Справа № 1813/2а-5529/12
Суддя: Калашнікова О.В.
Дата ухвалення: 2014-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"13" березня 2014 р. м. Київ
К/800/21691/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Калашнікової О.В. Васильченко Н.В.
Леонтович К.Г. розглянувши у
попередньому судовому засіданні
адміністративну справу за касаційною
скаргою ОСОБА_4 на постанову
Охтирського міськрайонного суду
Сумської області від 26 грудня 2012 року
та ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 12 березня
2013 року у справі № 2-а-1813/244/2012 за позовом
ОСОБА_5 до Охтирської міської ради,
треті особи: ОСОБА_4, Управління
державного комітету земельних
ресурсів в м. Охтирка Сумської області
про скасування рішення,-

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2011 року ОСОБА_5 звернувся до
суду з позовом до Охтирської міської
ради, треті особи: ОСОБА_4, Управління
державного комітету земельних
ресурсів в м. Охтирка Сумської області,
в якому просив скасувати Рішення
виконавчого комітету Охтирської
міської ради від 21.02.1996 року №89 (далі
-Рішення №89 від 21.02.1996 року), відповідно
до якого ОСОБА_4 передано у власність
земельну ділянку розміром 550кв.м., яка
розташована по АДРЕСА_2; визнати
недійсним Державний акт серії СМ №00170
від 09.02.1998 року (далі -Державний акт від
09.02.1998р.) про право приватної власності
ОСОБА_4 на вказану земельну ділянку.

Зазначав, що при складанні технічної
документації на отримання Державного
акту ОСОБА_4 не були погоджені зовнішні
межі земельної ділянки з ОСОБА_6, який
був власником суміжного домоволодіння
АДРЕСА_1 в період з 28.02.1989 по 19.02.1998 роки.

Постановою Охтирського міськрайонного
суду Сумської області від 26 грудня 2012
року, залишеною без змін ухвалою
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 12 березня
2013 року, позов ОСОБА_5 до Охтирської
міської ради, треті особи: ОСОБА_4,
Управління Держкомзему в м. Охтирка
Сумської області про скасування
рішення, визнання недійсним державного
акту про право приватної власності на
землю задоволено повністю

Не погоджуючись з оскаржуваними
судовими рішеннями, ОСОБА_4 звернувся
до Вищого адміністративного суду
України з касаційною скаргою, у якій
просить їх скасувати та винести нову
постанову, якою відмовити у
задоволенні позовних вимог.

Перевіривши правову оцінку обставин
справи та повноту їх встановлення,
проаналізувавши правильність
застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України вважає,
що касаційна скарга не підлягає
задоволенню з огляду на таке.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що ОСОБА_5 на праві
власності належить жилий будинок з
господарськими спорудами по АДРЕСА_1,
розташований на земельній ділянці
площею 600кв.м. на підставі договору
дарування від 19.02.1998 року.

Згідно з рішенням виконавчого комітету
Охтирської міської ради від 21.04.1988 року
ОСОБА_5 виділено земельну ділянку
площею 600кв.м. по АДРЕСА_1 для
будівництва жилого будинку (а.с.6).

Відповідно до проекту одноповерхового
будинку, який розташований за адресою:
АДРЕСА_1, вказана земельна ділянка
граничить з будинком НОМЕР_1, будинком
АДРЕСА_2 (ОСОБА_4) та з будинком НОМЕР_2
(а.с.7). Згідно цього проекту єдиним
сполученням мешканців будинку АДРЕСА_1
є земельна смуга шириною 4 метри, яка
була виділена ОСОБА_5 в користування.

У 1989 році ОСОБА_5 побудував на вказаній
земельній ділянці одноповерховий
будинок, який було введено в
експлуатацію 15.03.1990 року.

28.02.1989 року ОСОБА_5 продав зазначений
будинок за адресою: АДРЕСА_1,
розташований на земельній ділянці
площею 600кв.м., ОСОБА_6, про що було
укладено відповідний договір
купівлі-продажу.

