Справа № 824/939/14-а
Суддя: Григораш Віталій Олександрович
Дата ухвалення: 2014-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2014 р. м.
Чернівці Справа №824/939/14-а

Чернівецький окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Григораша В.О.;

секретаря судового засідання - Сопко
В.Ю.;

за участю:

представника позивача - Воришко М.В.;

представника відповідача - не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом Управління Пенсійного фонду
України у Вижницькому районі
Чернівецької області до відділу
державної виконавчої служби
Вижницького районного управління
юстиції про скасування постанови та
зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

В поданому до суду адміністративному
позові Управління Пенсійного фонду
України у Вижницькому районі
Чернівецької області (позивач) просить
(з урахуванням заяви про уточнення
позовних вимог) скасувати постанову
про відмову у відкритті виконавчого
провадження відділу державної
виконавчої служби Вижницького
районного управління юстиції
(відповідач) від 10.02.2014 року ВП№41985911,
зобов'язати відкрити виконавче
провадження відповідно до ст. 25 Закону
України "Про виконавче провадження" та
виконати всі передбачені чинним
законодавством дії з метою примусового
виконання Рішення №88 від 14.10.2013 року та
надходження коштів на рахунки
управління Пенсійного фонду України у
Вижницькому районі.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив, що 30.01.2014 року позивачем
передано відповідачу для примусового
виконання Рішення №88 від 14.10.2013 року
про застосування штрафних санкцій та
нарахування пені відносно ПП ОСОБА_3 в
сумі 201,03 грн. Позивач звертав увагу
суду на те, що згідно рекомендованого
повідомлення про вручення поштового
відправлення, ПП ОСОБА_3 08.11.2013 року
отримав рішення №88 та станом на 25.02.2014
року борг самостійно не погасив. Отже,
дана заборгованість є узгодженою та
підлягає стягненню у примусовому
порядку. При цьому зазначив, що датою
набрання чинності Рішенням №88 є 22.11.2013
року і строк його пред'явлення до
виконання, як виконавчого документа,
становить 1 (один) рік з дати набрання
ним чинності. Однак, 17.02.2014 року на
адресу позивача надійшла постанова про
відмову у відкритті виконавчого
провадження ВП№41985911 від 10.02.2014 року,
яка мотивована тим, що минув строк для
пред'явлення виконавчого документа до
виконання. Позивач вважає зазначену
позицію державного виконавця
необґрунтованою, а постанову про
відмову у відкритті виконавчого
провадження ВП№41985911 від 11.02.2014 року
такою, що належить до скасування.

Представник позивача у судовому
засіданні позовні вимоги підтримав та
просив суд задовольнити їх у повному
обсязі і також зазначив, що Рішення №88
від 14.10.2013 року було повернуто до
Управління Пенсійного фонду України у
Вижницькому районі Чернівецької
області разом з оскаржуваною
постановою відповідача.

Відповідач в судове засідання не
з'явився хоча його було належним чином
повідомлено про дату, час і місце
проведення судового засідання. Про
причини неявки суд не повідомив,
клопотань або заяв до суду не подавав.
Заперечення на адміністративний позов
не надав.

Відповідно до ч. 4 ст. 128 КАС України разі
неприбуття відповідача, належним чином
повідомленого про дату, час і місце
судового розгляду, без поважних причин
розгляд справи може не відкладатися і
справу може бути вирішено на підставі
наявних у ній доказів.

Розглянувши матеріали
адміністративної справи, заслухавши
пояснення представника позивача,
встановивши фактичні обставини у
справі, дослідивши та оцінивши докази в
сукупності, проаналізувавши
законодавство, яке регулює спірні
правовідносини, суд вважає, що
адміністративний позов підлягає
частковому задоволенню, з таких
підстав.

