Справа № 122/19582/13-а
Суддя: Кобаль Михайло Іванович
Дата ухвалення: 2014-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Ухвала

Іменем України

Справа № 122/19582/13-а

24.02.14 м. Севастополь

Севастопольський
апеляційний адміністративний суд у
складі колегії суддів:

головуючого судді Кобаля М.І.,

суддів Курапової З.І. ,

Воробйової С.О.

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Публічного акціонерного товариства
"Піреус банк МКБ" на постанову
Залізничного районного суду м.
Сімферополь (суддя Уржумова Н.В. ) від
11.10.13 у справі № 122/19582/13-а

за позовом Публічного
акціонерного товариства "Піреус банк
МКБ" (вул.
Севастопольська,4,Сімферополь,Автономн
а Республіка Крим,95011)

до Виконавчого комітету
Сімферопольської міської ради АР Крим
(вул. Толстого, 15, Сімферополь,
Автономна Республіка Крим,95000)

треті особи:

Служба зі справ дітей Сімферопольської
міської ради АР Крим (вул. Толстого. 15,
Сімферополь, Автономна Республіка
Крим,95000)

Комунальне підприємство "ЖЕО
Центрального району м. Сімферополі"
(вул.Кримських
Партизан,13,Сімферополь,Автономна
Республіка Крим,95000)

ОСОБА_4 (АДРЕСА_2)

КРПТУЗ "Сімферопольський вищий
професійний заклад будівництва та
комп`ютерних технолоій" (вул. 1-ї Кінної
Армії, буд. 19-а,Сімферополь,Автономна
Республіка Крим,95000)

про скасування та визнання
незаконним рішення,

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне Товариство
«Піреус Банк МКБ» (далі ПАТ«Піреус Банк
МКБ») звернулося до суду з позовом до
виконавчого комітету Сімферопольської
міської ради АР Крим про скасування та
визнання незаконним рішення
виконавчого комітету Сімферопольської
міської ради АР Крим від 27.06.2003 за №924.

Постановою Залізничного районного
суду м. Сімферополь від 11.10.2013 у
задоволенні позову Публічного
акціонерного товариства "Піреус банк
МКБ" до Виконавчого комітету
Сімферопольської міської ради АР Крим,
треті особі Служба зі справ дітей
Сімферопольської міської ради АР Крим,
Комунальне підприємство "ЖЕО
Центрального району м. Сімферополі",
ОСОБА_4, КРПТУЗ "Сімферопольський вищий
професійний заклад будівництва та
комп`ютерних технологій" про
скасування та визнання незаконним
рішення Виконавчого комітету
Сімферопольської міської ради, -
відмовлено.

Не погодившись з зазначеним
судовим рішенням, позивач звернувся з
апеляційною скаргою, в якій просить
скасувати постанову Залізничного
районного суду м. Сімферополь від 11.10.2013
та ухвалити нове рішення, яким позов
задовольнити.

Доводи апеляційної скарги
обґрунтовані тим, що постанову суду
першої інстанції прийнято з порушенням
норм матеріального права, судом не в
повному з'ясовані обставини справи, що
мають суттєве значення для справи.

У судове засідання 24.02.2014 учасники
процесу та їх представники не
з'явились, про дату, час та місце
апеляційного розгляду справи
повідомлені у встановленому законом
порядку.

Відповідно до пункту 2 частини першої
статті 197 Кодексу адміністративного
судочинства України суд апеляційної
інстанції може розглянути справу в
порядку письмового провадження за
наявними у справі матеріалами, якщо
справу може бути вирішено на основі
наявних у ній доказів, у разі
неприбуття жодної з осіб, які беруть
участь у справі, у судове засідання,
хоча вони були належним чином
повідомлені про дату, час і місце
судового засідання.

Суд, керуючись положеннями
пункту 2 частини першої статті 197
Кодексу адміністративного судочинства
України, визнав за можливе перейти до
письмового провадження по справі.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги відповідача,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга задоволенню не підлягає
виходячи з наступного.