Відповідно до ст. 30 Земельного Кодексу
(далі - ЗК) України від 18.12.1990 року №561-XII,
який був чинний на момент підготовки
документації на отримання державного
акту ОСОБА_4, при переході права
власності на будівлю і споруду разом з
цими об'єктами переходить у розмірах,
передбачених ст. 67 цього Кодексу, і
право власності або право
користування земельною ділянкою без
зміни її цільового призначення і,
якщо інше не передбачено у договорі
відчуження - будівлі та споруди.

Таким чином, з переходом до ОСОБА_6
права власності на будинок, що
розташований за адресою: АДРЕСА_1, на
підставі договору купівлі-продажу від
28.02.1989 року, до нього перейшло і право
користування земельною ділянкою, на
якій даний будинок знаходиться.

Згідно договору дарування від 19.02.1998
року ОСОБА_6 подарував ОСОБА_5 житловий
будинок з господарськими спорудами по
АДРЕСА_1 на земельній ділянці площею
600кв.м., посвідчений держаним
нотаріусом Охтирської міської
державної нотаріальної контори
Ковальчук С.П. за реєстровим №2-755.

Відповідно до листа КП «Охтирське
міське бюро технічної інвентаризації»
від 26.08.2011 року на ім'я ОСОБА_5,
будівельним паспортом на забудову
земельної ділянки по АДРЕСА_1 від 1988
року, що знаходиться в
інвентаризаційній справі на вказане
домоволодіння, було передбачено
влаштування проїзду до домоволодіння з
боку вул. Комінтерна шириною 4 метри. На
час забудови земельної ділянки
АДРЕСА_1, земельна ділянка АДРЕСА_2 була
вільна від забудови.

Під час первинної інвентаризації
домоволодіння по АДРЕСА_2 ширина
проїзду становила 3 метри і довжина 32, 5
метри, згідно абрису земельної ділянки
від 08.10.1992 року. В акті поточних змін по
результатам поточної інвентаризації
10.10.1992 року внесений запис інженером
підприємства про встановлення воріт -
літера №3, які належать домоволодінню
АДРЕСА_2, але розташовані на території
проїзду між ділянками НОМЕР_1 і АДРЕСА_2.
З зазначеного вбачається зменшення на 1
метр ширини проїзду від
запроектованої, визначеної на час
виділення земельної ділянки по АДРЕСА_2
та самочинне перенесення в'їзду до
домоволодіння АДРЕСА_2 на проїзд
домоволодіння АДРЕСА_1.

З огляду на це, судом першої інстанції
встановлено, що ОСОБА_4 було самовільно
зменшено на 1 метр ширину проїзду до
домоволодіння по АДРЕСА_1 від
запроектованої, визначеної на час
виділення земельної ділянки по АДРЕСА_2
та самочинно перенесено в'їзд до
домоволодіння АДРЕСА_2 на проїзд
домоволодіння АДРЕСА_1.

Рішенням виконкому Охтирської міської
ради від 21.02.1996 року №89 земельна
ділянка розміром 550кв.м., розташована в
АДРЕСА_2, передана у власність ОСОБА_4

09.02.1998 року ОСОБА_4на підставі
вищевказаного рішення видано
державний акт серії СМ №00170 на право
приватної власності на земельну
ділянку, розташовану за адресою:
АДРЕСА_2.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позовних вимог, суд першої інстанції, з
висновками якого також погодився суд
апеляційної інстанції, виходив з того,
що в результаті прийняття
оскаржуваного рішення та виготовлення
державного акту на земельну ділянку по
АДРЕСА_2, фактично було зменшено на 1
метр ширину проїзду до домоволодіння
АДРЕСА_1, який є єдиним сполученням
мешканців домоволодіння з вул.
Комінтерна, від запроектованої,
визначеної на час виділення земельної
ділянки в натурі, а, відтак, порушено
права ОСОБА_5 як землекористувача.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
погоджується з висновками судів
попередніх інстанцій, виходячи з
наступного.

