Справа № 2а-5645/10/0670
Суддя: Пилипчук Н.Г.
Дата ухвалення: 2014-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"17" лютого 2014 р. м. Київ
К/9991/3305/11

Вищий адміністративний суд України в
складі колегії суддів:

головуючого судді Пилипчук Н.Г.

суддів Ланченко Л.В.

Цвіркуна Ю.І.

розглянувши у попередньому судовому
засіданні

касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у місті Житомирі

на постанову Житомирського окружного
адміністративного суду від 15.09.2010

та ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 09.11.2010

у справі № 2а-5645/10/0670

за позовом Відкритого акціонерного
товариства «Житомирський комбінат
силікатних виробів»

до Державної податкової інспекції у
місті Житомирі

про скасування податкового
повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Житомирського окружного
адміністративного суду від 15.09.2010,
залишеною без змін ухвалою Київського
апеляційного адміністративного суду
від 09.11.2010, позов задоволено повністю.
Визнано протиправним та скасовано
податкове повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у місті
Житомирі від 08.06.2010 № /0 про
визначення податкового зобов'язання з
податку на додану вартість в загальній
сумі 122500 грн., в т.ч. 116666,67 грн. основного
платежу та 5833,33 грн. штрафних
(фінансових) санкцій.

Державна податкова інспекція у м.
Житомирі подала касаційну скаргу, в
якій просить скасувати вказані судові
рішення та ухвалити нове рішення про
відмову в задоволенні позову.
Посилається на порушення судами норм
матеріального права: п.п. 7.2.3 п. 7.2, п.п.
7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про
податок на додану вартість» від 03.04.1997
№ 168/97-ВР.

Заслухавши доповідь судді-доповідача
про обставини, необхідні для ухвалення
судового рішення судом касаційної
інстанції, дослідивши доводи
касаційної скарги, матеріали справи,
судові рішення, суд касаційної
інстанції дійшов висновку, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що підставою для
визначення позивачеві за податковим
повідомленням-рішенням від 08.06.2010 №
/0 податкового зобов'язання з
податку на додану вартість в загальній
сумі 122500 грн., в т.ч. 116666,67 грн. основного
платежу та 5833,33 грн. штрафних
(фінансових) санкцій, слугували
висновки документальної невиїзної
(камеральної) перевірки податкової
звітності з податку на додану вартість
за березень 2010 року, зафіксовані в акті
від 17.06.2010 № 3464/15-2, про порушення п.п. 7.2.3
п. 7.2 ст. 7 Закону України «Про податок на
додану вартість» від 03.04.1997 № 168/97-ВР.

Порушення полягало у віднесенні
позивачем до складу податкового
кредиту податку на додану вартість за
непідтвердженими продавцем
господарськими операціями з придбання
товарів. В обґрунтування таких
висновків податковий орган
посилається нанеподання Товариством з
обмеженою відповідальністю «Діо Груп»
звітності з податку на додану вартість
за березень 2010 року.

Суд касаційної інстанції не вбачає
порушень судами попередніх інстанцій
норм матеріального та процесуального
права та вважає, що суди повно
встановили обставини, що мають
значення для вирішення справи, та
надали їм правову оцінку.

Підпунктом 7.2.3 п. 7.2 ст. 7 Закону України
«Про податок на додану вартість» від
03.04.1997 № 168/97-ВР (у редакції, що діяла на
момент виникнення спірних
правовідносин) передбачено, що
податкова накладна складається у
момент виникнення податкових
зобов'язань продавця у двох
примірниках. Оригінал податкової
накладної надаються покупцю, копія
залишається у продавця товарів (робіт,
послуг). Податкова накладна є звітним
податковим документом і одночасно
розрахунковим документом. Податкова
накладна виписується на кожну повну
або часткову поставку товарів (робіт,
послуг).

Відповідно до п.п. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7
вказаного Закону податковий кредит
звітного періоду складається із сум
податків, сплачених (нарахованих)
платником податку у звітному періоді у
зв'язку з придбанням товарів (робіт,
послуг), вартість яких відноситься до
складу валових витрат виробництва
(обігу) та основних фондів чи
нематеріальних активів, що підлягають
амортизації.

Згідно з вимогами п.п. 7.5.1 п. 7.5 ст. 7 цього
Закону датою виникнення права
платника податку на податковий кредит
вважається дата здійснення першої з
подій: або дата списання коштів з
банківського рахунку платника податку
в оплату товарів (робіт, послуг), або
дата отримання податкової накладної,
що засвідчує факт придбання платником
податку товарів (робіт, послуг).

За умови реального здійснення
платником податку господарської
операції з придбання товарів, яка
призвела до об'єктивної зміни складу
активів такого платника (покупця), у
межах господарської діяльності, за
відсутністю з боку такого платника
порушення вимог вказаних норм Закону,
підстави для позбавлення його права на
податковий кредит відсутні.

В результаті належного дослідження
питання щодо фактичного придбання
позивачем товару судами попередніх
інстанцій встановлено, що такі
операції мали реальний характер,
підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення податкового обліку, які, своєю
чергою, відповідають дійсності.

Платник податків (покупець товарів) не
має обов'язку здійснювати контроль
щодо подальшої
фінансово-господарської діяльності
підприємств, з якими мав господарські
відносини, і зазнавати певних
негативних наслідків у вигляді
позбавлення права на податковий кредит
через допущені ними порушення правил
ведення вказаної діяльності чи
порушення податкової дисципліни. У
разі, коли контрагент не виконав свого
обов'язку щодо звітування, нарахування
та сплати податку на додану вартість до
бюджету, то це тягне відповідальність
та негативні наслідки саме щодо цієї
особи, адже законами іншого не
передбачено.

Наведені відповідачем у касаційній
скарзі доводи не є такими, що
спростовують правильність висновків
судів попередніх інстанцій щодо
необхідності скасування податкового
повідомлення-рішення про визначення
податкового зобов'язання з податку на
додану вартість.

Зважаючи на викладене, касаційна
скарга залишається без задоволення, а
оскаржені судові рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 220, 2201, 223, 224, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у м. Житомирі залишити без
задоволення, а постанову Житомирського
окружного адміністративного суду від
15.09.2010 та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 09.11.2010 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути переглянута
Верховним Судом України з підстав,
передбачених статтею 237 Кодексу
адміністративного судочинства
України, за заявою про перегляд даної
ухвали, поданою через Вищий
адміністративний суд України у
порядку, встановленому статтями 236-2391
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя
Н.Г. Пилипчук

Судді
Л.В. Ланченко

Ю.І. Цвіркун