Судом першої інстанції
встановлено, що 27.06.2003 рішенням
виконавчого комітету Сімферопольської
міської ради №924 оформлено та
збережено за неповнолітніми ОСОБА_6,
ОСОБА_7 на період їх перебування у
державному інтернаті право
користування жилим приміщенням за
місцем проживання їх батька за адресою:
АДРЕСА_1.

23.07.2003 на підставі
розпорядження органу приватизації від
27.07.2003 №586 виконавчим комітетом
Сімферопольської міської ради ОСОБА_8
видано свідоцтво про право власності
на квартиру АДРЕСА_1.

04.09.2003 Сімферопольським міським
бюро реєстрації та технічної
інвентаризації на підставі свідоцтва
про право власності від 27.07.2003 року №586
за ОСОБА_8 було зареєстровано право
приватної власності на зазначену
квартиру.

05.09.2003 між ОСОБА_8 та ОСОБА_9 був
укладений договір дарування квартири,
реєстровий №1176, за яким ОСОБА_9 прийняв
у дар належну ОСОБА_8 на праві власності
квартиру АДРЕСА_1.

11.06.2007 між ВАТ «Міжнародний
комерційний банк» та ОСОБА_9 був
укладений іпотечний договір, за яким
останній передав іпотекодержателю
квартиру АДРЕСА_1.

Відмовляючи у задоволенні позову,
суд першої інстанції виходив з того, що
право на оскарження правового акту
індивідуальної дії мають особи, щодо
яких його застосовано, а також особи,
які є суб'єктами правовідносин, у яких
буде застосовано цей акт. Тому,
враховуючи що ПАТ «Піреус Банк МКБ» не
є особою, до якої застосовано
оскаржуване рішення виконавчого
комітету Сімферопольської міської
ради за №924 від 27.06.2003, а отже права ПАТ
«Піреус Банк МКБ» не потребують
судового захисту з огляду на те що
спірним рішенням відповідача будь яких
прав саме позивача не порушено.

Із висновками суду першої
інстанції погоджується колегія суддів,
враховуючи наступне.

Зважаючи на положення ч. 1 ст.
2 Кодексу адміністративного
судочинства, завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

Відповідно до положень
статей 6, 17, 104 Кодексу
адміністративного судочинства України
до адміністративного суду має право
звернутися з адміністративним позовом
особа, яка вважає, що порушено її права,
свободи чи інтереси у сфері
публічно-правових відносин.

Право на звернення до
адміністративного суду з позовом
відповідно до вказаної норми Закону є
можливістю фізичних та юридичних осіб
ініціювати судове провадження в
адміністративній справі з метою
судового захисту їх прав, свобод чи
інтересів, порушених суб'єктом владних
повноважень у сфері публічно - правових
відносин.

Право на звернення до
адміністративного суду з позовом не
завжди співпадає з правом на судовий
захист, яке закріплене у статті 6
Кодексу адміністративного судочинства
України. Саме по собі звернення до
адміністративного суду за захистом ще
не означає, що суд зобов'язаний надати
такий захист. Адже для того, щоб було
надано судовий захист, суд повинен
встановити, що особа дійсно має право,
свободу чи інтерес, про захист яких
вона просить, і це право, свобода чи
інтерес порушені відповідачем у
публічно-правових відносинах.

При цьому, неодмінною ознакою
порушення права особи є зміна стану її
суб'єктивних прав та обов'язків, тобто
припинення чи неможливість реалізації
її права та/або виникнення додаткового
обов'язку.

Відповідно, рішення суб'єкта
владних повноважень є такими, що
порушують права і свободи особи в тому
разі, якщо, по-перше, такі рішення
прийняті владним суб'єктом поза межами
визначеної законом компетенції, а
по-друге, оспорюванні рішення є
юридично значимими, тобто такими, що
мають безпосередній вплив на
суб'єктивні права та обов'язки особи
шляхом позбавлення можливості
реалізувати належне цій особі право
або шляхом покладення на цю особу
будь-якого обов'язку.