Відповідно до положень ст. 6 ЗК України
від 18.12.1990 року №561-XII, в редакції від
22.06.1993 року (далі - ЗК України 1990 року),
громадяни України мають право на
одержання у власність земельних
ділянок для: будівництва та
обслуговування жилого будинку і
господарських будівель (присадибна
ділянка). Передача земельних ділянок у
власність громадян провадиться
місцевими Радами народних депутатів
відповідно до їх компетенції за
плату або безплатно. Безплатно
земельні ділянки передаються у
власність громадян для: будівництва
та обслуговування будинку і
господарських будівель (присадибна
ділянка), в тому числі земельні ділянки,
що були раніше надані у встановленому
порядку громадянам для цієї мети, у
межах граничного розміру, визначеного
ст. 67 цього Кодексу.

Ст.10 ЗК України 1990 року визначено, що до
відання міських Рад народних
депутатів у галузі регулювання
земельних відносин на їх території
належить, зокрема: передача земельних
ділянок у власність, надання їх у
користування, в тому числі на
умовах оренди, у порядку,
встановленому статтями 17 і 19 цього
Кодексу; реєстрація права власності,
права користування землею і договорів
на оренду землі; ведення
земельно-кадастрової документації;
здійснення державного контролю за
використанням і охороною земель,
додержанням земельного законодавства;
погодження будівництва жилих,
виробничих, культурно-побутових та
інших будівель і споруд на
земельних ділянках, що перебувають у
власності або користуванні;
організація землеустрою; вирішення
земельних спорів у межах своєї
компетенції; вирішення інших питань у
галузі земельних відносин у межах
своєї компетенції.

З спірного рішення випливає, що
земельну ділянку ОСОБА_4 було
безкоштовно передано у приватну
власність на підставі Декрету Кабінету
Міністрів України «Про приватизацію
земельних ділянок» від 26.12.1992 року №15-92,
яким встановлювалося наступне:
сільським, селищним, міським Радам
народних депутатів забезпечити
передачу протягом 1993 року громадянам
України у приватну власність земельних
ділянок, наданих їм для ведення
особистого підсобного господарства,
будівництва і обслуговування жилого
будинку і господарських будівель
(присадибна ділянка), садівництва,
дачного і гаражного будівництва, у
межах норм, установлених Земельним
кодексом України (п.1). Право приватної
власності громадян на земельні
ділянки, передані їм для цілей,
передбачених статтею 1 цього Декрету,
посвідчується відповідною Радою
народних депутатів, про що робиться
запис у земельно-кадастрових
документах, з наступною видачею
державного акта на право приватної
власності на землю (п.3).

Положеннями ст. 22 ЗК України 1990 року
передбачалося, що право власності на
землю або право користування наданою
земельною ділянкою виникає після
встановлення землевпорядними
організаціями меж земельної ділянки в
натурі (на місцевості) і одержання
документа, що посвідчує це право.
Приступати до використання земельної
ділянки, в тому числі на умовах оренди,
до встановлення меж цієї ділянки в
натурі (на місцевості) і одержання
документа, що посвідчує право
власності або право користування
землею, забороняється. Згідно із ст.23
цього Кодексу право власності або
право постійного користування землею
посвідчується державними актами, які
видаються і реєструються сільськими,
селищними, міськими, районними Радами
народних депутатів. Форми державних
актів затверджуються Верховною Радою
України.

Відповідно до ст. 67 ЗК України 1990 року
громадянам за рішенням сільської,
селищної, міської ради народних
депутатів передаються у власність
або надаються у користування земельні
ділянки для будівництва
індивідуальних жилих будинків,
господарських будівель, гаражів і дач.

Положеннями ч. 3 ст. 158 ЗК України органи
місцевого самоврядування вирішують
земельні спори у межах населених
пунктів щодо меж земельних ділянок, що
перебувають у власності і користуванні
громадян, та додержання громадянами
правил добросусідства, а також спори
щодо розмежування меж районів у містах.

