ради діяв
у межах повноважень, у спосіб
передбачений законом та не порушував
прав позивача в публічно-правовій
сфері.

Колегія суддів погоджується з
вищезазначеним висновком суду першої
інстанції, враховуючи наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Законом України «
Про органи і служби у справах дітей та
спеціальні установи для дітей» служби
у справах дітей виконавчих органів
міських рад є суб'єктом щодо
забезпечення прав дітей на життя,
розвиток, виховання та освіту.

Згідно з ст. 4 Законом України « Про
органи і служби у справах дітей та
спеціальні установи для дітей» до
основних завдань служб у справах дітей
віднесено питання щодо здійснення
самостійно або разом з відповідними
органами місцевого самоврядування
заходів щодо захисту прав, свобод і
законних інтересів дітей, забезпечення
додержання вимог законодавства щодо
встановлення опіки та піклування над
дітьми, їх усиновлення.

Відповідно до рішення 1 сесії 6
скликання Харківської міської ради від
24.11.2010 № 07/10 «Про затвердження положень
виконавчих органів Харківської
міської ради 6 скликання» Управління
служб у справах дітей Департаменту
праці та соціальної політики
Харківської міської ради (далі -
Управління) є самостійним виконавчим
органом Харківської міської ради,
якому надані повноваження щодо
вирішення відповідно до законодавства
України питань опіки та піклування
щодо дітей, у тому числі по: визначенню
статусу дитини; влаштуванню дитини в
дитячі заклади та сімейні форми
виховання (опіка, піклування, прийомна
сім'я, дитячий будинок сімейного типу,
усиновлення); про повне державне
утримання дітей-сиріт, дітей,
позбавлених батьківського піклування
у сімейних формах виховання за рахунок
держави; захисту майнових і житлових
прав дітей тощо.

Таким чином, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про те, що розгляд заяви
ОСОБА_1 належить до повноважень та
владних функцій відповідача.

Відповідно до статті 32 Закону України
«Про забезпечення організаційно -
правових умов соціального захисту
дітей-сиріт та дітей, позбавлених
батьківського піклування» за
дітьми-сиротами зберігається право на
житло, в якому вони були зареєстровані
до установлення опіки, піклування,
влаштування у прийомні сім'ї та дитячі
будинки сімейного типу.

Відповідно до Житлового кодексу
України житлове приміщення
зберігається за тимчасово відсутніми
громадянами більш 6 місяців у випадку
влаштування дитини на виховання
опікуну, піклувальнику, в прийомну
сім'ю, в дитячі дома сімейного типу на
протязі всього часу перебування дитини
у піклувальника, в прийомній сім'ї,
дитячих домах сімейного типу.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 247, п.3 ч. 1 ст. 248
Сімейного кодексу України дитина, над
якою встановлено опіку або піклування,
дитина-сирота має право на збереження
права користування житлом, у якому вона
проживала до встановлення опіки або
піклування.

Відповідно до ч.3 ст. 25 Закону України
«Про охорону дитинства» у разі
передачі дітей-сиріт та дітей,
позбавлених батьківського піклування,
під опіку чи піклування, влаштування в
будинки дитини, дитячі будинки,
школи-інтернати, дитячі будинки
сімейного типу та прийомні сім'ї жиле
приміщення, в якому вони проживали,
зберігається за дітьми протягом усього
часу перебування їх в цих закладах, у
опікунів чи піклувальників, дитячому
будинку сімейного типу, прийомній сім'ї
незалежно від того, чи проживають у
жилому приміщенні, з якого вибули діти,
інші члени сім'ї.

Як вбачається з листа Управління служб
у справах дітей Департаменту праці та
соціальної політики ХМР від 04.10.2013 року,
наданого у відповідь на заяву позивача
щодо погодження зняття з реєстрації
місця проживання неповнолітньої
ОСОБА_4, відповідач, виконуючи свої
функції щодо захисту прав дитини
вважає, що за неповнолітньою
зберігається право на житло, яке
рішенням виконкому від 02.11.2010 року було
визначено АДРЕСА_1 з посиланням на
приведені вище норми чинного
законодавства.

