Справа № 801/10763/13-а
Суддя: Кобаль Михайло Іванович
Дата ухвалення: 2014-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

Іменем України

Справа № 801/10763/13-а

13.03.14 м. Севастополь

Севастопольський
апеляційний адміністративний суд у
складі колегії суддів:

головуючого судді Кобаля М.І.,

суддів Кондрак Н.Й. ,

Кучерука О.В.

секретар судового засідання
Чумаченко Н.Г.

за участю сторін:

позивач, - ОСОБА_2 - паспорт серії НОМЕР_1,
виданий Красноперекопським МРВ ГУ МВС
України в Криму від 09.06.1998 року;

представник відповідача, Управління
Державної служби охорони при Головному
Управлінні Міністерства Внутрішніх
справ України в Автономній Республіці
Крим- Нікольська Яна Олександрівна,
довіреність № 17/1-2-2225 від 05.06.12;

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_2
на постанову Окружного
адміністративного суду Автономної
Республіки Крим (суддя Циганова Г.Ю. )
від 09.12.13 у справі № 801/10763/13-а

за позовом ОСОБА_2 (АДРЕСА_1)

до Управління Державної служби охорони
при Головному Управлінні Міністерства
Внутрішніх справ України в Автономній
Республіці Крим (вул. Миллера, 4,
Сімферополь, Автономна Республіка
Крим,95000)

про спонукання до виконання певних дій,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Окружного
адміністративного суду Автономної
Республіки Крим від 09.12.2013 позов ОСОБА_2
до Управління Державної служби охорони
при Головному Управлінні Міністерства
Внутрішніх справ України в Автономній
Республіці Крим про спонукання до
виконання певних дій, - задоволено
частково.

Визнано протиправною бездіяльність
Управління Державної служби охорони
при Головному Управлінні Міністерства
Внутрішніх справ України в Автономній
Республіці Крим пов'язану з не
розглядом рапорту ОСОБА_2 від 22.07.2013.

Зобов'язано Управління Державної
служби охорони при Головному
Управлінні Міністерства Внутрішніх
справ України в Автономній Республіці
Крим розглянути рапорт ОСОБА_2 від
22.07.2013 та надати відповідь на нього.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Стягнуто на користь ОСОБА_2 судовий
збір у розмірі 68,82 грн. з Державного
бюджету України.

Не погодившись з зазначеним
судовим рішенням, позивач, посилаючись,
зокрема на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, звернувся з
апеляційною скаргою, в якій просить
скасувати постанову Окружного
адміністративного суду Автономної
Республіки Крим від 09.12.2013 в частині
вимог, викладених у пунктах 3-4 позовної
заяви та прийняти нову постанову по
суті позовних вимог.

У судовому засіданні
позивач вимоги апеляційної скарги
підтримав у повному обсязі та просив
суд їх задовольнити.

Представник відповідача
проти тверджень апелянта заперечив та
посилаючись на правомірність та
обґрунтованість висновків суду першої
інстанції, просив у задоволенні
апеляційної скарги відмовити.

На підставі та за правилами
статті 195 Кодексу адміністративного
судочинства України, розглянувши
справу, судова колегія встановила
наступне.

Позивач проходить службу в органах
внутрішніх справ з 05.02.1993 (наказ від
12.02.1993 №19), у підрозділах Державної
служби охорони при МВС України з 10.04.1998
(наказ від 15.04.1998 №29). На даний час
перебуває на посаді міліціонера з
охорони КФУ МВДСО УДСО, має спеціальне
звання «старшина міліції».

Станом на 06.12.2013 вислуга років ОСОБА_2 в
календарному обчисленні складає 22 року
07 місяців 29 днів.

22.07.2013 позивачем надіслано
рекомендованою кореспонденцією рапорт
начальнику УДСО при ГУ МВС України в АР
Крим полковнику міліції Гроню О.М. з
проханням звільнити його зі служби з
органів внутрішніх справ України за
вислугою строку служби по п.п. «г» п. 63
Положення про проходження служби
рядовим і начальницьким складом
органів внутрішніх справ.

05.11.2013, у зв'язку з неотриманням
відповіді, позивачем повторно
рекомендованою кореспонденцією було
направлено рапорт, в якому позивач
також зазначив, що, оскільки він
повідомив про своє звільнення за 3
місяці, у відповідністю з п. 68 Положення
про проходження служби, то позивач
змушений скористатися правом невиходу
для проходження служби .

