Справа № 2а-20577/10/0570
Суддя: Бухтіярова І.О.
Дата ухвалення: 2014-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

18 березня 2014 року м.
Київ В/800/824/14

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі Бухтіярової І.О., Борисенко І.В.,
Вербицької О.В., Кошіля В.В., Моторного
О.А., перевіривши заяву
Маріупольської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Донецькій
області, яка є правонаступником
Державної податкової інспекції у
Іллічівському районі м. Маріуполя

про перегляд ухвали Вищого
адміністративного суду України від
16.01.2014 року

у справі № 2а-20577/10/0570 (К-42880/10 - номер
справи у Вищому адміністративному суді
України)

за позовом приватного підприємства
«АП-Груп»

до Державної податкової інспекції у
Іллічівському районі м. Маріуполя
Донецької області

про визнання неправомірним та
скасування податкового
повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИЛА:

Маріупольська об'єднана державна
податкова інспекція Головного
управління Міндоходів у Донецькій
області, яка є правонаступником
Державної податкової інспекції у
Іллічівському районі м. Маріуполя
подала заяву про перегляд Верховним
Судом України ухвали Вищого
адміністративного суду України від
16.01.2014 року в названій справі.

Ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 26.02.2014 року вказану заяву
залишено без руху та надано заявнику
строк для усунення встановлених
недоліків заяви про перегляд судового
рішення Верховним Судом України, а саме
для зазначення в заяві прпоьперегляд
судових рішень, які конкретно норми
матеріального права неоднаково
застосовані судами касаційної
інстанції.

Заявник, на виконання зазначеної
ухвали, усунув вказані недоліки заяви
про перегляд судового рішення
Верховним Судом України.

Відповідно до ст. 2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України, заява про перегляд судових
рішень подається до Верховного суду
України через Вищий адміністративний
суд України, який за змістом ст. 2392 та
ст. 240 Кодексу адміністративного
судочинства України перевіряє
відповідність заяви вимогам цього
Кодексу та вирішує питання про допуск
справи до провадження.

Колегія суддів не вбачає підстав для
допуску справи до провадження
Верховного Суду України.

Згідно із статтею 237 Кодексу
адміністративного судочинства України
заява про перегляд судових рішень в
адміністративних справах може бути
подана виключно з мотивів:
неоднакового застосування судом
(судами) касаційної інстанції одних і
тих самих норм матеріального права, що
потягло ухвалення різних за змістом
судових рішень у подібних
правовідносинах; встановлення
міжнародною судовою установою,
юрисдикція якої визнана Україною,
порушення Україною міжнародних
зобов'язань при вирішенні справи судом.

У заяві про перегляд ухвали Вищого
адміністративного суду України від
16.01.2014 року заявник посилається на
неоднакове застосування судами
касаційної інстанції норм
матеріального права, а саме: п. 1.8 ст.1,
пп. 7.2.3 п. 7.2, пп. 7.7.1, пп. 7.7.2, пп. 7.7.5 п. 7.7 ст.
7 Закону України «Про податок на додану
вартість».

В обґрунтування своїх вимог заявник
додає копію постанови Вищого
адміністративного суду України від
25.01.2007 року у справі № 32/160 (К-7723/06), копію
постанови Вищого адміністративного
суду України від 26.04.2012 року у справі №
21/3523-А (К-1102/10), в яких, на його думку,
інакше застосовано вказані норми
матеріального права у подібних
правовідносинах, ніж в ухвалі Вищого
адміністративного суду України від
16.01.2014 року.

Водночас відповідно до частини першої
статті 244-2 КАС України рішення
Верховного Суду України, прийняте за
результатами розгляду заяви про
перегляд судового рішення з мотивів
неоднакового застосування судом
(судами) касаційної інстанції одних і
тих самих норм матеріального права у
подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначені норми права, та для
всіх судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність з рішенням Верховного
Суду України.

