Справа № 2а-4204/11/1270
Суддя: Розваляєва Т.С.
Дата ухвалення: 2014-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"20" березня 2014 р. м. Київ
К/800/37583/13

Вищий адміністративний суд України у
складі:

головуючого суддіРозваляєвої Т. С.
(суддя-доповідач),суддівМаслія В. І.,
Мороз Л. Л.,

розглянувши в порядку письмово
провадження касаційну скаргу
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м. Свердловську
Луганської області на ухвалу
Луганського окружного
адміністративного суду від 22 травня 2013
року та ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 18 червня 2013
року у справі за позовом Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Свердловську
Луганської області до Державного
підприємства «Свердловантрацит» в
особі відокремленого підрозділу
«Шахта ім. Я.М. Свердлова» про стягнення
заборгованості,

встановив:

Постановою Луганського окружного
адміністративного суду від 21 червня 2011
року позов про стягнення з відповідача
на користь позивача пені у розмірі 355 689
грн 28 коп. задоволено.

Постановою Донецького апеляційного
адміністративного суду від 06 вересня
2011 року постанову Луганського
окружного адміністративного суду від 21
червня 2011 року скасовано та ухвалено
нове, яким в задоволені позову
відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 27 червня 2012 року скасовано
постанову Донецького апеляційного
адміністративного суду від 06 вересня
2011 року, а постанову Луганського
окружного адміністративного суду від 21
червня 2011 року залишено в силі.

04 грудня 2012 року відділом державної
виконавчої служби Свердловського
міського управління юстиції прийнято
постанову про відкриття виконавчого
провадження.

В квітні 2013 року Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Свердловську
Луганської області звернулось до суду
із заявою про заміну сторони
виконавчого провадження,
обґрунтовуючи її тим, що відповідно до
п. 33.8 договору концесії Товариство з
обмеженою відповідальністю «ДТЕК
Свердловантрацит» є правонаступником
Державного підприємства
"Свердловантрацит" за майновими та
немайновими правами та обов'язками.

Ухвалою Луганського окружного
адміністративного суду від 22 травня 2013
року, залишеною без змін ухвалою
Донецького апеляційного
адміністративного суду від 18
червня 2013 року, у задоволенні заяви про
заміну сторони у виконавчому
провадженні її правонаступником
відмовлено.

Відмовляючи у заміні боржника у
виконавчому провадженні, суди виходили
з того, що з передавального акту № 3/СА
від 01 грудня 2011 року не вбачається
прийняття ТОВ «ДТЕК Свердловантрацит»
на себе кредиторської заборгованості
ДП «Свердловантрацит» перед позивачем
у сумі 355 689 грн 28 коп.

Не погоджуючись з рішеннями суду
першої та апеляційної інстанцій,
позивач звернувся з касаційною
скаргою, в якій просив їх скасувати та
прийняти нове про задоволення заяви.

Вимоги поданої касаційної скарги
мотивовані порушенням судами першої та
апеляційної інстанції норм
матеріального та процесуального
права.

Заслухавши доповідача, перевіривши
доводи касаційної скарги, матеріали
справи, колегія суддів вважає, що
скарга не підлягає задоволенню.

Вирішуючи питання про заміну сторони
правонаступником, суди встановили
наступне.

01 грудня 2011 року між Міністерством
енергетики та вугільної промисловості
України та ТОВ «ДТЕК Свердловантрацит»
укладено концесійний договір,
відповідно до умов якого концесієдавць
(Міністерство енергетики та вугільної
промисловості України) надає
концесіонеру (ТОВ «ДТЕК
Свердловантрацит») на платній та
строковій основі право на управління
(експлуатацію) цілісним майновим
комплексом (Державним підприємством
«Свердловантрацит») для комплексного
забезпечення громадських потреб.

Відповідно до абзацу 2 ч.1 ст. 1 Закону
України «Про Концесії» договір
концесії (концесійний договір) -
договір, відповідно до якого
уповноважений орган виконавчої влади
чи орган місцевого самоврядування
(концесієдавець) надає на платній та
строковій основі суб'єкту
підприємницької діяльності
(концесіонеру) право створити
(побудувати) об'єкт концесії чи суттєво
його поліпшити та (або) здійснювати
його управління (експлуатацію)
відповідно до цього Закону з метою
задоволення громадських потреб.

У концесію можуть надаватися об'єкти
права державної чи комунальної
власності, які використовуються для
здійснення діяльності у таких сферах
господарської діяльності (крім видів
підприємницької діяльності, які
відповідно до законодавства можуть
здійснюватися виключно державними
підприємствами і об'єднаннями), зокрема
пошук, розвідка родовищ корисних
копалин і їх видобування, видобування
кам'яного вугілля, лігніту (бурого
вугілля), його переробка у порядку,
визначеному Законом України "Про
особливості оренди чи концесії
об'єктів паливно-енергетичного
комплексу, що перебувають у державній
власності" (ч. 2 ст. 3 Закону України «Про
Концесії»).

Об'єктами права державної чи
комунальної власності, які надаються у
концесію, є: майно підприємств, які є
цілісними майновими комплексами або
системою цілісних майнових комплексів,
що забезпечують комплексне надання
послуг у сферах діяльності, що
визначені частиною другою та третьою
цієї статті; об'єкти незавершеного
будівництва та законсервовані об'єкти,
які можуть бути добудовані з метою їх
використання для надання послуг по
задоволенню громадських потреб у
сферах діяльності, що визначені
частиною другою та третьою цієї статті;
спеціально збудовані об'єкти
відповідно до умов концесійного
договору для задоволення громадських
потреб у сферах діяльності, що
визначені частиною другою та третьою
цієї статті (ч. 4 ст. 3 Закону України
«Про Концесії»).