Судом встановлено, що 14.10.2013 року
Управлінням Пенсійного фонду України у
Вижницькому районі Чернівецької
області за несплату (неперерахування)
або несвоєчасну сплату (несвоєчасне
перерахування) страхувальниками
страхових внесків, у тому числі
донарахованих страхувальниками або
органом Пенсійного фонду винесено
Рішення №88, яким до ПП ОСОБА_3
застосовано штраф у розмірі 55,84 грн та
нараховано пеню в розмірі 145,19 грн за
період з 02.04.2007 року по 18.12.2007 року, які
підлягають перерахуванню у
десятиденний строк з моменту отримання
цього рішення в сумі 201,03 грн (а.с.6).

Рішення №88 від 14.10.2013 року отримано ПП
ОСОБА_3 08.11.2013 року, що підтверджується
відміткою про його отримання на
рекомендованому повідомленні про
вручення поштового відправлення, та
набрало законної сили 22.11.2013 року (зв.
а.с.6).

Позивачем надіслано на адресу
відповідача Рішення №88 від 14.10.2013 року
для примусового виконання, яке
отримано останнім 10.02.2014 року.

Розглянувши Рішення позивача №88 від
14.10.2013 року про стягнення з ПП ОСОБА_3
боргу в сумі 201,03грн, державним
виконавцем відділу державної
виконавчої служби Вижницького
районного управління юстиції,
керуючись ст.ст. 22, 24 п. 1 ч. 1 ст. 26 Закон
України "Про виконавче провадження",
10.02.2014 року винесено постанову ВП№41985911
про відмову у відкритті виконавчого
провадження, оскільки позивачем
пропущено строк для пред'явлення
виконавчого документу до виконання
(а.с.5).

Постанову про відмову у відкритті
виконавчого провадження ВП№41985911 від
10.02.2014 року отримано позивачем 17.02.2014
року за вх. №461/2-7.

Не погоджуючись із вказаною
постановою, позивач звернувся до суду
із даним позовом.

До вказаних правовідносин суд
застосовує наступні положення
законодавства та робить висновки по
суті спору.

Відповідно до частини другої статті 19
Конституції України, органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Згідно з п. п. 1, 2 ч. 3 ст. 2 КАС України, у
справах щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою
повноваження надано.

Крім того, відповідно до ч.1 ст. 9 КАС
України, суд при вирішенні справи
керується принципом законності,
відповідно до якого органи державної
влади, органи місцевого
самоврядування, їхні посадові і
службові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Умови і порядок виконання рішень судів
та інших органів (посадових осіб), що
відповідно до закону підлягають
примусовому виконанню у разі
невиконання їх у добровільному порядку
визначаються Законам України "Про
виконавче провадження" від 21.04.1999 року
№ 606-XIV (Закон України № 606-XIV).

Задовольняючи позовні вимоги, в
частині скасування постанови про
відмову у відкритті виконавчого
провадження відділу державної
виконавчої служби Вижницького
районного управління юстиції
(відповідач) від 10.02.2014 року ВП№41985911,
суд виходить з наступного.

Згідно ст. 1 Закону України №606-XIV
виконавче провадження як завершальна
стадія судового провадження та
примусове виконання рішень інших
органів (посадових осіб) - це сукупність
дій органів і посадових осіб,
визначених у цьому Законі, що
спрямовані на примусове виконання
рішень судів та інших органів
(посадових осіб), які провадяться на
підставах, в межах повноважень та у
спосіб, визначених цим Законом, іншими
нормативно-правовими актами,
прийнятими відповідно до цього Закону
та інших законів, а також рішеннями, що
відповідно до цього Закону підлягають
примусовому виконанню (далі - рішення).

Стаття 19 Закону України №606-XIV визначає,
що державний виконавець відкриває
виконавче провадження на підставі
виконавчого документа, зазначеного в
статті 17 цього Закону за заявою
стягувача або його представника про
примусове виконання рішення.

Відповідно до п. 8 ч. 2 ст. 17 Закону
України №606-XIV примусове виконання
рішень здійснюється державною
виконавчою службою на підставі
виконавчих документів, зокрема,
рішення інших органів державної влади,
якщо їх виконання за законом покладено
на державну виконавчу службу.