Правова позиція Верховного Суду
України у розглядуваній категорії
спорів, відображена, зокрема, у
постанові цього суду від 31.01.2011 року №
14/11 у справі за позовом закритого
акціонерного товариства «Мукачівський
лісокомбінат» до Мукачівської
об'єднаної державної податкової
інспекції в Закарпатській області про
визнання недійсним податкового
повідомлення-рішення. Так, за тотожних
обставин та на підставі вказаних норм
Закону Верховний Суд України дійшов
висновку про те, що «чинне
законодавство України не ставить в
залежність виникнення у платника ПДВ
права на податковий кредит від
дотримання вимог податкового
законодавства іншим суб'єктом
господарювання, зокрема, тим, який не
був постачальником товарів (послуг), на
вартість яких нарахований ПДВ, що
включений платником податку до
податкового кредиту.

Вимога пункту 1.8 статті 1 Закону №
168/97-ВР щодо надмірної сплати ПДВ як
необхідної умови повернення з бюджету
сум цього податку його платникові
стосується саме цього платника і
сплати ним податку у ціні придбання
товарів (послуг) їх постачальникам.»

Верховний Суд України у вказаному
рішенні також наголосив, що такий
висновок «узгоджується із практикою
Європейського Суду з прав людини. Так, у
справі «БУЛВЕС» АД проти Болгарії»
(заява № 3991/03) Європейський Суд з прав
людини у своєму рішенні від 22 січня 2009
року зазначив, що платник податку не
повинен нести наслідків невиконання
постачальником його зобов'язань зі
сплати податку і в результаті
сплачувати ПДВ другий раз, а також
сплачувати пеню. На думку Суду, такі
вимоги стали надмірним тягарем для
платника податку, що порушило
справедливий баланс, який повинен
підтримуватися між вимогами
суспільного інтересу та вимогами
захисту права власності».

Наведену правову позицію Верховного
Суду України було враховано Вищим
адміністративним судом України під час
прийняття ухвали у даній справі, тобто
фактично прийняття зазначеної ухвали
є, по суті, результатом дотримання
Вищим адміністративним судом України
вимог статті 244-2 КАС.

Зазначені факти не дають можливості
дійти висновку щодо неоднаковості
застосування судом касаційної
інстанції однієї й тієї самої норми
права у подібних правовідносинах.

Крім того, слід зазначити, що
направлення справи на новий розгляд до
суду першої інстанції, що має місце у
справі № 32/160 (К-7723/06), не розв'язує спір
по-суті та свідчить про неповноту
встановлення судами попередніх
інстанцій обставин справи для
правильного вирішення спору та про не
дослідження всіх доказів, належить до
порушення процесуального права, що не є
підставою для перегляду ухвали в
порядку Глави 3 КАС України.

Відсутність повно встановлених
обставин у певній справі та ухвалення
судового рішення в іншій справі,
виходячи з конкретних встановлених
обставин у справі, виключає висновок
про ухвалення судових рішень у таких
справах з неоднаковим застосуванням
норм матеріального права саме у
подібних правовідносинах.

Отже, підстави для допуску справи до
провадження для перегляду судового
рішення у даній адміністративній
справі відсутні.

Керуючись ст. ст. 236-240 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Відмовити Маріупольській об'єднаній
державній податковій інспекції
Головного управління Міндоходів у
Донецькій області, яка є
правонаступником Державної податкової
інспекції у Іллічівському районі м.
Маріуполя у допуску справи для
перегляду Верховним Судом України
ухвали Вищого адміністративного суду
України від 16.01.2014 року у справі №
2а-20577/10/0570 (К-42880/10 - номер справи у
Вищому адміністративному суді
України).

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя ПідписІ.О.
БухтіяроваСудді ПідписІ.В. Борисенко
ПідписО.В. Вербицька ПідписВ.В. Кошіль
ПідписО.А. Моторний