Листом від 08.11.2013 відповідач
повідомив позивача про розгляд рапорту
від 05.11.2013 та зазначив, що підстави для
звільнення позивача за підпунктом «г»
пункту 63 Положення про проходження
служби відсутні; в рапорті від 22.07.2013
позивачем не викладено прохання про
надання відповіді.

Задовольняючи позовні вимоги в
частині визнання бездіяльності
відповідача, пов'язаної з не розглядом
рапорту, поданого 22.07.2013, суд першої
інстанції виходив з того, що вимоги в
цій частині є обґрунтованими та
підлягають задоволенню.

Колегія суддів зауважує, що оскільки
судове рішення в цій частині жодна із
сторін не оскаржує, то згідно із
положеннями ч. 1 ст. 195 Кодексу
адміністративного судочинства
України, розглянувши справу воно не
підлягає апеляційному перегляду.

Відмовляючи у задоволенні
іншої частини позову щодо визнання
факту бездіяльності відповідача в
особі Управління державної служби
охорони при Головному Управлінні
Міністерства Внутрішніх справ в
Автономній Республіці Крим, пов'язаний
з відмовою виконання процедури
звільнення зі служби з органів
Внутрішніх справ України,
неправомірними; відновлення порушених
прав шляхом задоволення вимоги про
покладання обов'язків на Управління
державної служби охорони при Головному
Управлінні Міністерства Внутрішніх
справ в Автономній Республіці Крим
прийняти рішення з питання звільнення
зі служби з органів Внутрішніх справ
України відповідно до змісту поданого
рапорту від 22.07.2013 з викладенням
формулювання причини звільнення за
підпунктом "г" п.63 Положення про
проходження служби рядовим і
начальницьким складом органів
Внутрішніх справ України,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України №114 від 29.07.1991, суд
першої інстанції вірно виходив з
передчасності заявлених позивачем
вимог.

Колегія суддів, заслухавши
пояснення сторін, вивчивши та
дослідивши матеріали справи,
з'ясувавши обставини, на яких
ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, погоджується з висновками суду
першої інстанції та вважає, що
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає.

Перевіряючи обґрунтованість частини
позовних вимог, у задоволенні якої
судом було відмовлено, та їх
відповідність чинному законодавству,
колегія суддів виходить з наступного.

За визначенням, наведеним у пункті 15
частини 1 статті 3 Кодексу
адміністративного судочинства України
публічна служба - це діяльність на
державних політичних посадах,
професійна діяльність суддів,
прокурорів, військова служба,
альтернативна (невійськова) служба,
дипломатична служба, інша державна
служба, служба в органах влади
Автономної Республіки Крим, органах
місцевого самоврядування.

Будь-яка публічна служба є
державною службою.

Суспільні відносини, пов'язані зі
створенням правових, організаційних,
економічних та соціальних умов
реалізації громадянами України права
на державну службу, регулює Закон
України "Про державну службу". Згідно зі
статтями 9 і 30 цього Закону правовий
статус окремих категорій державних
службовців регулюється Конституцією
України, спеціальними законами та
Кодексом законів про працю України.

Спеціальним законодавством
урегульовані питання, пов'язані із
прийняттям (обранням, призначенням)
громадян на публічну службу, її
проходженням та звільненням із неї (її
припиненням). До таких законодавчих
актів належать, зокрема, Закон України
від 20.12.1990 № 565-ХІІ "Про міліцію", Закон
України "Про Дисциплінарний статут
органів внутрішніх справ України",
"Положення про проходження служби
рядовим і начальницьким складом
органів внутрішніх справ", затверджене
постановою Кабінету Міністрів УРСР від
29.07.1991 №114 (далі-Положення).

Відповідно до статті 18 Закону
України "Про міліцію" порядок та умови
проходження служби в міліції
регламентуються Положенням про
проходження служби особовим складом
органів внутрішніх справ,
затверджуваним Кабінетом Міністрів
України.

