Справа № 808/335/14
Суддя: Матяш Ольга Віталіївна
Дата ухвалення: 2014-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2014 року , о 17-00 годині,Справа №
808/335/14 м.ЗапоріжжяЗапорізький окружний
адміністративний суд

у складі: головуючого - судді Матяш
О.В.,

за участю секретаря
Передерій А.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м. Запоріжжя

справу за адміністративним позовом
управління Пенсійного фонду України в
м. Енергодарі Запорізької
області до ОСОБА_1 про стягнення
надміру виплаченої пенсії,

ВСТАНОВИВ:

позивач звернувся до суду із вказаним
позовом та просить стягнути з ОСОБА_1 на
користь УПФУ суму надміру виплаченої
йому пенсії в розмірі 13 282,45 гривень у
зв'язку з приховуванням ОСОБА_1
інформації щодо його працевлаштування.
Просить стягнути дану суму,
розглянувши справу без участі його
представника.

Відповідач позов не визнає з підстав,
викладених у запереченнях, зазначивши,
що Порядок подання та оформлення
документів для призначення
(перерахунку) пенсій відповідно до
Закону України «Про пенсійне
забезпечення», затверджений Наказом
Міністерства праці та соціальної
політики України № 224/30 від 30.04.2002
(Порядок), що втратив чинність на
підставі Наказу Міністерства праці та
соціальної політики № 398/196 від 02.12.2005,
не може бути підставою для пред'явлення
позовних вимог.

Про умови ч. 1 ст. 102 Закону України «Про
пенсійне забезпечення» № 1788-XII від
05.11.1991 (далі - Закон №1788), він дізнався з
позову, не знав про існування обмежень
щодо виплати пенсії. Дана стаття не
містить вимог щодо юридичної
відповідальності і не може бути
застосована у контексті ст. 68
Конституції України щодо незнання
законів не звільніє від юридичної
відповідальності.

На зворотній стороні заяви про
призначення пенсії у графі підпис
заявника стоїть не підпис ОСОБА_1 Він не
збігається з його підписом у трудовій
книжці та паспорті. На зворотній
частині пенсійного посвідчення теж
немає застережень про настання для
відповідача якихось негативних
наслідків. Позивач не надав доказів про
наявність недобросовісної поведінки з
боку відповідача, а також доказів, що
відповідач був обізнаний щодо
обов'язків.

Відповідач вважає, що позивач
пропустив строк звернення до суду з
неповажних причин, який не може бути
поновлений та продовжений.

До початку судового засідання
відповідач надав клопотання про
розгляд справи без його участі, просить
відмовити у позові.

Ухвалою суду від 20.02.2014 позивачу
поновлено строк звернення до суду з
позовом як такий, що пропущений з
поважних причин.

Дослідивши наявні у справі докази та
надавши їм оцінку, суд вважає, що позов
підлягає задоволенню з огляду на таке:

судом встановлено, що 12.05.2004 ОСОБА_1
звернувся до УПФУ з заявою про
призначення пенсії по ІІ групі
інвалідності (загальне захворювання), в
якій вказано про права та обов'язки
особи, яка звертається за призначенням
пенсії (а.с. 6). З травня 2004 року по січень
2013 року включно відповідач отримував
пенсію по інвалідності.

Відповідно до ст. 93 Закону №1788 (у
редакції Закону № 1111-IV від 10.07.2003, який
набрав чинності 01.01.2004 та діяв на момент
подання вказаної заяви), «соціальні
пенсії призначаються і виплачуються
непрацюючим громадянам, крім інвалідів
з дитинства, при відсутності права на
трудову пенсію: інвалідам I і II груп, у
тому числі інвалідам з дитинства, а
також інвалідам III групи; особам, які
досягли віку: чоловіки - 60 років, жінки -
55 років; дітям - у разі втрати
годувальника (пункт "а" статті 37);
дітям-інвалідам віком до 16 років».

Пенсія була призначена відповідно до
абз. 4 п. 4 Порядку (у первинній редакції,
яка діяла на час подання вказаної
заяви): «соціальні пенсії
призначаються непрацюючим громадянам
(крім інвалідів з дитинства) при
відсутності права на трудову пенсію. У
разі працевлаштування після
призначення соціальної пенсії виплата
пенсії припиняється і поновлюється
після звільнення з роботи».