Згідно з п.«б» ч.1 ст.33 Закону України
«Про місцеве самоврядування в Україні»
до делегованих повноважень
виконавчих органів сільських,
селищних, міських рад належить
вирішення земельних спорів у порядку,
встановленому законом.

З матеріалів справи слідує, що
відповідно до висновку узгоджувальної
комісії з питань вирішення земельних
спорів по АДРЕСА_1 від 20.06.2012 року
запропоновано Комунальному
підприємству «Охтирське МДПІ»
розробити технічний паспорт на
домоволодіння по АДРЕСА_1 та її проїзну
частину з урахуванням Положення ДБН
360-92 «Містобудування. Планування і
забудова міських та сільських
поселень», а саме: відстань від вул.
Комінтерна до домоволодіння по АДРЕСА_1
визначити шириною 4 метри. Зазначеною
комісією було встановлене порушення
прав позивача та недотримання
мінімальних державних будівельних
норм, а саме, порушені встановленим
ОСОБА_4 огорожі з боку проїзду від вул.
Комінтерна до домоволодіння АДРЕСА_1,
яка повинна забезпечувати ширину
проїзду від вул. Комінтерна
домоволодіння АДРЕСА_1 не менше від
встановлених норм ДБН.

Як вбачається з кадастрового плану
земельної ділянки ОСОБА_5, кадастровий
номер :22:333:1203, виконаного ТОВ
«Зем-Центр», ширина проїзду
домоволодіння АДРЕСА_1 становить 4
метри.

Водночас, як вбачається з матеріалів
справи, межі земельної ділянки по
АДРЕСА_1, розміщеної у другому ряду
дворядної забудови, були встановлені
ще у 1988 році, про що свідчить акт виносу
в натурі меж земельної ділянки і
розбивки будівель від 21.06.1988 року
(а.с.154). А межі земельної ділянки по
АДРЕСА_2, на виконання рішення
відповідача від 21.02.1996 року за №89, були
встановлені значно пізніше, що
випливає з Технічного звіту по
складанню Державного акту на право
приватної власності на землю для
будівництва та обслуговування жилого
будинку, господарських будівель і
споруд громадянину ОСОБА_4 на території
Охтирської міської ради народних
депутатів по АДРЕСА_2 (а.с.37-48).

Відтак, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
погоджується з висновками судів
попередніх інстанцій, що враховуючи, що
земельна ділянка позивача була
виділена під забудову раніше, ніж
ділянка ОСОБА_4, межі земельної ділянки
ОСОБА_5 також встановлені раніше, ніж
межі земельної ділянки ОСОБА_4 і при
виділенні земельної ділянки по АДРЕСА_1
було запроектовано ширину проїзду до
цього домоволодіння у 4 метри,
зазначені дані земельного кадастру
мають пріоритет щодо меж земельної
ділянки по АДРЕСА_2.

Крім того, в 1996 році Рішенням виконкому
Охтирської міської ради від 21.02.1996 року
за №89 у власність ОСОБА_4 передана
земельна ділянка, розташована в в
АДРЕСА_2, розміром 550кв.м. В каталозі
координат кутів зовнішніх меж
землеволодіння та плані встановлення
меж, що містяться у Технічному звіті по
складанню Державного акту на право
приватної власності на землю для
будівництва та обслуговування жилого
будинку, господарських будівель і
споруд громадянину ОСОБА_4 на території
Охтирської міської ради народних
депутатів по АДРЕСА_2, визначено площу
земельної ділянки 534, 05кв.м., що
відповідає площі, вказаній у
державному акті серії СМ №00170 на право
приватної власності на земельну
ділянку ОСОБА_4 Однак, у вказаному
Технічному звіті міститься також акт
про встановлення на місцевості та
узгодження зовнішніх меж земельної
ділянки переданої у приватну власність
громадянину ОСОБА_4 від 01.04.1996 року,
відповідно до якого площа земельної
ділянки, межі якої встановлюються на
місцевості та узгоджуються, складає 0,
05га, що не відповідає площі як
зазначеній в оскаржуваному рішенні,
так і зазначеній у вищевказаному
державному акті.