Як вбачається з матеріалів
справи, ПАТ Піреус Банк МКБ" оскаржує
рішення суб'єкта владних повноважень,
яким оформлено та збережено за
неповнолітніми ОСОБА_6, ОСОБА_7 на
період їх перебування у державному
інтернаті право користування жилим
приміщенням за місцем проживання їх
батька за адресою: АДРЕСА_1.

Проте, з аналізу змісту рішення
виконавчого комітету Сімферопольської
міської ради №924 від 27.06.2003 вбачається,
що саме по собі вказане рішення не є
юридично значимим для позивача,
оскільки не має безпосереднього впливу
на суб'єктивні права та обов'язки
останнього шляхом позбавлення його
можливості реалізувати належне йому
право або шляхом покладення на нього
будь-якого обов'язку, а отже і не
породжує для позивача настання
будь-яких юридичних наслідків та не
впливає на його права та обов'язки.

Тобто, ПАТ «Піреус Банк МКБ» не є
особою, щодо якої застосовано
оскаржуване рішення виконавчого
комітету Сімферопольської міської
ради за №924 від 27.06.2003 та не є суб'єктом
правовідносин, у яких буде застосовано
цей акт.

Як слідує із матеріалів справи,
позивач реалізував своє право на
звернення до адміністративного суду з
позовом.

Позовом у процесуальному сенсі є
звернення до суду з вимогою про захист
своїх прав та інтересів, який
складається з двох елементів предмет
позову і підстава позову.
Предметом позову, як вимоги про
захист порушеного чи оспорюваного
права або охоронюваного законом
інтересу, є те, що конкретно вимагає
позивач обравши спосіб захисту цього
права чи інтересу, що є змістом вимоги.

Підстави позову - це факти, які
обґрунтовують вимогу про захист права
чи законного інтересу. До підстав
позову входять лише юридичні факти,
тобто ті, з якими норми матеріального
права пов'язують виникнення, зміну чи
припинення прав та обов'язків суб'єктів
спірного матеріального
правовідношення.

В даному випадку, як вбачається з
матеріалів справи, основною підставою
позову є рішення виконавчого комітету
Сімферопольської міської ради АР Крим
за № 924 від 17.06.2003, яким було зобов'язано
(п.2) Комунальне підприємство
«Житлово-експлуатаційне об'єднання
Центрального району м. Сімферополя»
забезпечити збереження квартири
АДРЕСА_1 - за тимчасово відсутніми
неповнолітніми дітьми на період їх
перебування у державному закладі
інтернату та не проводити з квартирою
ніяких операцій без погодження з
управлінням освіти міської ради.

Водночас, як вірно зазначено судом
першої інстанції, позивач у справі-ПАТ
«Піреус Банк МКБ» не є особою, до якої
застосовано або може бути застосовано
рішення виконавчого комітету
Сімферопольської міської ради, тобто
не може вважатися суб'єктом оскарження
цього правового акта, адже за своїм
правовим змістом, оскаржуване
позивачем рішення виконавчого
комітету Сімферопольської міської
ради №924 від 27.06.2003 є правовим актом
індивідуальної дії, оскільки
стосується конкретних осіб та їхніх
відносин.

Колегія суддів зазначає, що підставами
для визнання протиправним правового
акта індивідуальної дії суб'єкта
владних повноважень є невідповідність
його вимогам чинного законодавства або
визначеній законом компетенції
органу, який видав цей акт. Крім того
обов'язковою умовою визнання акта
протиправним є порушення у зв'язку з
прийняттям цього акта прав та
охоронюваних законом інтересів
позивача у справі. Тобто, в разі не
доведення позивачем наявності
обставин порушення його прав чи
інтересів як підстави для їх захисту
заявлений ним позов не підлягає
задоволенню за відсутності правових
підстав, оскільки ст.2 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачає звернення до суду саме за
захистом певних порушених прав і
охоронюваних законом інтересів.

