Справа № 805/8518/13-а
Суддя: Леонтович К.Г.
Дата ухвалення: 2014-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 березня 2014 року
м. Київ К/800/52934/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі

суддів: Леонтович К.Г.,Мороз Л.Л.,
Мироненка О.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в приміщенні суду справу
за касаційною скаргою державної
фінансової інспекції в Донецькій
області на постанову Донецького
окружного адміністративного суду від 5
серпня 2013 року та ухвалу Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 3 жовтня 2013 року у справі №805/8518/13-а
за позовом державного підприємства
"Донецька залізниця" до державної
фінансової інспекції в Донецькій
області про скасування вимоги, -

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2013 року ДП "Донецька
залізниця" звернулося в суд з позовом
до державної фінансової інспекції в
Донецькій області, в якому просило
скасувати вимогу про усунення
фінансових порушень, виявлених
ревізією фінансово-господарської
діяльності № 05-05.1-10-14/3915 від 9 квітня 2013
року в частині пункту 38 про
зобов'язання позивача стягнути 43065,67
гривень зайво виплачених виплат з осіб,
які їх отримали безпідставно, в порядку
та розмірах, встановлених статтями 127,
136 Кодексу законів про працю України, в
іншому порядку стягнути з осіб, винних
(бухгалтер 1 категорії, інженер з
підготовки кадрів) у зайвих грошових
виплат коштів у сумі 43065,67 гривень у
порядку та розмірах, встановлених
статтями 133 - 136 Кодексу законів про
працю України, також проведення
перерахунку та відповідні
взаємозвірки щодо сум внесків до Фонду
і повернути зайво сплачені кошти у сумі
16197,00 гривень (зарахувати в рахунок
майбутніх платежів).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
вимога в частині пункту 38, прийнята без
врахування приписів пункту 8 постанови
Кабінету Міністрів України № 700 від 28
червня 1997 року, якою передбачено 100%
оплати за перший місяць навчання при
перекваліфікації робітників або їх
навчанні, виходячи з потреб
виробництва інших професій. Натомість,
відповідачем помилково застосовано
пункт 3 вищевказаної постанови
Кабінету Міністрів України, що
упорядковує оплату праці учнів, а не
працівників. Крім того, наказом
Укрзалізниці 1-Ц від 02 січня 2002 року
встановлено, що у перший місяць роботи
кожен прийнятий працівник, що зайнятий
на роботах безпосередньо пов'язаних з
рухом поїздів, повинен пройти на
виробництві без відриву від основної
роботи індивідуальне навчання за
зазначеною професією. З зазначених
правових підстав, працівників, що
проходили навчання без відриву від
основної роботи та тих, що проходили
перекваліфікацію не можна вважати
учнями, тому оплата праці їм
проводиться у розмірі 100% тарифної
ставки. Втім, відповідач вважає, що
оплата праці учням повинна проводитися
у розмірі 75% тарифної ставки в перший і
другий місяці навчання.

Постановою Донецького окружного
адміністративного суду від 9 квітня 2013
року, залишеною без змін ухвалою
Донецького апеляційного
адміністративного суду від 3 жовтня 2013
року, позовні вимоги задоволені.
Скасований пункт 38 вимоги державної
фінансової інспекції в Донецькій
області № 05-05.1-10-14/3915 від 9 квітня 2013
року. Стягнуто з Державного бюджету
України на користь державного
підприємства "Донецька залізниця"
судові витрати з судового збору у
розмірі 55гривень 95 копійок.

Не погоджуючись з ухваленими по справі
рішеннями державна фінансова
інспекція в Донецькій області
звернулася до Вищого
адміністративного суду України з
касаційною скаргою, в якій просить
скасувати рішення судів першої і
апеляційної, посилаючись на порушення
судами норм матеріального та
процесуального права, ухвалити нове
рішення про відмову в задоволенні
позову.

Перевіривши правову оцінку обставин
справи та повноту їх встановлення,
доводи касаційної скарги,
проаналізувавши правильність
застосування судами норм
матеріального та процесуального права
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України вважає,
що касаційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судами першої і апеляційної інстанцій
встановлено, що з 26 листопада 2012 року по
19 лютого 2013 року ревізорами державної
фінансової інспекції в Донецькій
області проведена планова ревізія
фінансово-господарської діяльності
підприємства позивача за період з 1
квітня 2010 року по 1 жовтня 2012 року. За
наслідком проведення ревізії
складений акт № 05.1-16/01 від 26 лютого 2013
року, який позивач підписав із
запереченнями. Державною фінансовою
інспекцією в Донецькій області 9 квітня
2013 року на підставі висновків акту
ревізії прийнята вимога № 05-05.1-10-14/3915
про усунення фінансових порушень,
виявлених ревізією
фінансово-господарської діяльності,
яка оскаржується позивачем в частині
пункту 38. Вказаним пунктом вимоги від
підприємства позивача вимагається
стягнути 43065,67 гривень зайво виплачених
виплат з осіб, які їх отримали
безпідставно, в порядку та розмірах,
встановлених статтями 127, 136 Кодексу
законів про працю України, в іншому
порядку стягнути з осіб, винних
(бухгалтер 1 категорії ОСОБА_1, інженер
з підготовки кадрів ОСОБА_2) зайвих
грошових виплат коштів у сумі 43065,67
гривень у порядку та розмірах,
встановлених статтями 133 - 136 Кодексу
законів про працю України, провести
перерахунок та відповідні
взаємозвірки щодо сум внесків до Фонду
та повернути зайво сплачені кошти у
сумі 16197,00 гривень (зарахувати в рахунок
майбутніх платежів).