Згідно з п. 1.10 Інструкції про порядок
складання, видачі, реєстрації і
зберігання державних актів на право
власності на землю і право постійного
користування землею, договорів на
право тимчасового користування землею
(в тому числі на умовах оренди),
затвердженої Наказом Державного
комітету України по земельних ресурсах
від 15.04.1993 року № 28 (в редакції від
15.04.1993 року) технічна документація при
складанні державних актів включає: при
складанні державних актів на право
приватної власності на землю і право
постійного користування землею, що
видаються громадянам на земельні
ділянки, якими вони користуються:
виписку з рішення місцевої Ради
народних депутатів про передачу
земельної ділянки у власність або
надання її у користування; абриси
обміру земельної ділянки; план
земельної ділянки, складений за
результатами обміру; збірний план
землевласників і землекористувачів;
відомість обчислення площ; матеріали
погодження меж земельної ділянки з
суміжними власниками землі і
землекористувачами.

З огляду на встановлені обставини та
вимоги законодавства суди
обґрунтовано встановили, що технічна
документація при складанні державного
акту ОСОБА_4 містить суперечливі дані
щодо площі земельної ділянки по
АДРЕСА_2.

Окрім того, відповідно до Акту
погодження і закріплення зовнішніх меж
земельної ділянки та прийому передачі
межових знаків на збереження від 25.05.1997
року, межі земельної ділянки, яка
розташована за адресою: АДРЕСА_2,
погоджено з ОСОБА_5

Судами зазначено, що відповідно до
висновку судово-почеркознавчої
експертизи від 01.07.2010 року, виконаного
Харківським науково-дослідним
інститутом судових експертиз ім. Засл.
професора М.С. Бокаріуса в цивільній
справі №2-514 за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_5, треті особи: Охтирська міська
рада, Управління Держкомзему у м.
Охтирка про усунення перешкод у
користуванні земельною ділянкою,
підпис від імені ОСОБА_5 в акті
погодження і закріплення існуючих
зовнішніх меж земельної ділянки та
прийомки-передачі межових знаків на
збереження від 25.05.1997 року виконаний не
ОСОБА_6 (а.с.31-36).

З огляду на викладене, суди попередніх
інстанцій дійшли обґрунтованого
висновку про те, що при складанні
технічної документації на отримання
державного акту на земельну ділянку по
АДРЕСА_2 ОСОБА_4, необхідно було
погодити зовнішні межі земельної
ділянки із землекористувачем суміжної
земельної ділянки ОСОБА_6, що не було
виконано та є порушенням діючого
законодавства при виготовленні
державного акту і призвело до
порушення законних прав ОСОБА_5 саме в
частині визначення меж земельної
ділянки по АДРЕСА_2.

Крім того, апеляційним судом зазначено,
що у відповідності до ч. 2 п. 6.6
Республіканських будівельних норм
«Планування та забудова району
індивідуального житлового будівництва
в населених пунктах Української РСР»
(РСН 341-86), чинних на час прийняття
оскаржуваного рішення, ширина
під'їздів до садиб, розміщених у
другому ряду при дворядній забудові,
приймається 4м. між огорожами.

Відтак, виконком Охтирської міської
ради народних депутатів, приймаючи
рішення від 21.02.1996 року за №89, не
врахував раніше запроектовану у 4 метри
ширину проїзду до домоволодіння по
АДРЕСА_1, чим порушив ч. 2 п. 6.6
Республіканських будівельних норм
«Планування та забудова району
індивідуального житлового будівництва
в населених пунктах Української РСР»
(РСН 341-86).

