Справа № 826/2559/14
Суддя: Літвінова А.В.
Дата ухвалення: 2014-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11 березня 2014 року 09:47
№826/2559/14
Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі судді Літвінової А.В.,
при секретарі судового засідання
Давиденко Л.В., за участю представників
сторін, розглянув у відкритому
судовому засіданні адміністративну
справу
за позовомсуб'єкта господарювання -
фізичної особи ОСОБА_1до державної
податкової інспекції у Солом'янському
районі головного управління
Міністерства доходів і зборів у місті
Києвіпроскасування податкового
повідомлення-рішення від 04.12.2013
статті 160 Кодексу адміністративного
судочинства України в судовому
засіданні 11 березня 2014 року
проголошено вступну та резолютивну
частини постанови. Виготовлення
постанови у повному обсязі відкладено,
про що повідомлено осіб, які брали
участь у розгляді справи, з урахуванням
вимог частини другої статті 167 Кодексу
адміністративного судочинства
України. Під час проголошення вступної
та резолютивної частин постанови
сторонам роз'яснено зміст судового
рішення, порядок і строк його
оскарження, а також порядок отримання
повного тексту постанови, визначеного
статтею 167 Кодексу адміністративного
судочинства України,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Суб'єкт господарювання - фізична особа
ОСОБА_1 звернувся до Окружного
адміністративного суду міста Києва з
позовом до державної податкової
інспекції у Солом'янському районі
головного управління Міністерства
доходів і зборів у місті Києві про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення від
04.12.2013 №.

Позовні вимоги мотивовано тим, що
державною податковою інспекцією у
Солом'янському районі головного
управління Міністерства доходів і
зборів у місті Києві на підставі хибних
висновків акту перевірки від 21.11.2013
№2372/26-58-17-01-17- про результати
позапланової невиїзної документальної
перевірки суб'єкта господарювання -
фізичної особи ОСОБА_1, необґрунтовано
прийнято податкове
повідомлення-рішення від 04.12.2013 №.
За посиланням позивача, він є
добросовісним платником податків,
вчинені ним господарські операції не
викликають сумніву в їх реальності та
відповідності дійсному економічному
змісту, контрагент позивача декларував
свої грошові зобов'язання, а придбаний
у контрагента товар дійсно ввозився на
митну територію України, що
підтверджується відповідними митними
деклараціями.

Відповідач проти позову заперечив з
огляду на обґрунтованість висновків
акту перевірки від 21.11.2013
№2372/26-58-17-01-17- та, відповідно,
податкового повідомлення-рішення від
04.12.2013 № з огляду на відсутність
реальності господарських операцій між
позивачем та його контрагентом.

Розглянувши подані сторонами
документи, всебічно і повно з'ясувавши
всі фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд,

ВСТАНОВИВ:

Державною податковою інспекцією у
Солом'янському районі головного
управління Міністерства доходів і
зборів у місті Києві проведено
документальну позапланову невиїзну
перевірку суб'єкта господарювання -
фізичної особи ОСОБА_1 з питань
дотримання вимог податкового
законодавства з податку на додану
вартість за період з 01.07.2013 по 31.08.2013.

Перевіркою встановлено порушення
суб'єктом господарювання - фізичною
особою ОСОБА_1 пункту 198.6 статті 198,
пункту 200.1 статті 200 Податкового
кодексу України, що призвело до
заниження податку на додану вартість у
сумі 83 333,00 грн.

За наслідками перевірки державною
податковою інспекцією у Солом'янському
районі головного управління
Міністерства доходів і зборів у місті
Києві складено акт від 21.11.2013
№2372/26-58-17-01-17- та прийнято
податкове повідомлення-рішення від
04.12.2013 №, яким позивачеві
визначено грошове зобов'язання з
податку на додану вартість у розмірі 124
999,50 грн., у тому числі: 83 333,00 грн. -
основний платіж, 41 666,50 грн. - штрафні
(фінансові) санкції.

Досліджуючи надані сторонами докази,
аналізуючи наведені міркування та
заперечення, оцінюючи їх в сукупності,
суд бере до уваги наступне.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198
Податкового кодексу України не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу. У разі коли на момент
перевірки платника податку органом
державної податкової служби суми
податку, попередньо включені до складу
податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
пунктом документами, платник податку
несе відповідальність відповідно до
цього Кодексу.

У разі якщо платник податку не включив
у відповідному звітному періоді до
податкового кредиту суму податку на
додану вартість на підставі отриманих
податкових накладних, таке право
зберігається за ним протягом 365
календарних днів з дати складання
податкової накладної.