Відповідно до ч. 3 ст. 7 Закону України
«Про свободу пересування та вільний
вибір місця проживання в Україні»
зняття з реєстрації місця проживання
дітей-сиріт та дітей, позбавлених
батьківського піклування, осіб,
стосовно яких встановлено опіку чи
піклування, здійснюється за
погодженням з органами опіки і
піклування.

Разом із заявою особа подає:

документ, до якого вносяться відомості
про зняття з реєстрації місця
проживання. Якщо дитина не досягла
16-річного віку, подається свідоцтво про
народження або свідоцтво про
належність до громадянства України;

військовий квиток або посвідчення про
приписку (для громадян, які підлягають
взяттю на військовий облік або
перебувають на військовому обліку).

У разі подачі заяви законним
представником особи додатково
подаються:

документ, що посвідчує особу законного
представника;

документ, що підтверджує повноваження
особи як законного представника, крім
випадків, коли законними
представниками є батьки (усиновлювачі).

Зняття з реєстрації місця проживання
особи за заявою законного представника
здійснюється за згодою інших законних
представників.

Таким чином, відповідно до норм Закону
України «Про свободу пересування та
вільний вибір місця проживання в
Україні» питання зняття з з реєстрації
місця проживання дитини-сироти
вирішується на підставі її особистої
заяви або її законного представника.

Як вбачається із матеріалі справи,
позивач ОСОБА_1 не є ні законним
представником неповнолітньої ОСОБА_4
ні її піклувальником, на підставі
рішення виконавчого комітету
Київської районної ради у м. Харкові
ради від 02.11.2010 року №208-1,
піклувальником неповнолітньої ОСОБА_4
призначено ОСОБА_3

Частиною 1 статті 6 Кодексу
адміністративного судочинства України
визначено, що кожна особа має право в
порядку, встановленому цим Кодексом,
звернутися до адміністративного суду,
якщо вважає, що рішенням, дією чи
бездіяльністю суб'єкта владних
повноважень порушені її права, свободи
або інтереси.

Відповідно до частини 2 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

Згідно з вимогами частини 1 статті 11
Кодексу адміністративного судочинства
України розгляд і вирішення справ в
адміністративних судах здійснюються
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості.

Відтак, згідно з вищевказаними нормами
права, особа має право звернутись до
адміністративного суду з позовом лише
у разі, якщо вона вважає, що рішенням,
дією чи бездіяльністю відповідача
(суб'єкта владних повноважень) порушено
її права, свободи чи інтереси у сфері
публічно-правових відносин. При цьому,
обставину дійсного (фактичного)
порушення відповідачем прав, свобод чи
інтересів позивача має довести
належними та допустимими доказами саме
позивач.

Задоволенню в адміністративному
судочинстві підлягають лише ті вимоги,
які відновлюють порушені права чи
інтереси особи в сфері
публічно-правових відносин.

В розумінні Кодексу адміністративного
судочинства України захист прав,
свобод та інтересів осіб завжди є
наступним, тобто передбачає наявність
встановленого судом факту їх
порушення.

Статтею 6 Кодексу адміністративного
судочинства України визначено право
особи на судовий захист, відповідно до
якого кожному гарантується право на
захист його прав, свобод та інтересів
незалежним і неупередженим судом.

Право на судовий захист має лише та
особа, яка є суб'єктом (носієм)
порушених прав, свобод чи інтересів.
Тож для того, щоб особі було надано
судовий захист, суд повинен встановити,
що особа дійсно має право, свободу чи
інтерес, про захист яких вона просить, і
це право, свобода чи інтерес порушені
відповідачем.

Враховуючи наведене, колегія суддів
надходить до висновку, що не
погодженням органом опіки і
піклування зняття з реєстрації ОСОБА_4
в АДРЕСА_1 не порушує прав позивача в
публічно-правовій сфері.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
суд першої інстанції дійшов вичерпних
юридичних висновків щодо встановлення
обставин справи і правильно застосував
норми матеріального та процесуального
права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених
вище підстав, висновків суду не
спростовують.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 199,
ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без
задоволення.

Постанову Київського районного суду м.
Харкова від 26.12.2013р. по справі №
640/18281/13-а залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
у касаційному порядку протягом
двадцяти днів з дня складання ухвали у
повному обсязі шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Кононенко
З.О.Судді(підпис) (підпис) Бондар В.О.
Калитка О.М. Повний текст ухвали
виготовлений 24.03.2014 р.