Справа № 2а-9816/10/1370
Суддя: Голубєва Г.К.
Дата ухвалення: 2014-03-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"04" березня 2014 р. м. Київ
К/9991/42124/11

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Головуючого
Голубєвої Г.К.

Суддів
Карася О.В.

Рибченка А.О.

при секретарі судових засідань:
Мосійчук І.М.,

розглянувши касаційну скаргу
Приватного підприємства «Сабор» на
постанову Львівського апеляційного
адміністративного суду від 20.06.2011 року
по справі № 2а-9816/10/1370 за позовом
Приватного підприємства «Сабор» до
Державної податкової інспекції у
Галицькому районі міста Львова про
скасування податкових
повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство «Сабор»
звернулось до суду з позовом до
Державної податкової інспекції у
Галицькому районі м. Львова про
визнання нечинними та скасування
податкових повідомлень-рішень від
30.04.2010 року № /0, яким позивачу
визначено податкове зобов'язання за
платежем податок на додану вартість в
сумі 784625,00 грн., № /0, яким позивачу
визначено податкові зобов'язання за
платежем податок на прибуток в сумі
921001,00 грн. та прийнятих за результатами
адміністративного оскарження
податкових повідомлень-рішень від
19.07.2010 року № /1 та №/1, від
11.08.2010 року № /2 та №/2, від
27.10.2010 року №/3 та №/3.

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 27.01.2011 року
у даній справі позов задоволено
частково. Скасовано податкові
повідомлення-рішення від 30.04.2010 року №
/0 та №/0. У задоволенні решти
позовних вимог відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 20.06.2011 року
скасовано постанову Львівського
окружного адміністративного суду від
27.01.2011 року та прийнято нове рішення про
відмову у задоволенні позову з мотивів
безпідставності заявлених вимог.

Не погодившись із постановою суду
апеляційної інстанції, позивач подав
касаційну скаргу, в якій просить
скасувати постанову Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 20.06.2011 року як таку, що прийнята з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, та залишити без
змін постанову суду першої інстанції,
оскільки скаржник вважає її такою, що
прийнята з правильним застосуванням
норм чинного законодавства.

Перевіривши правильність застосування
судами попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
приходить до висновку, що касаційна
скарга підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судами встановлено, що ДПІ у Галицькому
районі м. Львова була проведена планова
виїзна документальна перевірка ПП
«Сабор», за наслідками якої
встановлено порушення позивачем п. 1.32
ст.1, п.5.1, пп.5.2.1 п.5.2, пп.5.3.9 п.5.3 ст.5 Закону
України від 28.12.1994 року № 334/94-ВР «Про
оподаткування прибутку підприємств»
(далі - Закон № 334/94-ВР) та пп.7.4.1, пп.7.4.4
п.7.4 ст.7 Закону України від 03.04.1997 року №
168/97-ВР «Про податок на додану вартість»
(далі - Закон № 168/97-ВР).

За наслідками перевірки та процедури
адміністративного оскарження ДПІ у
Галицькому районі м. Львова прийняті
спірні податкові
повідомлення-рішення.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та відмовляючи в задоволенні
позову, апеляційний суд виходив з того,
що господарські операції позивача з
контрагентами не підтверджені
належними первинними документами,
підприємством не підтверджено зв'язок
виконаних робіт (наданих послуг) з його
господарською діяльністю, а також є
підстави вважати нікчемними угоди
позивача із зазначеними суб'єктами
господарювання.

Однак, з такими висновками
апеляційного суду колегія суддів не
погоджується з огляду на таке.

Пунктом 5.1 статті 5 Закону № 334/94-ВР
встановлено, що валові витрати
виробництва та обігу - сума будь-яких
витрат платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних як компенсація
вартості товарів (робіт, послуг), які
придбаваються (виготовляються) таким
платником податку для їх подальшого
використання у власній господарській
діяльності.

Відповідно до пп. 5.2.1 п. 5.2 ст. 5 Закону №
334/94-ВР до складу валових витрат
включаються суми будь-яких витрат,
сплачених (нарахованих) протягом
звітного періоду у зв'язку з
підготовкою, організацією, веденням
виробництва, продажем продукції (робіт,
послуг) і охороною праці, у тому числі
витрати з придбання електричної
енергії (включаючи реактивну), з
урахуванням обмежень, установлених
пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

Згідно з абз. 4 пп. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону №
334/94-ВР не належать до складу валових
витрат будь-які витрати, не
підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення податкового обліку.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що всі необхідні первинні
бухгалтерські документи є в наявності
у позивача.

Згідно з п. 5.11 ст. 5 Закону № 334/94-ВР
встановлення додаткових обмежень щодо
віднесення витрат до складу валових
витрат платника податку, крім тих, що
зазначені у цьому Законі, не
дозволяється.

Крім того, податковий кредит - сума, на
яку платник податку має право зменшити
податкове зобов'язання звітного
періоду, визначена згідно з цим Законом
(пункт 1.7 статті 1 Закону № 168/97-ВР).

Згідно з підпунктом 7.4.5 пункту 7.4 статті
7 Закону № 168/97-ВР не підлягають
включенню до складу податкового
кредиту суми сплаченого (нарахованого)
податку у зв'язку з придбанням товарів
(послуг), не підтверджені податковими
накладними чи митними деклараціями.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що в матеріалах справи
наявні всі необхідні первинні
документи, які складені у
відповідності до вимог підпункту 7.2.1
пункту 7.2 статті 7 Закону № 168/97-ВР, що
підтверджують право позивача на
податковий кредит у відповідний
період.

Доводи відповідача про нікчемність
угод, укладених між позивачем та його
контрагентами, окружним
адміністративним судом правомірно не
прийняті до уваги, оскільки в
матеріалах справи відсутні докази на
підтвердження такого факту.

Крім того, чинне законодавство України
не ставить в залежність виникнення у
платника ПДВ права на податковий
кредит від дотримання вимог
податкового законодавства іншим
суб'єктом господарювання. Невиконання
контрагентом свого зобов'язання зі
сплати ПДВ до бюджету зумовлює
відповідальність та негативні
наслідки саме для цієї особи.

За таких обставин місцевий
адміністративний суд дійшов
обґрунтованого висновку щодо
необхідності часткового задоволення
позовних вимог, правильно застосувавши
норми матеріального та процесуального
права до спірних правовідносин.

Відповідно до ст. 226 КАС України суд
касаційної інстанції скасовує судове
рішення суду апеляційної інстанції та
залишає в силі рішення суду першої
інстанції, яке ухвалено відповідно до
закону і скасоване або змінене
помилково.

З огляду на вказані обставини колегія
суддів Вищого адміністративного суду
України приходить до висновку про
скасування постанови апеляційного
суду з підстав невідповідності її
нормам матеріального та
процесуального права, та залишенні в
силі рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 220, 223, 226, 230, 232 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд , -

У Х В А Л И В :

Касаційну скаргу Приватного
підприємства «Сабор» задовольнити.

Постанову Львівського апеляційного
адміністративного суду від 20.06.2011 року
скасувати та залишити в силі постанову
Львівського окружного
адміністративного суду від 27.01.2011 року
по справі № 2а-9816/10/1370.

Справу повернути до суду першої
інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути
переглянута Верховним Судом України з
підстав та в порядку, передбачених
статтями 236-239 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий підписГолубєва Г.К.Судді
підписКарась О.В. підписРибченко А.О.

Ухвала складена у повному обсязі
06.03.2014р.