Відповідно до пункту 200.1 статті 200
Податкового кодексу України сума
податку, що підлягає сплаті
(перерахуванню) до Державного бюджету
України або бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
(податкового) періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
(податкового) періоду.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44
Податкового кодексу України для цілей
оподаткування платники податків
зобов'язані вести облік доходів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється
формування показників податкової
звітності, митних декларацій на
підставі даних, не підтверджених
документами, що визначені абзацом
першим цього пункту.

Згідно з абзацом 11 статті 1 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні»
первинний документ - документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини першої статті 9
Закону України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні» підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення.

Відповідно до абзацу другого пункту 2.1
Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995 №88 та зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за
номером 168/704, господарські операції - це
факти підприємницької та іншої
діяльності, що впливають на стан майна,
капіталу, зобов'язань і фінансових
результатів.

Аналіз вказаних норм свідчить про те,
що будь-які документи (у тому числі
договори, накладні, рахунки тощо) мають
силу первинних документів лише в разі
фактичного здійснення господарської
операції. Якщо ж фактичне здійснення
господарської операції відсутнє,
відповідні документи не можуть
вважатися первинними документами для
цілей ведення податкового обліку
навіть за наявності всіх формальних
реквізитів таких документів, що
передбачені законодавством.

Визначальною ознакою господарської
операції є те, що вона повинна
спричиняти реальні зміни майнового
стану платника податків.

З урахуванням викладеного для
підтвердження даних податкового
обліку можуть братися до уваги лише ті
первинні документи, які складені в разі
фактичного здійснення господарської
операції. Зазначена позиція суду
узгоджується із позицією Вищого
адміністративного суду України,
викладеною у листі від 02.06.2011 №742/11/13-11.

Як вбачається з акту перевірки
державної податкової інспекції у
Солом'янському районі головного
управління Міністерства доходів і
зборів у місті Києві від 21.11.2013
№2372/26-58-17-01-17- висновки щодо
порушення позивачем приписів
податкового законодавства зроблено з
огляду на відсутність факту реальності
господарських операцій між суб'єктом
господарювання - фізичною особою
ОСОБА_1 та приватним підприємством
«Агальмат».

З матеріалів справи вбачається, що між
суб'єктом господарювання - фізичною
особою ОСОБА_1 (покупець) та приватним
підприємством «Агальмат»
(постачальник) укладено договір
постачання від 26.07.2013 №26-01, відповідно
до якого постачальник зобов'язується
поставляти покупцю товар, покупець
зобов'язується приймати і оплачувати
товар у розмірах, порядку і строки,
встановлені договором.

На підтвердження виконання умов
договору, руху активів в процесі
здійснення господарських операцій
позивачем надано суду копії договору
постачання від 26.07.2013 №26-01; видаткової
накладної від 26.07.2013 №РН-0000001;
податкової накладної від 26.07.2013 №52;
товарно-транспортної накладної від
26.07.2013 № РН-0000001; банківської виписки.

У свою чергу, державною податковою
інспекцією у Солом'янському районі
головного управління Міністерства
доходів і зборів у місті Києві на
спростування реальності господарських
операцій, здійснених між суб'єктом
господарювання - фізичною особою
ОСОБА_1 та приватним підприємством
«Агальмат» вказано на акт державної
податкової інспекції в Печерському
районі головного управління
Міністерства доходів і зборів у місті
Києві «Про результати позапланової
документальної невиїзної перевірки
приватного підприємства «Агальмат»,
яким встановлено, що зазначене
підприємство за податковою адресою не
знаходиться, про що складено акт про
неможливість вручення повідомлення
про початок перевірки. Також в акті
зазначено, що у приватного
підприємства «Агальмат» відсутні
необхідні умови для здійснення
господарських операцій, технічний
персонал тощо. Згідно з інформацією АІС
«Митниця» приватним підприємством
«Агальмат» за липень 2013 року
імпортовано на митну територію України
товарів на загальну суму 103 790 232,00 грн.,
тоді як задекларована сума
імпортованого товару за липень 2013 року
становить - 63 312 986,00 грн., що менше
фактичної вартості ввезеного товару на
40 477 246,00 грн.

Разом з тим, суд звертає увагу, що під
час перевірки суб'єкта господарювання -
фізичної особи ОСОБА_1 відповідачем не
перевірявся рух активів у процесі
здійснення господарських операцій між
позивачем та приватним підприємством
«Агальмат», первинні документи по
господарським операціям не
досліджувались.

Доказів щодо порушення фіскальних
інтересів держави внаслідок таких
взаємовідносин відповідач суду також
не надав.

Необхідно зазначити, що позивачем на
підтвердження реальності
господарських операцій з приватним
підприємством «Агальмат», руху активів
в процесі здійснення господарської
операції, наявності ділової мети та
економічної доцільності, було надано
суду копії митних декларацій, які
підтверджують факт перетину товару
приватного підприємства «Агальмат»
через митний кордон України; копії
первинних документів на підтвердження
подальшої реалізації товару (дитячих
іграшок) третім особам - товариству з
обмеженою відповідальністю «Новус
Україна», товариству з обмеженою
відповідальністю «Барбо», товариству з
обмеженою відповідальністю «Джаз»,
товариству з обмеженою
відповідальністю «Край-2» тощо.

