Справа № 817/4622/13-а
Суддя: Шидловський В.Б.
Дата ухвалення: 2014-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції:
Суддя-доповідач:Шидловський В.Б.
УХВАЛА

іменем України

"06" березня 2014 р.
Справа № 817/4622/13-а

Житомирський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді
Шидловського В.Б.

суддів:
Євпак В.В.

Капустинського М.М.,

розглянувши в письмовому провадженні
апеляційну скаргу Дубровицької
об"єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Рівненській області на
постанову Рівненського окружного
адміністративного суду від "16" січня 2014
р. у справі за позовом Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_4 до
Зарічненського відділення
Дубровицької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Рівненській
області про визнання протиправною та
скасування вимоги ,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 звернувся до Рівненського
окружного адміністративного суду з
позовом до Зарічненського відділення
Дубровицької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Рівненській
області про скасування вимоги про
стягнення з позивача суми єдиного
внеску.

Постановою Рівненського окружного
адміністративного суду від 16 січня 2014
року позовні вимоги задоволено.

Визнано протиправною та скасовано
вимогу Зарічненського відділення
Дубровицької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Рівненській
області про сплату недоїмки № Ф-02 від
06.11.2013 року на суму 1194 (одна тисяча сто
дев'яносто чотири) грн. 03 коп.

Присуджено на користь позивача
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 із
Державного бюджету України судовий
збір у розмірі 172,05 грн.

В апеляційній скарзі Дубровицька ОДПІ
просила скасувати постанову суду та
прийняти нову, якою відмовити в
задоволенні позовних вимог.

Апелянт зазначив, що позивач ще не
досяг 60-річного віку, отримує пенсію зі
зменшенням пенсійного віку, призначену
відповідно до Закону України "Про
статус та соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи". Разом з
тим, вказав, що звільнення від сплати
єдиного внеску не стосується тих осіб,
які отримують інші види пенсійних
виплат, не передбачені ст.26 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування". Таким
чином, вважає, що для позивача сплата
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування є
обов'язковою.

Позивач та відповідач не скористалися
своїм правом на участь в судовому
засіданні: повноважних представників в
засідання суду не направили, про
причини неявки суд не повідомили, хоча
про час та місце розгляду справи були
повідомлені належним чином.

За таких підстав, з врахуванням
приписів ч.4 ст.196 КАС України, п.2 ч.1 ст.197
КАС України розгляд апеляційної скарги
здійснюється судової колегією за
відсутності позивача та представника
відповідача, в порядку письмового
провадження.

Розглянувши справу та перевіривши
законність і обґрунтованість
постанови суду першої інстанції в
межах, передбачених статтею 195 КАС
України, колегія суддів приходить до
висновку, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, виходячи з
наступного.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено у суді апеляційної
інстанції, що ФОП ОСОБА_4
зареєстрований як суб'єкт
підприємницької діяльності - фізична
особа, що підтверджується копією
Свідоцтва про державну реєстрацію
фізичної особи-підприємця. По даний час
позивач є платником єдиного податку, що
підтверджується копією свідоцтва про
сплату єдиного податку серії НОМЕР_2
від 31.05.2012 року (а.с.7).

Згідно пенсійного посвідчення №
НОМЕР_1 ОСОБА_4 з 27.07.2010 року довічно
отримує пенсію за віком, призначену
відповідно до Закону України "Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи".

06.11.2013 року апелянтом було виставлено
вимогу про сплату недоїмки № Ф 02, якою
встановлено наявність заборгованості
зі сплати єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування в сумі 1194,03 грн.
(а.с.10).

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції дійшов висновку, що
правові та організаційні засади
забезпечення збору та обліку єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, умови та
порядок його нарахування і сплати та
повноваження органу, що здійснює його
збір та ведення обліку визначаються
Законом України № 2464-VI "Про збір та
облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" (далі по тексту
судової постанови - Закон № 2464-VI).

Згідно з п.2 ч.1 ст.1 вищезазначеного
Закону єдиний внесок на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування (далі по тексту
судової постанови - єдиний внесок) -
консолідований страховий внесок, збір
якого здійснюється до системи
загальнообов'язкового державного
соціального страхування в
обов'язковому порядку та на регулярній
основі з метою забезпечення захисту у
випадках, передбачених законодавством,
прав застрахованих осіб та членів
їхніх сімей на отримання страхових
виплат (послуг) за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

У відповідності до п.4 ч.1 ст.4 Закону №
2464-VI платниками єдиного внеску є
фізичні особи - підприємці, в тому числі
ті, які обрали спрощену систему
оподаткування, та члени сімей цих осіб,
які беруть участь у провадженні ними
підприємницької діяльності;