З огляду на зазначене, колегія суддів
Вищого адміністративного суду України,
погоджується з висновками суду, що
внаслідок прийняття даного рішення
фактично зменшено ширину проїзду до
домоволодіння по АДРЕСА_1, розміщеного
у другому ряду дворядної забудови, що
не відповідає запроектованій у 4 метри
ширині проїзду на час виділення
земельної ділянки під забудову по
вказаній адресі, тобто зменшено в
натурі розміри земельної ділянки,
запроектованої для проїзду до
земельної ділянки та домоволодіння
позивача, а відтак порушено права
позивача як землекористувача,
гарантовані ст.14 Конституції України,
ст. 95 ЗК України, визначені п. 3.22 ДБН 360-92
«Містобудування. Планування і забудова
міських і сільських поселень»,
затверджених наказом
Держкоммістобудування від 17.04.1992 року
№44, п. 4.1.3. Правил пожежної безпеки в
Україні», затверджених Наказом МНС
України від 19.10.2004 року №126.

Судами зазначено, що обов'язковою
умовою визнання акта недійсним є, серед
іншого, порушення у зв'язку з
прийняттям відповідного акта прав та
охоронюваних законом інтересів
позивача у справі.

Відтак, суди попередніх інстанцій
дійшли вмотивованого висновку про те,
що рішення виконкому Охтирської
міської ради народних депутатів від
21.02.1996 року №89 та державний акт серії
СМ №00170 від 09.02.1998 року про право
власності ОСОБА_4 на земельну ділянку,
яка розташована за адресою: АДРЕСА_2,
отриманий з порушенням вимог
земельного законодавства, що дає суду
підстави для скасування
вищезазначеного рішення та визнання
державного акту недійсним.

Щодо тверджень ОСОБА_4 про те, що ОСОБА_5
не є належним суб'єктом оскарження, то
суди обґрунтовано з посиланням на
вимоги чинного законодавства вказали
на їх безпідставність та відсутність
правового підґрунтя.

Колегія суддів також погоджується з
висновками судів попередніх інстанцій,
що зауваження ОСОБА_4 про те, що
оскаржуване рішення не містить
відомостей про межі земельних ділянок
не є вмотивованим, оскільки зазначеним
рішенням передано у власність земельну
ділянку площею 550кв.м., межі (площа) якої
мала уточнюватися при видачі акту на
право приватної власності на землю.
Тому підставою для визначення меж
земельної ділянки по АДРЕСА_2 ОСОБА_4
слугувало саме оскаржуване рішення, що
й зазначено у Технічному звіті по
складанню Державного акту на право
приватної власності на землю для
будівництва та обслуговування жилого
будинку, господарських будівель і
споруд громадянину ОСОБА_4 на території
Охтирської міської Ради народних
депутатів по АДРЕСА_2.

Відносно, посилання ОСОБА_4 на
пропущення позивачем строку для
звернення до суду, встановленого ст. 99
КАС України, то, як вмотивовано
зазначили суди, таке не знайшло свого
підтвердження під час судового
розгляду справи. Оскільки, ОСОБА_5
фактично дізнався про порушення своїх
прав, як землекористувача у березні 2010
року, після чого і звернувся до суду з
позовом про скасування державного
акту в порядку цивільного судочинства,
де позов було залишено без розгляду, а
16.11.2010 року звернувся до суду із
вказаним позовом в порядку
адміністративного судочинства. Відтак,
суди дійшли обґрунтованого висновку,
що у відповідності до положень ст.ст. 99,
100 КАС України, є законні підстави для
поновлення строку звернення до суду із
зазначеним адміністративним позовом.

Доводи касаційної скарги не дають
підстав для висновку про неправильне
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального чи процесуального права,
яке призвело або могло призвести до
неправильного вирішення справи.

За правилами частини першої статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення без змін,
якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Керуючись статтями 160, 167, 220, 220-1, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без
задоволення.

Постанову Охтирського міськрайонного
суду Сумської області від 26 грудня 2012
року та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 12 березня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі та
може бути переглянута Верховним Судом
України з підстав, у строки та в
порядку, встановленими статтями 237, 238,
239-240 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Судді:

з оригіналом згідно

помічник судді
А.О. Кулеша