Згідно викладеного в акті ревізії,
підставами прийняття вимоги в частині
пункту 38 стало встановлення ревізією
порушення дотримання порядку оплати
праці при індивідуальному навчанні чи
перекваліфікації працівників
Іловайської дистанції колії Донецької
залізниці, за результатами якого зайво
нарахована та сплачена заробітна плата
склала 43065,67 гривень (у т.ч.
квітень-грудень 2010 року - 14401,23 грн.,
2011рік - 20678,38 грн., січень-листопад 2012
року - 7986,06 грн.) та, як наслідок - зайво
перераховано до державних цільових
фондів єдиного соціального внеску в
загальній сумі 16197,00 гривень ( у т.ч.
квітень-грудень 2010 року - 5416,30 грн., 2011
рік - 7777,14 грн., січень-листопад 2012 року -
3003,56 грн.), чим порушений пункт 3
Положення про оплату праці за час
виробничого навчання,
перекваліфікації або навчання інших
професій, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України № 700 від 28
червня 1997 року, пункт 21 Положення про
умови оплати праці працівників
залізничного транспорту,
затвердженого наказом Укрзалізниці
від 24 березня 2011 року № 098-Ц, пункт 7.4.1
Положення про професійне навчання
робітників на підприємствах
залізничного транспорту України,
затвердженого наказом Укрзалізниці
від 02 січня 2002 року № 1-Ц, статті 12
Закону України "Про оплату праці",
статті 207 Кодексу законів про працю
України. Судами попередніх інстанцій
встановлено, що 104 особи проходили
навчання на виробництві та
перекваліфікацію без відриву від
виробництва, працювали під час
індивідуального навчання, яким оплата
праці проводилася у розмірі 100%
тарифної ставки.

Суди першої та апеляційної
інстанції,задовольняючи позовні
вимоги виходили з того, що оскільки всі
104 особи проходили навчання та
перекваліфікацію без відриву на
виробництві, тобто, на робочому
місці,які не підпадають під визначення
терміну - учні, тому відповідно Кодекс
законів про працю України, Закону
України "Про оплату праці" їм була
проведена оплата на підприємстві.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
погоджується з висновками судів першої
і апеляційної інстанцій виходячи з
наступного.

Згідно обставин справи між сторонами
виник спір щодо законності направленої
відповідачем вимоги в частині її
оскарження та правомірність
визначення відповідачем порушень
вимог чинного законодавства, виявлених
в ході проведеної ревізії стосовно
обставин нарахування заробітної плати
працівникам, які проходили професійне
навчання та перекваліфікацію без
відриву від виробництва на
підприємстві, яким позивач провів 100%
оплату, а відповідач вважає, що оплата
повинна проводитися 75%.

Спірним питанням даної справи є
правомірність визначення відповідачем
порушень вимог чинного законодавства,
виявлених в ході проведеної ревізії
стосовно обставин виплати заробітної
плати працівникам позивача при
індивідуальному навчанні чи
перекваліфікації працівників
залізниці без відриву від виробництва.

Економічні, правові та організаційні
засади оплати праці працівників, які
перебувають у трудових відносинах, на
підставі трудового договору з
підприємствами, установами,
організаціями усіх форм власності та
господарювання, сфери державного і
договірного регулювання оплати праці
визначені розділом 7 Кодексу законів
про працю України та Законом України
"Про оплату праці".

Згідно статі 97 Кодексу законів про
працю України оплата праці працівників
здійснюється за погодинною, відрядною
або іншими системами оплати праці.
Форми і системи оплати праці, норми
праці, розцінки, тарифні сітки, ставки,
схеми посадових окладів, умови
запровадження та розміри надбавок,
доплат, премій, винагород та інших
заохочувальних, компенсаційних і
гарантійних виплат встановлюються
підприємствами, установами,
організаціями самостійно у
колективному договорі з дотриманням
норм і гарантій, передбачених
законодавством, генеральною та
галузевими (регіональними) угодами.

