Справа № 2а-6622/10/1370
Суддя: Ліщинський А.М.
Дата ухвалення: 2014-03-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2014 р.
Справа № 3031/11/9104

Колегія суддів Львівського
апеляційного адміністративного суду в
складі :

головуючого судді:
Ліщинського А.М.,

суддів:
Довгої О.І., Запотічного І.І.

при секретарі судового засідання:
Губач Х.І.

з участю позивача:
Саганського С.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
Державної інспекції з контролю за
цінами у Львівській області на
постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 22 грудня 2010
року у справі за позовом Управління
Держкомзему у Сокальському районі
Львівської області до Державної
інспекції з контролю за цінами у
Львівській області про визнання
рішення незаконним та його скасування,-

В С Т А Н О В И
Л А:

19.07.2010 року позивач звернувся до суду з
адміністративним позовом до
відповідача про визнання незаконним та
скасування рішення від 15 березня 2010
року № 92 про застосування економічних
санкцій в сумі 20220,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що
рішення Державної інспекції з контролю
за цінами у Львівській області про
застосування економічних санкцій
суперечить нормам чинного
законодавства України.

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 22 грудня 2010
року адміністративний позов
задоволено. Визнано незаконним та
скасовано рішення Державної інспекції
з контролю за цінами у Львівській
області від 15 березня 2010 року № 92 про
застосування економічних санкцій за
порушення державної дисципліни цін в
сумі 20220,00 грн.

Відповідач постанову оскаржив, не
погодившись із зазначеним судовим
рішенням, подав апеляційну скаргу,
зазначивши, що оскаржувана постанова
винесена з порушенням норм
матеріального та процесуального права
та є незаконною, просить оскаржувану
постанову скасувати та прийняти нову,
якою відмовити в задоволенні позовних
вимог.

В апеляційній скарзі покликається на
те, що Державні органи земельних
ресурсів мають право стягувати плату,
встановлену спільним наказом
Державного Комітету по земельних
ресурсах, Міністерства фінансів
України, Міністерства економіки
України № 97/298/124 від 15.06.2001 року, лише за
ті види землевпорядних робіт та послуг,
право які надавати на платній основі їм
надано постановою КМУ № 1619 від 01.11.2000
року.

У ході апеляційного розгляду
представник позивача Саганський С.В.
надав пояснення та просить відхилити
апеляційну скаргу.

Інші особи які беруть участь у справі, в
судове засідання на виклик суду не
з'явилися, що не перешкоджає розгляду
справи в їх відсутності згідно з ч.4 ст.
196 КАС України.

Судова колегія заслухавши доповідь
судді-доповідача, перевіривши
матеріали справи і обговоривши
підстави апеляційної скарги, вважає за
необхідне її відхилити з наступних
підстав.

Задовольняючи позовні вимоги суд
першої інстанції виходив з того, що не
вбачає наявності встановлених в акті
перевірки порушень, що слугували
підставою для покладання на позивача
передбаченої ст.14 Закону України «Про
ціни і ціноутворення»
відповідальності.

Розглядаючи спір, судова колегія
вважає, що місцевий суд повно і
всебічно дослідив і оцінив обставини
по справі, надані сторонами докази,
правильно визначив юридичну природу
спірних правовідносин і закон, який їх
регулює.

Як встановлено судом та підтверджено
матеріалами справи, що 10 березня 2010
року Державною інспекцією з контролю
за цінами у Львівській області було
проведено перевірку позивача за
результатом якої складено акт №000145.

Згідно акту №000145 перевіркою
встановлено, що позивачем було
допущено порушення вимог Закону
України «Про дозвільну систему України
у сфері господарської діяльності» від
06.09.2005 року № 2806- ІV та постанови
Кабінету Міністрів України від 01.11.2000
року № 1619 «Про затвердження Порядку
виконання земельно кадастрових робіт
та надання послуг на платній основі
державними органами земельних
ресурсів» в результаті чого загальна
сума безпідставної плати за видачу
висновків, складання технічного
завдання стягнутої управлінням
Держкомзему в Сокальському районі із
замовників за період з жовтня 2008 року
по 10 березня 2010 року склала 17420 грн., та
необґрунтовано отримано виручку у
розмірі 6740, 00 тис. грн.

На підставі даного акту відповідачем
прийнято рішення № 92 від 15.03.2010 року про
застосування економічних санкцій до
позивача за порушення держаної
дисципліни цін в розмірі 20220,00 грн.

Позивач є державним органом, а саме -
територіальним органом Держкомзему,
який діє на підставі Положення про
управління (відділ) Держкомзему в
районі, затвердженого Наказом
Державного комітету України із
земельних ресурсів від 17 червня 2008 року
N123, та керується у своїй діяльності
Конституцією України, законами
України, актами Президента України і
Кабінету Міністрів України та наказами
Державного комітету України по
земельних ресурсах і Головного
управління Держкомзему в області.

Відповідно до п.11 ст.4 вищенаведеного
Положення, управління відповідно до
покладених на нього завдань
організовує та здійснює в
установленому порядку надання платних
послуг згідно з переліком, що
затверджується Кабінетом Міністрів
України.

Перелік платних послуг, що можуть
надаватися державними органами
земельних ресурсів визначено п. 5
Порядку виконання
земельно-кадастрових робіт та надання
послуг на платній основі державними
органами земельних ресурсів,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 01 листопада 2000
року №1619 та спільним наказом
Держкомзему, Міністерства фінансів
України, Міністерства економіки
України від 15.06.2001 року №97/298/124 «Про
затвердження розмірів оплати
земельно-кадастрових робіт та послуг»
зареєстрованого Міністерством Юстиції
України за № 579/5770 від 10.07.2001 року.

Пунктом 1 «Порядку виконання
земельно-кадастрових робіт та надання
послуг на платній основі державними
органами земельних ресурсів», який
затверджений постановою Кабінету
Міністрів України від 01.11.2000 року №1619
зазначено, що цей порядок визначає
основні вимоги щодо виконання
земельно-кадастрових робіт та надання
послуг на платній основі державними
органами земельних ресурсів,
бюджетними установами та
організаціями, які належать до сфери їх
управління, на платній основі.

Колегія суддів зазначає, що пунктом 5
вищезазначеного Порядку встановлено
види, а не вичерпний перелік,
земельно-кадастрових робіт та послуг,
які можуть виконуватися та надаватися
на платній основі державними органами
земельних ресурсів.

Крім того, пунктом 1 додатку спільного
наказу Держкомзему, Міністерства
фінансів України, Міністерства
економіки України від 15 червня 2001 року
№97/298/124 «Про затвердження розмірів
оплати земельно-кадастрових робіт та
послуг» встановлені рекомендовані
розміри оплати земельно-кадастрових
робіт та послуг.

Таким чином, спільний наказ
Держкомзему України, Міністерства
фінансів України та Міністерства
економіки України від 15 червня 2001 року
№97/298/124 прийнято на виконання
постанови Кабінету Міністрів України
від 01 листопада 2000р. № 1619 «Про
затвердження Порядку виконання
земельно-кадастрових робіт та надання
послуг на платній основі державними
органами земельних ресурсів», а тому
дії позивача стосовно надання платних
послуг - є правомірними.

Із змісту ст. 19 Конституції України
вбачається, що правовий порядок в
Україні ґрунтується на засадах,
відповідно до яких ніхто не може бути
примушений робити те, що не передбачено
законодавством. Органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Керуючись вищенаведеним колегія
суддів приходить до переконання, що суд
першої інстанції прийшов до
правильного висновку, оскільки рішення
відповідача винесене без достатніх на
те правових підстав.

Відповідно до ст.200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи і
ухвалив судове рішення з додержанням
норм матеріального і процесуального
права.

Судова колегія вважає, що доводи
апеляційної скарги не являються
суттєвими і не складають підстави для
висновку про неправильне застосування
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
які призвели до неправильного
вирішення справи.

Керуючись статтями 160 ч.3, 195, 196, 198 п.1, 200,
205, 206, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л
А:

Апеляційну скаргу Державної інспекції
з контролю за цінами у Львівській
області залишити без задоволення, а
постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 22 грудня 2010
року у справі №2а-6622/10/1370 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя
А.М.Ліщинський

Судді
О.І.Довга

І.І.Запотічний