Згідно з ч.4 ст.4 Закону № 2464-VI особи,
зазначені у пункті 4 частини першої
цієї статті, які обрали спрощену
систему оподаткування, звільняються
від сплати за себе єдиного внеску, якщо
вони є пенсіонерами за віком або
інвалідами та отримують відповідно до
закону пенсію або соціальну допомогу.
Такі особи можуть бути платниками
єдиного внеску виключно за умови їх
добровільної участі у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Відповідно до ст.26 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" особи мають право на
призначення пенсії за віком після
досягнення віку 60 років та наявності
страхового стажу не менше 15 років. До
досягнення віку, встановленого абзацом
першим цієї статті, право на пенсію за
віком мають жінки 1961 року народження і
старші після досягнення ними такого
віку:

55 років - які народилися до 30 вересня 1956
року включно;

55 років 6 місяців - які народилися з 1
жовтня 1956 року по 31 березня 1957 року;

56 років - які народилися з 1 квітня 1957
року по 30 вересня 1957 року;

56 років 6 місяців - які народилися з 1
жовтня 1957 року по 31 березня 1958 року;

57 років - які народилися з 1 квітня 1958
року по 30 вересня 1958 року;

57 років 6 місяців - які народилися з 1
жовтня 1958 року по 31 березня 1959 року;

58 років - які народилися з 1 квітня 1959
року по 30 вересня 1959 року;

58 років 6 місяців - які народилися з 1
жовтня 1959 року по 31 березня 1960 року;

59 років - які народилися з 1 квітня 1960
року по 30 вересня 1960 року;

59 років 6 місяців - які народилися з 1
жовтня 1960 року по 31 березня 1961 року;

60 років - які народилися з 1 квітня 1961
року по 31 грудня 1961 року.

Разом з тим, відповідно до абз.1 ст.55
Закону України "Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи"
встановлено, що особам, які працювали
або проживали на територіях
радіоактивного забруднення, пенсії
надаються із зменшенням пенсійного
віку, встановленого статтею 26 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування".

У даному випадку положення ст.55 ЗУ "Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" потрібно
розуміти в контексті з положеннями ст.26
ЗУ "Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування". Відтак, пенсія
за віком може бути надана особі яка не
досягла пенсійного віку, встановленого
ЗУ "Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування", за умови, якщо
остання працювала або проживала на
територіях радіоактивного
забруднення.

Судом першої інстанції встановлено, що
позивачу, у відповідності до Закону
України "Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи", була
надана пенсія за віком із зменшенням
пенсійного віку, встановленого статтею
26 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування".

Частиною 4 статті 4 Закону № 2464-VI
визначені необхідні умови для
звільнення від сплати єдиного внеску, а
саме: особа обрала спрощену систему
оподаткування і є пенсіонером за віком
або інвалідом та отримує відповідно до
закону пенсію або соціальну допомогу.

Положеннями вищевказаної статті не
передбачено, що саме особи, яким надано
пенсію за віком на підставі Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування",
звільняються від сплати за себе
єдиного внеску. Таким чином,
спростовуються заперечення
представника відповідача стосовно
того, що звільнення від сплати єдиного
внеску не стосується тих осіб, які
отримують інші види пенсійних виплат,
не передбачені ст.26 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування".

Судом першої інстанції також
встановлено, що позивач у
добровільному порядку у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування не
обліковується.

Відповідно до ч.4 ст.25 Закону № 2464-VI
орган доходів і зборів у порядку, за
формою та у строки, встановлені
центральним органом виконавчої влади,
що забезпечує формування та реалізує
державну податкову і митну політику,
надсилає платникам єдиного внеску, які
мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції, що
позивач звільнений від сплати за себе
єдиного внеску, то у апелянта були
відсутні правові підстави для
виставлення та надіслання для нього
вимоги про сплату недоїмки № Ф 02 від
06.11.2013 р.

Отже, суд першої інстанції, виконавши
всі вимоги процесуального
законодавства, всебічно перевіривши
обставини справи, вирішив справу у
відповідності з нормами матеріального
права, постановив обґрунтоване
рішення, в якому повно відображені
обставини, що мають значення для
справи. Висновки суду про встановлені
обставини і правові наслідки є
вичерпними, відповідають дійсності і
підтверджуються доказами,
дослідженими у судовому засіданні, а
тому підстав для їх перегляду з
мотивів, викладених в апеляційній
скарзі не вбачається.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Дубровицької
об"єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Рівненській області
залишити без задоволення, а постанову
Рівненського окружного
адміністративного суду від "16" січня 2014
р. без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена протягом двадцяти
днів шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)
В.Б.
Шидловський

судді: (підпис)
В.В. Євпак

(підпис)
М.М.
Капустинський

З оригіналом згідно: суддя
________________________________ В.Б. Шидловський

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу/позивачам: Фізична
особа-підприємець ОСОБА_4 АДРЕСА_1

3- відповідачу/відповідачам:
Зарічненське відділення Дубровицької
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Рівненській області
вул.Партизанська,5,смт.Зарічне,Рівненсь
ка область,34000