Частиною 3 цієї статті передбачено, що
конкретні розміри тарифних ставок
(окладів) і відрядних розцінок
робітникам, посадових окладів
службовцям, а також надбавок, доплат,
премій і винагород встановлюються
власником або уповноваженим ним
органом з урахуванням вимог,
передбачених частиною другою цієї
статті.

Аналогічні положення містяться в
статті 15 Закону України "Про оплату
праці".

Накази позивача про індивідуальне
навчання працівників приймалися на
підставі Положення про професійне
навчання робітників на підприємствах
залізничного транспорту,
затвердженого наказом Укрзалізниці
від 2 січня 2002 року № 1-Ц.

Крім того, позивачем надано три накази
про скасування професійного навчання
щодо десяти працівників Іловайської
дистанції колії: від 30 вересня 2011 року
№ 774, від 16 грудня 2011 року № 1111 та від 17
грудня 2012 року № 935

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що 104 працівники зі 114
зазначених у акті перевірки проходили
навчання на виробництві та
перекваліфікацію без відриву від
виробництва.

Враховуючи наведене та законодавчі
норми у позивача не було підстав для
невиплати 100% заробітної плати.

Спірним питанням даної справи є різне
тлумачення одних і тих же норм права.
Так, відповідач посилається на
порушення позивачем пункту 3 Положення
про оплату праці за час виробничого
навчання, перекваліфікації або
навчання інших професій, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
№ 700 від 28 червня 1997 року стосовно
оплати праці учнів та пункту 8 цієї ж
постанови щодо оплати праці робітників
за час перекваліфікації або навчання,
на який посилається позивач.

Сумісним наказом Міністерства праці та
соціальної політики України та
Міністерства освіти і науки України №
127/151 від 26.03.2001 року, зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 6 квітня
2001 року за № 315/5506 затверджене
Положення про професійне навчання
працівників на виробництві. Згідно
пункту 1.4. цього Положення професійне
навчання працівників роботодавця
носить безперервний характер і
проводиться протягом їх трудової
діяльності з метою поступового
розширення та поглиблення їх знань,
умінь та навичок відповідно до вимог
виробництва.

Судами першої та апеляційної інстанції
встановлено, що виробниче навчання
працівників позивача проводилося без
відриву від виробництва, на робочому
місці, оскільки це передбачено
підпунктом 1.6.2 пункту 1.6 Положення про
професійне навчання робітників на
підприємствах залізничного транспорту
України, затвердженого наказом
Укрзалізниці від 2 січня 2002 року № 1-Ц.

Суди попередніх інстанцій прийшли до
обґрунтованих висновків, що посилання
відповідача на порушення позивачем,
вказані в акті ревізії та вимозі пункту
3 Положення про оплату праці за час
виробничого навчання,
перекваліфікації або навчання інших
професій, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України № 700 від 28
червня 1997 року, необґрунтовані,
оскільки спірний пункт 3 Положення
визначає порядок оплати праці саме
учнів, в той час як, всі особи, що
навчалися були діючими працівниками
залізниці, а не учнями, про що також
вказано в наказах про індивідуальне
навчання працівників залізниці.

Необґрунтовані посилання відповідача
і на порушення пункту 21 Положення про
умови оплати праці працівників
залізничного транспорту,
затвердженого наказом Укрзалізниці
від 24 березня 2011 року № 098-Ц, пункту 7.4.1
Положення про професійне навчання
робітників на підприємствах
залізничного транспорту України,
затвердженого наказом Укрзалізниці
від 02 січня 2002 року № 1-Ц, статті 12
Закону України "Про оплату праці",
оскільки вони також стосуються учнів, а
не працівників підприємства.

Виходячи з вищенаведеного колегія
суддів вважає обґрунтованим висновки
судів першої та апеляційної інстанції
про обґрунтованість вимог позивача
щодо скасування вимоги № 05-05.1-10-14/3915 від
9 квітня 2013 року в частині пункту 38.

Відповідно ст.224 КАС України суд
касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанцій не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій.

Колегія суддів вважає, що доводи
касаційної скарги не дають підстав для
висновку про неправильне застосування
судами норм матеріального чи
процесуального права, яке призвело або
могло призвести до неправильного
вирішення справи.

З урахуванням викладеного, судами
першої і апеляційної інстанцій
винесені законні і обґрунтовані
рішення, постановлені з дотриманням
норм матеріального та процесуального
права і підстав для їх скасування не
вбачається.

Керуючись ст.ст. 220, 222, 223, 224, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України, -

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу державної фінансової
інспекції в Донецькій області залишити
без задоволення.

Постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 5 серпня 2013
року та ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 3 жовтня 2013
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через 5
днів після направлення її копій особам,
які беруть участь у справі і може бути
переглянута Верховним Судом України з
підстав передбачених ст.ст.237-239-1
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Судді: