Справа № 2а-9288/10/17/0170
Суддя: Бутенко В.І.
Дата ухвалення: 2014-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"06" березня 2014 р. м. Київ
К/9991/17289/11

Вищий адміністративний суд України в
складі колегії суддів:

Бутенка В.І (доповідач), Лиски Т.О.,
Малиніна В.В.,

розглянувши в порядку письмового
касаційного провадження
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 до Залізничного
районного відділу Сімферопольського
міського управління ГУМВС України в
Автономній Республіці Крим, Відділу у
справах громадянства, імміграції та
реєстрації фізичних осіб Залізничного
району м. Сімферополя, Головного
управління Міністерства внутрішніх
справ України в Автономній Республіці
Крим, третя особа: Служба по справам
неповнолітніх Залізничної районної
ради м. Сімферополя, про визнання
неправомірними дій,

в с т а н о в и в :

У липні 2010 року позивачі звернулися до
суду із вказаним позовом, в якому
просили визнати протиправними дії
посадових осіб Служби громадянства,
імміграції та реєстрації фізичних осіб
Залізничного районного відділу
Сімферопольського міського управління
Головного управління Міністерства
Внутрішніх справ України в Автономній
Республіці Крим (далі - Управління)
стосовно зняття їх з реєстрації місця
проживання за адресою: АДРЕСА_1. Також
позивачі просили зобов'язати захистити
їх порушені права шляхом поновлення
реєстрації за вищезазначеною адресою.

Постановою Окружного
адміністративного суду Автономної
Республіки Крим від 1 жовтня 2010 року,
залишеною без змін ухвалою
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду від 17 лютого 2011
року, адміністративний позов
задоволено.

Визнано дії посадових осіб Управління
стосовно анулювання реєстрації
позивачів за адресою: АДРЕСА_1
протиправними і зобов'язано скасувати
це анулювання.

В касаційній скарзі Управління просить
скасувати рішення судів попередніх
інстанцій з підстав порушення цими
судами норм матеріального і
процесуального права та прийняти нове
рішення про відмову в задоволенні
позовних вимог.

Колегія суддів вважає, що касаційна
скарга задоволенню не підлягає з
наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суди
першої і апеляційної виходили з того,
що дії відповідача щодо анулювання
реєстрації виходять за межі обсягу
його повноважень, встановлених Законом
України "Про свободу пересування та
вільний вибір місця проживання в
Україні", а тому є такими, що підлягають
визнанню протиправними. Порушене ж
право позивачів з анулювання
реєстрації їх місця проживання
підлягає поновленню шляхом скасування
анулюючого запису.

Судами встановлено, що 11 серпня 2005 року
ОСОБА_4 було зареєстровано в квартирі
за адресою: АДРЕСА_1; ОСОБА_5 є донькою
останнього і зареєстрована на підставі
його заяви та за його згодою, а ОСОБА_6 є
сином ОСОБА_5, зареєстрований на
підставі її заяви і за згодою діда
ОСОБА_4

Прокуратурою Залізничного району м.
Сімферополя 7 грудня 2009 року винесено
припис № 5897/09 з вимогою відмінити
реєстрацію позивачів.

Припис вмотивовано тим, що рішенням
Залізничного районного суду м.
Сімферополя від 30 травня 2005 року у
справі № 2-3462/05, яке набрало законної
сили задоволено позов ОСОБА_4 до ЖБК
«Битовик» про визнання права вселення
і користування жилим приміщенням, але
ухвалою апеляційного суду Автономної
Республіки Крим від 2 липня 2010 року це
рішення скасовано і справу повернуто
до суду першої інстанції на новий
розгляд.

На підставі вказаного припису
відповідачем прийнято заключення про
зняття позивачів разом із малолітньою
дитиною з реєстрації за вказаною вище
адресою.

У відповідності до ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Статтею 33 Конституції України кожному,
хто на законних підставах перебуває на
території України, гарантується
свобода пересування, вільний вибір
місця проживання, право вільно
залишати територію України, за
винятком обмежень, які встановлюються
законом.

За ст.29 Цивільного кодексу України
місцем проживання фізичної особи є
житловий будинок, квартира, інше
приміщення, придатне для проживання в
ньому (гуртожиток, готель тощо), у
відповідному населеному пункті, в
якому фізична особа проживає постійно,
переважно або тимчасово.

Відносини, пов'язані зі свободою
пересування та вільним вибором місця
проживання в Україні, що гарантуються
Конституцією України і закріплені
Загальною декларацією прав людини,
Міжнародним пактом про громадянські та
політичні права, Конвенцією про захист
прав людини та основних свобод і
протоколами до неї, іншими
міжнародними актами, а також стосовно
порядку реалізації свободи
пересування та вільного вибору місця
проживання і встановлення випадків їх
обмеження регулює Закон України "Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання в Україні " 11 грудня 2003
року №1382-ІV (далі Закон).

