Справа № 872/6085/13
Суддя: Чепурнов Д.В.
Дата ухвалення: 2013-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" грудня 2013 р. справа № 2а/0470/10453/12

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Чепурнова Д.В.

суддів:
Поплавського В.Ю. Сафронової С.В.

за участю секретаря судового
засідання: Манцова Д.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Дніпропетровську
апеляційну скаргу Дніпропетровського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів

на постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 16
листопада 2012 року у справі за
адміністративним позовом
Дніпропетровського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Дніпропетровський
вуглекислотний завод» про стягнення
адміністративно-господарських санкцій
та пені, -

ВСТАНОВИВ:

Дніпропетровське обласне відділення
Фонду соціального захисту інвалідів
звернулося з вищевказаним позовом до
суду в якому просило стягнути з
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Дніпропетровський
вуглекислотний завод»
адміністративно-господарські санкції
та пені в загальному розмірі 17750,00 грн.
та пеню в розмірі 752,60 грн.

В обґрунтування позову посилається на
те, що відповідно до вимог Закону
України «Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні» на
підприємстві відповідача законодавчо
було встановлено норматив з
працевлаштування інвалідів, виходячи з
середньооблікової чисельності штатних
працівників облікового складу, у
кількості 2 особи. Згідно Звіту про
зайнятість і працевлаштування
інвалідів інваліди на підприємстві не
працюють, відповідачу було нараховані
адміністративно - господарські санкцій
в загальному розмірі 17750,00 грн. та пеню
в розмірі 752,60 грн.

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 16
листопада 2012 року у задоволені позову
було відмовлено.

Не погодившись з постановою суду,
Дніпропетровське обласне відділення
Фонду соціального захисту інвалідів
звернулось з апеляційною скаргою, в
якій просить скасувати оскаржувану
постанову, та ухвалити нове судове
рішення, задовольнивши позовну заяву
позивача.

Апеляційна скарга мотивована тим, що
відповідачем було порушено вимоги
статей 19, 20 Закону України «Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні», а саме не сплачено в
добровільному порядку
адміністративно-господарські санкції
за невиконання нормативів з
працевлаштування на підприємстві
визначеної законом кількості
інвалідів за 2007 рік.

В судове засідання апеляційної
інстанції сторони не з'явились, про час
та місце слухання справи повідомлялися
належним чином, а тому відповідно до ст.
41 КАС України фіксування судового
засідання не здійснюється.

Перевіривши матеріали справи,
законність і обґрунтованість
постанови суду в межах доводів
апеляційної скарги і заявлених
позовних вимог, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга задоволенню не підлягає
виходячи з наступного.

Судом встановлено, що на виконання
вимог Закону 19 Закону України «Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні» відповідачем було
подано позивачу Звіт про зайнятість і
працевлаштування інвалідів за 2007 рік
(форма № 10-ПІ). У вказаному звіті
відповідач зазначив, що
середньооблікова кількість штатних
працівників, що працювали у
відповідача, за звітний період складає
62 особи, таким чином, середньооблікова
кількість інвалідів, відповідно до
нормативу встановленого ч.1 ст. 19
Закону, на підприємстві відповідача
повинна складати 2 особи. Як зазначено у
звіті відповідача на підприємстві
інваліди не працюють.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні» для підприємств,
установ, організацій, у тому числі
підприємств, організацій громадських
організацій інвалідів, фізичних осіб,
які використовують найману працю,
установлюється норматив робочих місць
для працевлаштування інвалідів у
розмірі чотирьох відсотків
середньооблікової чисельності штатних
працівників облікового складу за рік, а
якщо працює від 8 до 25 осіб -у кількості
одного робочого місця.

Положенням про Фонд соціального
захисту інвалідів, затвердженого
Постановою Кабінету Міністрів України
№1434 від 26.09.2002 (що діяла на час
виникнення спірних правовідносин)
передбачено, що Фонд соціального
захисту інвалідів відповідно до
покладених на нього завдань здійснює
контроль за виконанням підприємствами
нормативу робочих місць для
працевлаштування інвалідів та сплатою
ними адміністративно-господарських
санкцій і пені, а також відповідно до п.
п. 3 п. 5 Положення має право проводити
перевірку підприємств щодо реєстрації,
подання ними звітів про зайнятість та
працевлаштування інвалідів, виконання
нормативу робочих місць для
працевлаштування інвалідів та сплати
адміністративно-господарських санкцій
і пені.