Статтею 18 Закону України №606-XIV
встановлено вимоги до виконавчого
документа. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 18
цього ж Закону у виконавчому документі
зазначаються строк пред'явлення
виконавчого документа до виконання.

Згідно ч. 1 ст. 22 Закону України №606-XIV
виконавчі документи можуть бути
пред'явлені до виконання в такі строки:
1) посвідчення комісій по трудових
спорах, постанови судів у справах про
адміністративні правопорушення та
постанови органів (посадових осіб),
уповноважених розглядати справи про
адміністративні правопорушення, -
протягом трьох місяців; 2) інші
виконавчі документи - протягом року,
якщо інше не передбачено законом.
Пунктом 3 частини 1 цієї ж статті Закону
України №606-XIV встановлено, що строк
пред'явлення до виконання інші
виконавчих документів розпочинається
з наступного дня після набрання ним
юридичної сили, якщо інше не
передбачено законом.

Згідно п. 13 ст. 106 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" від 09.07.2003 року №1058-ІУ
(Закон України №1058-ІУ), суми пені та
штрафів, передбачених частинами
дев'ятою і десятою цієї статті,
підлягають сплаті страхувальником,
банком чи організацією, яка здійснює
виплату і доставку, пенсій, протягом
десяти робочих днів з дня одержання
відповідного рішення. При цьому в цей
же строк страхувальник, банк чи
організація, яка здійснює виплату і
доставку пенсій, має право оскаржити
зазначене рішення до вищого органу
Пенсійного фонду або в судовому
порядку з одночасним обов'язковим
письмовим повідомленням про це
відповідного виконавчого органу
Пенсійного фонду, яким прийнято це
рішення.

У п. 14 ст. 106 Закону України №1058-ІV
зазначено, що рішення органу
Пенсійного фонду про нарахування пені
або накладення штрафу, передбачених
частинами дев'ятою і десятою цієї
статті, є виконавчим документом. У разі
якщо страхувальник, банк чи
організація, яка здійснює виплату і
доставку пенсій, отримали рішення про
нарахування пені та накладення штрафу,
передбачених частинами дев'ятою і
десятою цієї статті, і не сплатили
зазначені в них суми фінансових
санкцій протягом десяти робочих днів, а
також не оскаржили це рішення чи не
повідомили у цей строк відповідний
виконавчий орган Пенсійного фонду про
його оскарження, воно передасться для
виконання державній виконавчій службі
та страхувальнику.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону України
№606-XIV державний виконавець
зобов'язаний прийняти до виконання
виконавчий документ і відкрити
виконавче провадження, якщо не
закінчився строк пред'явлення такого
документа до виконання, він відповідає
вимогам, передбаченим цим Законом, і
пред'явлений до виконання до
відповідного органу державної
виконавчої служби.

Статтею 25 Закону України №606-XIV
визначено, що державний виконавець
зобов'язаний прийняти до виконання
виконавчий документ і відкрити
виконавче провадження, якщо не
закінчився строк пред'явлення такого
документа до виконання, він відповідає
вимогам, передбаченим цим Законом, і
пред'явлений до виконання до
відповідного органу державної
виконавчої служби.

У разі пропуску встановленого строку
пред'явлення документів до виконання,
державний виконавець на підставі п. 1 ч.
1 ст. 26 Закону України № 606-XIV, відмовляє
у відкритті виконавчого провадження.