Пунктом 63 Положення, визначено
підстави звільнення осіб рядового і
начальницького складу зі служби в
запас (з постановкою на військовий
облік). Зокрема, передбаченими
підставами для звільнення осіб
рядового і молодшого начальницького
складу є згідно підпунктів:

б) через хворобу - у разі визнання їх
непридатними до військової служби в
мирний час (у військовий час - обмежено
придатними 2-го ступеня) за рішенням
військово-лікарської комісії;

г) за вислугою строку служби,
передбаченого договором, якщо особи
рядового і молодшого начальницького
складу не виявляють бажання
продовжувати службу;

ж) за власним бажанням - при
наявності поважних причин, що
перешкоджають виконанню службових
обов'язків.

Пунктом 68 вищевказаного
Положення передбачено, що особи
рядового і начальницького складу, які
виявили бажання звільнитися зі служби
за особистим проханням, попереджають
прямого начальника органу внутрішніх
справ про прийняте ними рішення не
пізніш як за три місяці до дня
звільнення, про що подають рапорт за
командою. Тобто, після написання
рапорту за власним бажанням особа
начальницького складу має час прийняти
рішення через три місяці до дня
звільнення і протягом цього строку
особа вправі відкликати поданий
рапорт, якщо сторони не домовилися про
звільнення у більш короткий строк.

Як вбачається з листа МВС України
Управління державної служби охорони
при Головному Управлінні Міністерства
Внутрішніх справ в Автономній
Республіці Крим від 08.11.2013 за вих. №
17/4-К-18, рапорт позивача від 05.11.2013 щодо
звільнення з ОВС України за підпунктом
«г» пункту 63 Положення про проходження
служби рядовим і начальницьким складом
органів внутрішніх справ був
розглянутий та повідомлено, що
підстави для цього відсутні.

Також у листі відповідачем
зазначено, що звільнення за п. 63 «г»
Положення - «за вислугою строку служби,
передбаченого договором» - неможливе,
оскільки при прийомі на службу в органи
внутрішніх справ строковий договір з
позивачем не укладався, тому
роз'яснено, що позивач має вислугу
років, яка дозволяє отримати пенсію по
лінії МВС, і може бути звільнені за
власним бажанням, або якщо позивач
почуває погіршення стану здоров'я, він
має право пройти обстеження
військово-лікарської комісії відділу
медичного забезпечення ГУМВС України в
АР Крим для встановлення ступеня
придатності для служби в ОВС та, у разі
визнання останнього обмежено
придатним або непридатним, звільнитися
через стан здоров'я.

Додатково повідомлено, що станом
на 08.11.2013 вислуга років, що дає позивачу
право на пенсію згідно п. а ст.12 Закону
України «Про пенсійне забезпечення
військовослужбовців, осіб
начальницького і рядового складу ОВС
та деяких інших осіб», складає 22 роки 07
місяців 01 день (а.с.60).

Таким чином, відповідачем розглянуто
лише повторне звернення позивача від
05.11.2013, водночас рапорт позивача від
22.07.2014, адресований начальнику УДСО
при ГУ МВС України в АР Крим полковнику
міліції Гроню О.М. з проханням
звільнити його зі служби з органів
внутрішніх справ України за вислугою
строку служби по п.п. «г» п. 63 Положення
про проходження служби рядовим і
начальницьким складом органів
внутрішніх справ так розглянутий і не
був.

Відповідно до п.69 Положення про
проходження служби рядовим і
начальницьким складом органів
внутрішніх справ, звільнення зі служби
осіб рядового і молодшого
начальницького складу провадиться
начальниками, яким таке право надане
Міністром внутрішніх справ.

Виходячи з викладеного, вирішення
питання про звільнення позивача
відноситься до повноважень саме
Управління державної служби охорони
при Головному Управлінні Міністерства
Внутрішніх справ в Автономній
Республіці Крим, а тому рішення про
звільнення позивача безпосередньо
залежить від розгляду та надання
відповіді відповідачем на рапорт про
звільнення від 22.07.2014.

Між тим, в матеріалах справи відсутнє
рішення відповідної посадової особи
відповідача, яка відповідно до закону
уповноважена вирішувати питання про
звільнення осіб зі служби, при цьому
лист від 08.11.2014 № 17/4-К-18 не має ознак
рішення суб'єкта владних повноважень у
розумінні Кодексу адміністративного
судочинства України, оскільки на його
підставі у позивача не виникають права
або обов'язки, за своєю правовою
природою він є лише відповіддю на
звернення позивача.

