Справа № 2а-1557/09
Суддя: Черпак Ю.К.
Дата ухвалення: 2014-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"20" березня 2014 р. м. Київ
К/800/18569/13

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Черпака Ю.К. (судді-доповідача),
Головчук С.В., Ліпського
Д.В.,розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_4 до Шевченківського
відділу соціального захисту
управління соціального захисту
Департаменту гуманітарної політики
Львівської міської ради про визнання
дій неправомірними та зобов'язання
вчинити певні дії,

за касаційною скаргою ОСОБА_4 на
постанову Львівського апеляційного
адміністративного суду від 13 березня
2013 року,

встановив:

У жовтні 2009 року ОСОБА_4 пред'явив позов
до Шевченківського відділу
соціального захисту управління
соціального захисту Департаменту
гуманітарної політики Львівської
міської ради про стягнення суми
недоплаченої щорічної разової
допомоги за 2008-2009 роки як інваліду III
групи в розмірі 6123 грн.

Позов обґрунтував тим, що він є
інвалідом війни ІІІ групи і в силу
частини п'ятої статті 13 Закону України
"Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту" має право на
щорічну разову грошову допомогу до 5
травня в розмірі семи мінімальних
пенсій за віком. Однак відповідачем
така допомога виплачена в значно
меншому розмірі.

Постановою Шевченківського районного
суду м. Львова від 10 грудня 2009 року
позов задоволено: зобов'язано
Шевченківський відділ соціального
захисту управління соціального
захисту Департаменту гуманітарної
політики Львівської міської ради
провести донарахування і виплату
ОСОБА_4 щорічної разової грошової
допомоги до 5 травня за 2008-2009 роки
відповідно до Закону України "Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту".

Постановою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 13 березня
2013 року скасовано постанову
Шевченківського районного суду м.
Львова від 10 грудня 2009 року та ухвалено
нове рішення, яким відмовлено в
задоволенні позову.

У касаційній скарзі ОСОБА_4,
посилаючись на порушення судом
апеляційної інстанції норм
матеріального і процесуального права,
просить скасувати прийняте ним рішення
та залишити в силі рішення суду першої
інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши матеріали справи та доводи
касаційної скарги, колегія суддів
вважає, що касаційна скарга підлягає
частковому задоволенню.

Судами встановлено, що ОСОБА_4 є
інвалідом війни ІІІ групи. У травні 2008
року і травні 2009 року позивачу
виплачено щорічну разову грошову
допомогу до 5 травня в розмірах 350 грн і
380 грн, відповідно, встановлених
постановами Кабінету Міністрів
України від 12.03.2008 р. № 183 "Про розміри
разової грошової допомоги, що
виплачується в 2008 році відповідно до
Законів України "Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального захисту"
та "Про жертви нацистських
переслідувань" і від 18.03.2009 р. № 211 "Про
розміри разової грошової допомоги, що
виплачується у 2009 році відповідно до
Законів України "Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального захисту"
та "Про жертви нацистських
переслідувань".

Вирішуючи спір в частині вимог за 2008
рік, апеляційний суд обґрунтовано
виходив з того, що позивачем пропущений
річний строк звернення до
адміністративного суду, встановлений
статтею 99 КАС України (в редакції на
момент пред'явлення позову), оскільки
дізнавшись у травні 2008 року про
порушення свого права на отримання
державної допомоги у визначеному
законом розмірі, ОСОБА_4 звернувся до
суду лише в жовтні 2009 року.

Статтею 100 КАС України передбачалось,
що пропущення строку звернення до
адміністративного суду є підставою для
відмови у задоволенні
адміністративного позову за умови,
якщо на цьому наполягає одна із сторін.

Оскільки відповідач наполягав на
застосуванні судом наслідків пропуску
позивачем строку звернення до суду, то
апеляційна інстанція правильно
відмовила в задоволенні позову в цій
частині.

Разом з тим, висновок апеляційного суду
про відсутність підстав для
задоволення позову за 2009 рік
ґрунтується на неправильному
застосуванні норм матеріального права.

Відповідно до частини п'ятої статті 13
Закону України "Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального захисту"
щорічно до 5 травня інвалідам війни III
групи виплачується разова грошова
допомога у розмірі семи мінімальних
пенсій за віком.

Статтею 71 Закону України від 26.12.2008 р. №
835-VI "Про Державний бюджет України на 2009
рік" Кабінету Міністрів України надано
право встановлювати розміри
соціальних виплат, які відповідно до
законодавства визначаються залежно
від розміру мінімальної заробітної
плати, в абсолютних сумах у межах
асигнувань, передбачених за
відповідними бюджетними програмами.

Отже, цим Законом Уряду надано право
встановлювати соціальні виплати,
розмір яких залежить від мінімальної
заробітної плати, а не від мінімальної
пенсії за віком, що визначено статтею 13
Закону України "Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту".

Між тим, Кабінет Міністрів України в
постанові від 18.03.2009 р. № 211 встановив,
що у 2009 році виплата разової грошової
допомоги, передбаченої Законом України
"Про статус ветерані війни, гарантії їх
соціального захисту", здійснюється,
зокрема, у таких розмірах: інвалідам
війни ІІІ групи -380 грн.

Таким чином, на період виникнення
правовідносин, що є предметом спору в
даній справі, були наявні
нормативно-правові акти, які по-різному
встановлювали розмір щорічної
допомоги до 5 травня інвалідам війни.

З урахуванням положень статті 9 КАС
України та загально-правових засад
щодо пріоритетності закону над
урядовими підзаконними нормативними
актами, колегія суддів підтримує
позицію суду першої інстанції щодо
необхідності застосування до спірних
правовідносин саме статті 13 Закону
України "Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту", а не
відповідної постанови Кабінету
Міністрів України.

За наведених обставин та виходячи з
приписів статті 226 КАС України, рішення
суду апеляційної інстанції в частині
відмови в задоволенні позовних вимог
за 2009 рік підлягає скасуванню із
залишенням в силі рішення суду першої
інстанції про задоволення позову в цій
частині, яке ухвалено відповідно до
закону і скасоване помилково.

Керуючись статтями 222, 223, 224, 226, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд

ухвалив:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити
частково.

Скасувати постанову Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 13 березня 2013 року в частині відмови
в задоволенні позовних вимог про
виплату щорічної разової грошової
допомоги до 5 травня за 2009 рік в розмірі
семи мінімальних пенсій за віком та
залишити в силі постанову
Шевченківського районного суду м.
Львова від 10 грудня 2009 року про
задоволення позову в цій частині.

В решті постанову Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 13 березня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
оскарженню не підлягає.

Судді:Черпак Ю.К. Головчук С.В. Ліпський
Д.В.