Судом встановлено, що у відповідності
до Закону України №1058-ІV позивачем
14.10.2013 року винесено Рішення №88 про
застосування фінансових санкцій та
нарахування пені, яким до ПП ОСОБА_3
застосовано штраф у розмірі 55,84 грн та
нараховано пеню в розмірі 145,19 грн за
період з 02.04.2007 року по 18.12.2007 року, які
підлягають перерахуванню у
десятиденний строк з моменту отримання
цього рішення в сумі 201,03 грн. При цьому,
у самому Рішенні № 88 від 14.10.2013
зазначено, що у разі несплати суми
штрафу в установлений строк, рішення
передається до органу державної
виконавчої служби для стягнення в
примусовому порядку протягом року з
дати набрання ним чинності. Тобто, у
розумінні Закону України №1058-ІV та
Закону України №606-XIV Рішення № 88 від
14.10.2013 є іншим рішенням органу
державної влади, яке є виконавчим
документом та підлягає примусовому
виконання державною виконавчою
службою за умови набрання ним чинності.

Згідно рекомендованого повідомлення
про вручення поштового відправлення,
Рішення №88 від 14.10.2013 року про
застосування фінансових санкцій та
нарахування пені ПП ОСОБА_3 отримав
08.11.2013 року. Вказане рішення ПП ОСОБА_3
протягом строків встановлених Законом
України №1058-IV не оскаржено, а
заборгованість не погашена. Таким
чином, Рішення №88 від 14.10.2013 року про
застосування фінансових санкцій та
нарахування пені є узгодженим та
набрало чинності 22.11.2013 року, що
підтверджується відміткою на самому
рішенні.

10.02.2014року відповідачем отримано від
позивача Рішення №88 від 14.10.2013 року для
примусового виконання.

З огляду на викладене, суд дійшов
висновку, що строк пред'явлення до
примусового виконання до державної
виконавчої служби Рішення №88 від 14.10.2013
року, яке набрало чинності 22.11.2013 року,
становить з 23.11.2013року до 22.11.2014року, а
тому відповідачем необгрунтовано та
безпідставно зроблено висновки про
пропущення позивачем строку для
пред'явлення виконавчого документу до
виконання та винесено оскаржувану
постанову про відмову у відкритті
виконавчого провадження ВП№41985911 від
10.02.2014 року.

Аналізуючи викладене вище, суд вважає,
що прийнята відповідачем постанова про
відмову у відкритті виконавчого
провадження ВП№41985911 від 10.02.2014 року
підлягає скасуванню, оскільки
позивачем не пропущено річного строку
для пред'явлення виконавчого документа
до виконання. При цьому, задовольняючи
позов у вказаній частині позовних
вимог, суд вважає за необхідне, окрім
скасування, визнати таку постанову
протиправною, що відповідатиме п.1 ч.2
ст.162 КАС України.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог в частині зобов'язання
відповідача відкрити виконавче
провадження відповідно до ст. 25 Закону
України "Про виконавче провадження"
виконати всі передбачені чинним
законодавством дії з метою виконання
Рішення №88 від 14.10.2013 року та
надходження коштів на рахунки
управління Пенсійного фонду України у
Вижницькому районі, суд виходить з
наступного.

Статтею 2 Закону України № 606-XIV
визначено, що примусове виконання
рішень покладається на державну
виконавчу службу, яка входить до
системи органів Міністерства юстиції
України.

Державний виконавець зобов'язаний
вживати передбачених цим Законом
заходів примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії (ч.1 ст. 11
Закону України № 606-XIV).

Як вже зазначалось вище, державний
виконавець у відповідності до ст. 19
Закону України №606-XIV відкриває
виконавче провадження на підставі
виконавчого документа, зазначеного в
статті 17 цього Закону за заявою
стягувача або його представника про
примусове виконання рішення. Згідно ст.
25 Закону України №606-XIV державний
виконавець зобов'язаний прийняти до
виконання виконавчий документ і
відкрити виконавче провадження, якщо
не закінчився строк пред'явлення
такого документа до виконання, він
відповідає вимогам, передбаченим цим
Законом, і пред'явлений до виконання до
відповідного органу державної
виконавчої служби.

Дотримуючись принципів законності,
поділу влади, а також компетенції,
визначеної Конституцією та законами
України, суд не має права перебирати на
себе повноваження інших органів
державної влади, зокрема у питанні
реалізації органами державної
виконавчої служби встановленої
Законом України "Про виконавче
провадження" компетенції.