Враховуючи, що судом зобов'язано
Управління державної служби охорони
при Головному Управлінні Міністерства
Внутрішніх справ в Автономній
Республіці Крим розглянути рапорт
ОСОБА_2 від 22.07.2013, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції щодо відсутності підстав для
задоволення вимог про зобов'язання
відповідача прийняти рішення з питання
звільнення зі служби з органів
Внутрішніх справ України відповідно до
змісту поданого рапорту від 22.07.2013 з
викладенням формулювання причини
звільнення за підпунктом "г" п.63
Положення про проходження служби
рядовим і начальницьким складом
органів Внутрішніх справ України,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України №114 від 29.07.1991 з
підстав їх передчасності.

При цьому колегія суддів
зазначає, що наявність або у
відсутність повноважень у відповідача
в частині прийняття рішення з розгляду
рапорту позивача встановлюється
законом, а не за рішенням суду.

Адміністративний суд не
наділений повноваженнями втручатися у
вільний розсуд (дискрецію) суб'єкта
владних повноважень за критеріями,
поза межами перевірки визначеними
статтею 2 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Завдання правосуддя полягає не у
забезпеченні ефективності державного
управління, а в гарантуванні
дотримання вимог права, інакше
порушується принцип розподілу влади.
Принцип розподілу влади не допускає
надання адміністративному суду
адміністративно-дискреційних
повноважень - єдиним критерієм
здійснення правосуддя є право. Тому
завданням адміністративного суду є
контроль за легітимністю прийняття
рішень.

Виходячи зі змісту положень
Кодексу адміністративного судочинства
України щодо компетенції
адміністративного суду, останній не
може підміняти інший орган державної
влади та перебирати на себе
повноваження щодо вирішення питань,
які законодавством віднесені до
компетенції цього органу державної
влади.

Отже, вказані позовні вимоги є формою
втручання в дискреційні повноваження
суб'єкта владних повноважень та
виходить за межі завдань
адміністративного судочинства,
оскільки суд не уповноважений вимагати
від державного органу надання
позитивного висновку щодо будь-якого
питання, віднесеного до його
компетенції, а тому такі вимоги не
підлягають задоволенню.

З огляду на зазначене та беручи до
уваги достатній і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності, колегія суддів
дійшла висновку, що викладені у
апеляційній скарзі посилання позивача
на порушення судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права не знайшли свого підтвердження
при апеляційному перегляді даної
справи, є необґрунтованими, у зв'язку з
чим апеляційна скарга не підлягає
задоволенню.

Судом першої інстанції
правильно, повно та всебічно
перевірені надані сторонами докази,
дана їм належна оцінка у рішенні, яке
належним чином мотивовано і за своїм
змістом та формою відповідає вимогам
матеріального та процесуального
закону, доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків рішення суду, а
тому підстав для скасування постанови
в частині вимог, викладених у пунктах
3-4 позову, колегія суддів не вбачає, що
відповідно до вимог статті 200 Кодексу
адміністративного судочинства
України, є підставою для залишення
апеляційної скарги без задоволення, а
судового рішення без змін.

Керуючись статтями 195, 196,
пунктом 1 частини першої статті 198,
статтею 200, пунктом 1 частини першої
статті 205, статтями 206, 212, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без
задоволення.

Постанову Окружного
адміністративного суду Автономної
Республіки Крим (суддя Циганова Г.Ю. )
від 09.12.13 у справі № 801/10763/13-а залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення згідно з частиною п'ятою
статті 254 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Ухвалу може бути оскаржено в порядку
статті 212 Кодексу адміністративного
судочинства України, згідно з якою
касаційна скарга на судові рішення
подається безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили судовим рішенням суду
апеляційної інстанції, крім випадків,
передбачених цим Кодексом, а в разі
складення ухвали в повному обсязі
відповідно до статті 160 цього Кодексу -
з дня складення ухвали в повному
обсязі.

Повний текст судового рішення
складений 18 березня 2014 р.

Головуючий суддя підпис
М.І. Кобаль

Судді підпис Н.Й.
Кондрак

підпис О.В.Кучерук

З оригіналом згідно

Головуючий суддя
М.І. Кобаль