Судом встановлено, що з 05.05.2009 по 12.08.2010
відповідач працював на ТОВ «Велич»
підсобним робітником (а.с. 9-10).

20.02.2013, при опрацюванні списків даних
системи персоніфікованого обліку,
позивачу стало відомо про
працевлаштування відповідача з 05.05.2009
по 02.08.2010 та з 23.09.2012, про що останній не
повідомив УПФУ (а.с. 26, 27).

Відповідно до ч. 2 ст. 16 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» № 1058-IV від 09.07.2003
(у редакції Закону № 5462-VI від 16.10.2012,
який набрав чинності 09.12.2012 та діяв на
20.02.2013), «застрахована особа
зобов'язана:

1) пред'являти свідоцтво про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на вимогу
страхувальника, посадових осіб
виконавчих органів Пенсійного фонду;

2) надавати на вимогу страхувальника,
територіального органу Пенсійного
фонду документи, що засвідчують
відомості, які мають бути занесені або
містяться в її персональній обліковій
картці в системі персоніфікованого
обліку та Державному реєстрі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування;

3) повідомляти територіальні органи
Пенсійного фонду про зміну даних, що
вносяться до її персональної облікової
картки в системі персоніфікованого
обліку та Державному реєстрі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування, виїзд за межі
держави та про обставини, що
спричиняють зміну статусу
застрахованої особи, протягом десяти
днів з моменту їх виникнення;

4) укладати договір страхування
довічної пенсії з обраною страховою
організацією та не розривати цей
договір протягом життя (крім випадків
зміни страхової організації згідно із
цим Законом);

5) виконувати інші вимоги, передбачені
цим Законом, а також
нормативно-правовими актами,
прийнятими відповідно до цього
Закону».

Судом встановлено, що відповідачу було
відомо про його права та обов'язки,
оскільки їх зазначено на зворотньому
боці його пенсійного посвідчення серії
НОМЕР_2 від 27.06.2012 та у заяві від 12.05.2004
(а.с. 6, 8).

Згідно зі ст. 102 Закону №1788 (у редакції
Закону № 5462-VI від 16.10.2012, який набрав
чинності 09.12.2012 та діяв на 20.02.2013),
«пенсіонери зобов'язані повідомляти
органу, що призначає пенсії, про
обставини, що спричиняють зміну
розміру пенсії або припинення її
виплати.

У разі невиконання цього обов'язку і
одержання у зв'язку з цим зайвих сум
пенсії пенсіонери повинні
відшкодувати органу, що призначає
пенсії, заподіяну шкоду».

Відповідно до ч.4 ст. 103 Закону №1788, «у
разі припинення виплати пенсії
(внаслідок відновлення здоров'я тощо)
до повного погашення заборгованості
решта заборгованості стягується в
судовому порядку».

Судом встановлено, що внаслідок
неповідомлення ОСОБА_1 позивача про
працевлаштування, на рахунку УПФУ
утворилась сума надміру виплачених
коштів в розмірі 13 282,45 гривень.

З урахуванням наведеного, суд дійшов
висновку, що ОСОБА_1 знав, але не
виконував своїх обов'язків щодо
повідомлення УПФУ про
працевлаштування, внаслідок чого
отримував пенсію в розмірі більшому,
ніж передбачений в такому випадку
законодавством розмір пенсії, тому
повинен відшкодувати позивачу суму
надміру виплаченої йому пенсії в
розмірі 13 282,45 гривень.

Враховуючи вищезазначене, суд
приходить до висновку, що позовні
вимоги ґрунтуються на законі й
підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 17, 158-163, 167 КАС України,
суд

ПОСТАНОВИВ:

позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 (ідентифікаційний
номер НОМЕР_1, адреса реєстрації:
АДРЕСА_1) суму надміру виплаченої
пенсії в розмірі 13 282 (тринадцяти тисяч
двохсот восьмидесяти двох) гривень 45
копійок.

Постанова може бути оскаржена у
Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд через
Запорізький окружний адміністративний
суд у десятиденний строк з дня
отримання постанови у повному обсязі
шляхом подання апеляційної скарги.
Копія апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, що її подає, до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо її не було подано. У разі
подання апеляційної скарги постанова,
якщо її не скасовано, набирає законної
сили після закінчення апеляційного
розгляду справи.

Суддя
О.В. Матяш