В підтвердження прояву розумної
обережності у виборі контрагента,
позивачем надано суду копії свідоцтв
про реєстрацію приватного
підприємства «Агальмат» платником
податків та платником податку на
додану вартість, копію витягу з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців, копію
довідки з органів статистики, копію
вантажно-митих декларацій про ввезення
приватним підприємством «Агальмат»
дитячих іграшок (що були предметом
купівлі-продажу з позивачем) на
територію України.

Факт правильності формування
податкового кредиту підтверджується
позивачем податковою накладною, яка
відповідає вимогам пункту 198.2 статті 198
та статті 201 Податкового кодексу
України, що відповідачем не
спростовано.

З акту перевірки державної податкової
інспекції у Солом'янському районі
головного управління Міністерства
доходів і зборів у місті Києві від
21.11.2013 №2372/26-58-17-01-17- вбачається, що
приватним підприємством «Агальмат»
декларувались податкові зобов'язання
із податку на додану вартість у
відповідний період.

Суд звертає увагу, що з огляду на
принцип персональної відповідальності
платника податку, право на податковий
кредит та віднесення сум понесених
витрат до складу валових витрат
товариства не може ставитись у пряму
залежність від додержання податкової
дисципліни третіми особами.

Відповідно до статті 61 Конституції
України юридична відповідальність
особи має індивідуальний характер.
Законодавством України не передбачена
відповідальність юридичної особи за
зобов'язаннями іншої юридичної особи, в
тому числі за податковими
зобов'язаннями.

Таким чином, недотримання контрагентом
позивача податкової дисципліни має
правові наслідки саме для цього
контрагента, оскільки порушення
платником вимог податкового
законодавства тягне застосування
заходів відповідальності саме до
такого платника та не може негативно
впливати на податковий облік інших
осіб (зокрема, його контрагентів) за
відсутності факту причетності
останніх до таких правопорушень та за
наявності факту здійснення
господарської операції.

Аналогічна правова позиція була
висловлена також Вищим
адміністративним судом України,
зокрема, в ухвалах суду від 18.09.2013
№К/9991/76242/12, від 08.10.2013 №К/9991/6432/11, від
09.10.2013 №К/800/7079/13, від 10.10.2013 № К/800/29238/13,
від 10.10.2013 №К/9991/62045/11,

Судом також враховуються рішення
Європейського суду з прав людини у
справах Інтерсплав проти України (2007
рік, заява № 803/02), «Булвес» АД проти
Болгарії (2009 рік, заява № 3991/03) і Бізнес
Супорт Центр проти Болгарії (2010 рік,
заява № 6689/03), які відповідно до статті
17 Закону України «Про виконання рішень
та застосування практики
Європейського суду з прав людини»
підлягають застосуванню судами як
джерела права, у яких визначено, що
платника податку не може бути
позбавлено права на бюджетне
відшкодування ПДВ за відсутності
доказів того, що його було залучено до
протиправної діяльності, пов'язаної з
незаконним отриманням бюджетного
відшкодування; при цьому платник ПДВ не
повинен нести відповідальність за
зловживання, вчинені його
постачальниками, якщо платник ПДВ не
знав про такі зловживання і не міг про
них знати.

За таких обставин, відповідачем не
надано суду належних та допустимих
доказів, що фінансово-господарські
операції між суб'єктом господарювання -
фізичною особою ОСОБА_1 та приватним
підприємством «Агальмат» не були
спрямовані на настання реальних
наслідків фінансово-господарської
діяльності; доказів того, що
оскаржуване податкове
повідомлення-рішення від 04.12.2013
прийнято обґрунтовано, тобто з
урахуванням всіх обставин справи, у
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України, а тому позовні вимоги суб'єкта
господарювання - фізичної особи ОСОБА_1
про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення від 04.12.2013 №,
підлягають задоволенню.

Згідно з вимогами статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Керуючись статтями 69, 70, 71 та 158-163
Кодексу адміністративного судочинства
України, Окружний адміністративний суд
міста Києва,

П О С Т А Н О В И В:

Позов задовольнити.

Скасувати податкове
повідомлення-рішення державної
податкової інспекції у Солом'янському
районі головного управління
Міністерства доходів та зборів у місті
Києві від 04.12.2013 №.

Постанова набирає законної сили в
порядку, визначеному статтею 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України. Постанова може бути оскаржена
до суду апеляційної інстанції за
правилами, встановленими статтями 185-187
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Суддя
Літвінова А.В.

Повний текст постанови складено 14.03.2014