Згідно зі ст. 18-1 Закону України «Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні» державна служба
зайнятості здійснює пошук підходящої
роботи відповідно до рекомендацій
МСЕК, наявних у інваліда кваліфікації
та знань, з урахуванням його побажань.

Обов'язок підприємства з створення
робочих місць для інвалідів,
інформування підприємством
уповноважених органів щодо наявності
на підприємстві робочих місць для
працевлаштування осіб, яким відповідно
до чинного законодавства встановлена
інвалідність, не супроводжується
обов'язком підприємства займатись
пошуком інвалідів для їх
працевлаштування на створених робочих
місцях для працівників-інвалідів на
підприємстві, а створення робочих
місць і введення їх в дію має
відбуватись з урахуванням стану
здоров'я, здібностей і професійних
навичок інвалідів, забезпечення прав
яких на працевлаштування та на
оплачувану роботу здійснюється,
відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України
«Про основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні», в редакції закону
від 23.02.2006р., шляхом безпосереднього
звернення інвалідів до підприємств,
установ, організацій чи до державної
служби зайнятості.

Матеріалами справи встановлено та
підтверджено письмовими доказами,
відповідачем на підприємстві була
створена постійна діюча атестаційна
комісія з атестації робочих місць, яку
було зобов'язано затвердити робочі
місця інвалідів, які підлягають
атестації з умов праці для визначення
впливу шкідливих виробничих факторів
та здійснювати організаційне
керівництво і контроль за ходом
проведення роботи з атестації робочих
місць на всіх етапах (а.с. 27,28).

Згідно даних, наданих відповідачем у
звіті за 2007 рік, форма №10-ПІ,
вбачається, що при середньообліковій
чисельності працюючих на підприємстві
відповідача в 2007 році - 62 особи, та
виходячи з нормативу, передбаченого ч.1
ст. 19 Закону №875-ХІІ, у відповідача має
бути працевлаштований 2 інваліди.

Матеріали справи містять копії звітів
про наявність вакансій форми 3-ПН,
станом на 20.03.07р., 10.04.07р., 11.05.07р, 13.06.07р.,
27.07.07 р., 28.08.07 р., 28.09.07р., 28.10.07р., 05.11.07р.,
12.11.07р., 21.12.07 р. (а.с.29-39), які відповідач у
відповідності з п.4 ст.20 Закону України
«Про зайнятість населення» щомісячно,
протягом 2007 року подавав до
Ленінського районного центру
зайнятості м. Дніпропетровська. Дані
звіти містили відомості про наявність,
на підприємстві вільних робочих місць
для працевлаштування інвалідів.

Вищезазначене, підтверджується і
листом Ленінського районного центру
зайнятості м. Дніпропетровська за вих.
№595 від 06.06.2008 року згідно з яким,
відповідач протягом 2007 року регулярно
інформував службу зайнятості про
наявність робочих місць (вакантних
посад) для працевлаштування інвалідів,
надаючи звіти форми 3-ПН. Проте, за
направленнями Ленінського районного
центру зайнятості м. Дніпропетровська
на підприємство інваліди для
працевлаштування не направлялися.

Виходячи з аналізу положень Закону
України «Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні»
колегія суддів приходить до висновку,
що створення робочих місць для
інвалідів та їх працевлаштування не є
тотожними поняттями. Оскільки
відповідачем виконані вимоги,
покладені на нього розділом IV Закону
України «Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні», а
чинне законодавство не зобов'язує
підприємство самостійно займатися
пошуком та працевлаштуванням
інвалідів, в діях підприємства не
вбачається вини щодо незабезпечення
працевлаштування інвалідів у 2012 році.

Відтак, колегія суддів вважає вірним
висновок суду першої інстанції про
відсутність підстав для задоволення
позову, оскільки вина відповідача у
невиконанні нормативу з
працевлаштування інвалідів у 2012 році
відсутня, тому і застосування
адміністративно - господарських
санкцій до відповідача є
безпідставним.

Колегія суддів апеляційного суду
вважає, що в межах апеляційної скарги
порушень судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права
при вирішенні цієї справи не допущено.
Правова оцінка обставин у справі дана
вірно, а тому апеляційну скаргу слід
залишити без задоволення, а
оскаржуване судове рішення залишити
без змін.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 198, ст.ст. 200, 205, 206 КАС
України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Дніпропетровського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів -
залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 16
листопада 2012 року - залишити без змін.

Ухвала Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
набирає законної сили з моменту її
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів з дня набрання
законної сили.

Головуючий:
Д.В. Чепурнов

Суддя:
В.Ю. Поплавський

Суддя:
С.В. Сафронова