Посилання позивача на те, що
оскаржуване рішення порушує право
позивача як Іпотекодержателя,
встановлене ст. ст.572, 585 ЦК України, ст.
ст. 7, 10 Закону України «Про іпотеку» є
безпідставними з огляду на те, що
права, свободи або інтереси ПАТ «Піреус
Банк МКБ», як Іпотекодержателя, які б
підлягали судовому захисту, виникли
значно пізніше прийняття
оскаржуваного рішення - на підставі
договору іпотеки, посвідченого
приватним нотаріусом
Сімферопольського міського
нотаріального округу АР Крим ОСОБА_11
11.06.2007 за №646.

Крім того, як вірно зазначено судом
першої інстанції, Цивільний Кодекс
України, Закон України «Про іпотеку»,
на положення яких посилається позивач
в обґрунтування заявленого позову не
могли та й не можуть бути застосовані
для регулювання спірних правовідносин,
оскільки не діяли на час прийняття
оскаржуваного рішення суб'єкта владних
повноважень.

Таким чином, колегія суддів
погоджується з правильним висновком
суду першої інстанції та вважає, що
порушень прав та інтересів позивача в
даному випадку відповідачем не
допущено. Інших фактичних обставин, що
мають суттєве значення для правильного
вирішення спору, а також доказів на
підтвердження цих обставин у процесі
розгляду справи судом не виявлено.

Разом з тим, позовні
(матеріально-правові) вимоги повинні
відповідати суті правопорушення, якщо
воно наявне. Обраний спосіб захисту
права має кореспондувати з характером
допущеного невизнання, оспорювання або
порушення права. У відносинах між
позивачем та відповідачем судова
колегія не виявила будь-якого
порушення права позивача, якому
кореспондує обраний ним спосіб захисту
права.

Оскільки в ході розгляду справи у
відносинах між позивачем та
відповідачем судова колегія не виявила
будь-якого порушення права позивача,
якому кореспондує обраний ним спосіб
захисту права, то підстави для
задоволення заявлених позивачем вимог
відсутні, з огляду на що
адміністративний позов задоволенню не
підлягає.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

За таких обставин, керуючись приписами
ст. 19 Конституції України та ст. ст. 69, 70,
71 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд першої
інстанції дійшов обґрунтованого
висновку про відсутність підстав для
задоволення позовних вимог.

Згідно зі ст. 159 Кодексу
адміністративного судочинства України
судове рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.

Апелянтом не було надано доказів на
підтвердження заявлених ним вимог, а
тому доводи апеляційної скарги
спростовуються вищевикладеним,
матеріалами справи та не відповідають
вимогам чинного законодавства.

Таким чином, судова колегія вважає, що
висновки суду першої інстанції не
суперечать діючому законодавству, є
обґрунтованими, прийнятими на підставі
з'ясованих та встановлених обставинах
справи, які підтверджуються доказами,
та ухвалив постанову з додержанням
норм матеріального і процесуального
права, а тому, з урахуванням положень
статті 200 Кодексу адміністративного
судочинства України, залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
судове рішення без змін.

Керуючись статтями 195, 196, 197,
пунктом 1 частини 1 статті 198, статтею 200,
пунктом 1 частини 1 статті 205, статтею 206
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

УХВАЛИВ:

Публічного акціонерного товариства
"Піреус банк МКБ" залишити без
задоволення.

Постанову Залізничного районного суду
м. Сімферополь (суддя Уржумова Н.В. ) від
11.10.13 у справі № 122/19582/13-а залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення їх копій
особам, які беруть участь у справі.

Ухвалу може бути оскаржено до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя підпис
М.І. Кобаль

Судді підпис
З.І.Курапова

підпис С.О. Воробйова

З оригіналом згідно

Головуючий суддя
М.І. Кобаль