Дія цього Закону, згідно із статтею 1,
поширюється на громадян України, а
також на іноземців та осіб без
громадянства, які перебувають в
Україні на законних підставах,
відповідно до їх прав та свобод,
передбачених Конституцією, законами чи
міжнародними договорами України.

Відповідно до ст. 2 Закону громадянам
України, а також іноземцям та особам
без громадянства, які на законних
підставах перебувають в Україні,
гарантуються свобода пересування та
вільний вибір місця проживання на її
території, за винятком обмежень, які
встановлені законом. Реєстрація місця
проживання чи місця перебування особи
або її відсутність не можуть бути
умовою реалізації прав і свобод,
передбачених Конституцією, законами чи
міжнародними договорами України, або
підставою для їх обмеження.

Відповідно до статті 3 Закону
реєстрація - внесення відомостей до
паспортного документа про місце
проживання або місце перебування із
зазначенням адреси житла особи та
внесення цих даних до реєстраційного
обліку відповідного органу спеціально
уповноваженого центрального органу
виконавчої влади з питань реєстрації.

Згідно ч. 1 ст. 6 Закону громадянин
України, а також іноземець чи особа без
громадянства, які перебувають в
Україні на законних підставах,
зобов'язані протягом десяти днів після
прибуття до нового місця проживання
зареєструвати місце проживання. Заява
особи про реєстрацію місця проживання
є єдиною підставою для реєстрації
місця проживання особи.

У відповідності до ч. 1 ст. 7 Закону
зняття з реєстрації місця проживання
здійснюється протягом семи днів на
підставі заяви особи, запиту органу
реєстрації за новим місцем проживання
особи, остаточного рішення суду (про
позбавлення права власності на житлове
приміщення або права користування
житловим приміщенням, визнання особи
безвісно відсутньою або померлою),
свідоцтва про смерть.

Аналіз вказаних правових норм
свідчить, що встановлений Законом
перелік підстав зняття з реєстрації є
вичерпним, а тому не може бути
розширений суб'єктом владних
повноважень з власної ініціативи.

Судами встановлено, що реєстрація
проживання ОСОБА_4 проведена
Управлінням після набрання законної
сили рішенням Залізничного районного
суду м. Сімферополя від 30 травня 2005 року
у справі №2-3462/05. При цьому без повороту
виконання даного рішення ухвалою
апеляційного суду Автономної
Республіки Крим від 2 липня 2010 року
справу скеровано до суду першої
інстанції на новий розгляд.

Таким чином, оскільки у зазначеній
цивільній справі апеляційним судом не
вирішено спір по суті позовних вимог,
тобто не прийнято остаточного рішення
про позбавлення позивачів права
власності на житлове приміщення або
права користування житловим
приміщенням, визнання особи безвісно
відсутньою або померлою, судами у даній
адміністративній справі обгрунтовано
зазначено про те, що скасування рішення
суду у цивільній справі № 2-3462/05 не може
бути підставою для анулювання
реєстрації місця проживання ОСОБА_4

Колегія суддів погоджується з
висновками судів попередніх інстанцій,
які, врахувавши положення ст. 7 Закону
України "Про свободу пересування та
вільний вибір місця проживання в
Україні", прийняли обгрунтоване
рішення про наявність підстав для
задоволення позовних вимог.

Доводи касаційної скарги висновків
судів попередніх інстанцій не
спростовують і не дають підстав
вважати, що цими судами при розгляді
справи неправильно застосовано норми
матеріального права, які регулюють
спірні правовідносини, чи порушено
норми процесуального права.

Відповідно до частини 2 статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції
переглядає судові рішення судів першої
та апеляційної інстанцій у межах
касаційної скарги.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що підстав для скасування чи
зміни оскаржених судових рішень не
вбачається.

Керуючись ст.ст. 220, 222, 223, 224, 230 КАС
України, суд, -

у х в а л и в :

Касаційну скаргу Залізничного
районного відділу Сімферопольського
міського управління ГУМВС України в
Автономній Республіці Крим залишити
без задоволення, а постанову Окружного
адміністративного суду Автономної
Республіки Крим від 01 жовтня 2010 року та
ухвалу Севастопольського апеляційного
адміністративного суду від 17 лютого 2011
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
оскарженню не підлягає.

С у д д і :
В.І. Бутенко

Т.О. Лиска

В.В. Малинін