Як встановлено в ході судового
розгляду та підтверджувалось в ході
судового розглядом представником
позивача, що Рішення №88 від 14.10.2013 року,
яке є виконавчим документом, державним
виконавцем було передано до Управління
Пенсійного фонду України у Вижницькому
районі Чернівецької області разом з
оскаржуваною постановою про відмову у
відкритті виконавчого провадження
ВП№41985911 від 10.02.2014 року.

Суд вважає, що за відсутності у органів
державної виконавчої служби
виконавчого документа, яким в даному
випадку є Рішення №88 від 14.10.2013 року,
ним не може бути вирішено питання про
відкриття виконавчого провадження, а
тому позовні вимоги про зобов'язання
відповідача відкрити виконавче
провадження відповідно до ст. 25 Закону
України "Про виконавче провадження"
задоволенню не підлягають.

При цьому, суд зазначає, що повернення
позивачу Рішення №88 від 14.10.2013 року, у
відповідності до Закону України "Про
виконавче провадження" не позбавляє
права позивача на повторне звернення
до виконання до органів державної
виконавчої служби, у межах строку
пред'явлення такого виконавчого
документа до виконання, з заявою про
відкриття виконавчого провадження, а
органи державної виконавець, в свою
чергу, зобов'язаний після надходження
такого виконавчого документа вчинити
дії у відповідності до вимог цього
Закону.

На думку суду, позивач звертаючись до
суду з вимогою зобов'язати відповідача
відкрити виконавче провадження на
підставі ст.25 Закону України № 606-XIV та
вчинити дії направлені на виконання
рішення і надходження коштів на
рахунки позивача, - обрав неналежний
спосіб захисту порушеного права,
оскільки виконавче провадження як
завершальна стадія судового
провадження та примусове виконання
рішень інших органів (посадових осіб) -
це сукупність дій органів і посадових
осіб, а тому суд не може зобов'язати
відповідача діяти на підставі виключно
однієї норми Закону і вчиняти те, що в
силу Закону останній зобов'язаний
вчиняти.

За таких обставин, адміністративний
позов цій частині позовних вимог
задоволенню не належить.

Згідно ч. 1 ст. 11 КАС України розгляд і
вирішення справ в адміністративних
судах здійснюються на засадах
змагальності сторін та свободи в
наданні ними суду своїх доказів і у
доведенні перед судом їх
переконливості. Відповідно до
визначених статтею 129 Конституції
України основних засад судочинства та
згідно ч. 1 ст. 71 КАС України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення.

У процесі судового розгляду справи,
позивач лише частково довів
правомірність позовних вимог.

Відповідно до ч. 3 ст. 94 КАС України якщо
адміністративний позов задоволено
частково, судові витрати, здійснені
позивачем, присуджуються йому
відповідно до задоволених вимог, а
відповідачу - відповідно до тієї
частини вимог, у задоволенні яких
позивачеві відмовлено. Оскільки
сторонами не понесено жодних судових
витрат, суд не вирішує питання про їх
стягнення.

Керуючись ст.ст. 11, 69, 70, 71, 72, 76, 77, 79, 86, 94,
158-163, 167, 181 КАС України, суд-

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити
частково.

2. Визнати протиправною та скасувати
постанову відділу державної
виконавчої служби Вижницького
районного управління юстиції про
відмову у відкритті виконавчого
провадження від 10.02.2014 року ВП №41985911
(вих. №02.18/1106 від 11.02.2014року).

3. У задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена до
Вінницького апеляційного
адміністративного суду через
Чернівецький окружний
адміністративний суд за правилами,
встановленими статтями 185-187 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Постанова набирає законної сили в
порядку статті 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Повний текст постанови складено 17
березня 2014 року (16.03.2014 року - вихідний
день).

Суддя
Григораш В.О.