Під майном підприємств, які є цілісними
майновими комплексами або системою
цілісних майнових комплексів, що
надається у концесію, треба розуміти
майно (основні засоби, у тому числі
незавершене будівництво,
нематеріальні активи), що забезпечує
вироблення (створення) відповідної
продукції (послуг) у сферах діяльності,
визначених частинами другою і третьою
цієї статті.

Інші необоротні матеріальні активи,
оборотні матеріальні активи, кошти,
цінні папери та майно, що не
відповідають вимогам, визначеним в
абзаці першому цієї частини, а також
майнові права та зобов'язання, які
належать балансоутримувачу майна, що
надається у концесію, не є об'єктами
концесії.

Необоротні матеріальні активи,
оборотні матеріальні активи можуть
бути викуплені концесіонером на
умовах, встановлених умовами договору.
Дебіторська та кредиторська
заборгованість, грошові кошти та цінні
папери можуть бути передані
концесіонеру на умовах, встановлених
договором (ч. 5 ст. 3 Закону України «Про
Концесії»).

Пунктом 33.8 концесійного договору
передбачено, що ТОВ «ДТЕК
Свердловантрацит» є правонаступником
Державного підприємства
«Свердловантрацит» за майновими та
немайновими правами та обов'язками, що
створились на дату укладення договору
та передачі концесіонеру за Зведеним
актом приймання передачі.

Відповідно до передавального акта №
3/СА від 01 грудня 2011 року «ДТЕК
Свердловантрацит» передано
кредиторську та дебіторську
заборгованість, склад якої визначений
у передавальному акті № 3/СА.

Відповідно до частини 5 статті 8 Закону
України "Про виконавче провадження", у
разі вибуття однієї з сторін державний
виконавець з власної ініціативи або за
заявою сторони, а також сама
заінтересована сторона мають право
звернутися до суду з заявою про заміну
сторони її правонаступником.

Згідно зі статтею 264 Кодексу
адміністративного судочинства України
у разі вибуття однієї із сторін
виконавчого провадження за поданням
державного виконавця або за заявою
заінтересованої особи суд може
замінити сторону виконавчого
провадження її правонаступником. Суд
розглядає питання про заміну сторони
виконавчого провадження в
десятиденний строк у судовому
засіданні з повідомленням державного
виконавця або заінтересованої особи,
що звернулися з поданням (заявою), та
осіб, які беруть участь у справі.
Неприбуття у судове засідання осіб, які
були належним чином повідомлені про
дату, час і місце розгляду справи, не
перешкоджає судовому розгляду. Ухвалу
суду за результатами питання про
заміну сторони виконавчого
провадження може бути оскаржено у
загальному порядку.

Отже, наведені процесуальні норми
зобов'язують суд здійснити на будь-якій
стадії судового процесу процесуальне
правонаступництво, зокрема, зумовлене
заміною боржника у зобов'язанні.

Між тим, судами встановлено, що до
передавального акта № 3/СА від 01 грудня
2011 року спірна сума 355 689 грн 28 коп. як
склад кредиторської та дебіторської
заборгованості не включена.

Враховуючи викладене, суд касаційної
інстанції дійшов переконливого
висновку, що судами першої та
апеляційної інстанцій повно та
об'єктивно надана оцінка доказам у
справі щодо відсутності правових
підстав для заміни боржника в
зобов'язанні в частині 355 689 грн 28 коп.

Таким чином, обов'язок у Товариства з
обмеженою відповідальністю «ДТЕК
Свердловантрацит» щодо сплати
заборгованості, яка виникла в
Державного підприємства
«Свердловантрацит» відсутній,
оскільки така заборгованість не
обумовлена концесійним договором.

Слід зазначити, що відповідно до
абзаців 5 та 6 ч. 5 ст. ст. 3 Закону України
«Про Концесії» у концесіонера не
виникає загального правонаступництва
згідно з правами та зобов'язаннями
підприємства, цілісний майновий
комплекс якого надається у концесію.

Умови та порядок передачі концесіонеру
прав та обов'язків підприємства,
цілісний майновий комплекс якого
надається у концесію, можуть бути
встановлені умовами концесійного
конкурсу.

У разі якщо всі активи та зобов'язання
підприємства, цілісний майновий
комплекс якого надається у концесію,
передано на баланс концесіонеру, таке
підприємство підлягає припиненню
шляхом ліквідації.

Отже, відповідно до умов концесійного
договору, концесіонеру передано не всі
зобов'язання Державного підприємства
«Свердловантрацит», а тому загальне
правонаступництво у концесіонера не
виникає.

За таких обставин, суди попередніх
інстанцій дійшли правильного висновку,
що підстави для задоволення заяви
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м. Свердловську
Луганської області про заміну сторони
виконавчого провадження відсутні.

Відповідно до статті 224 КАС України суд
касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанцій не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій.

Враховуючи викладене, та керуючись ст.
ст. 220, 222, 223, 224, 230, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд

ухвалив:

Касаційну скаргу Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Свердловську
Луганської області залишити без
задоволення, а ухвалу Луганського
окружного адміністративного суду від 22
травня 2013 року та ухвалу Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 18 червня 2013 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, і
може бути переглянута Верховним Судом
України з підстав, у строк та у порядку,
визначеними статтями 237, 238, 239-1 КАС
України.

Судді: