Суддя: Юрченко В.В.
Дата ухвалення: 2014-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"19" березня 2014 р. м. Київ
К/9991/52994/11

колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

головуючого-судді: Юрченка В.В.,

суддів: Амєліна С.Є., Кобилянського
М.Г.,

розглянувши в порядку касаційного
письмового провадження
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду
України в Київському районі м. Одеси
про визнання дій протиправними та
перерахунок пенсії за касаційними
скаргами ОСОБА_1 та управління
Пенсійного фонду України в Київському
районі м. Одеси на постанову
апеляційного суду Одеської області від
30 червня 2011 року,

в с т а н о в и л а:

15 січня 2010 року ОСОБА_1 звернулася до
суду з вказаним позовом.

Свої позовні вимоги обґрунтовувала
тим, що вона має статус постраждалої
внаслідок Чорнобильської катастрофи
категорії 1 та є інвалідом ІІ групи,
тому відповідно до статей 50, 54 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
має право на отримання щомісячної
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю, у розмірі 75 процентів
мінімальної пенсії за віком та
державної пенсії для інвалідів ІІ
групи в розмірі, не нижчому 8
мінімальних пенсій за віком. В зв'язку з
тим, що зазначені виплати були
проведені у значно меншому розмірі,
позивач звернулась до управління
Пенсійного фонду України в Київському
районі м. Одеси із заявою
про перерахунок призначеної пенсії,
але відповідач відмовив у цьому.
Просила з урахуванням уточнення
позовних вимог визнати протиправними
дії управління Пенсійного фонду
України в Київському районі м. Одеси
щодо відмови позивачу у проведенні
перерахунку; зобов'язати відповідача
перерахувати та сплатити позивачу
державну та додаткову пенсії
відповідно до статей 50, 54 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
як інваліду ІІ групи в розмірі 8,75
мінімальних пенсій за віком з 1 січня 2005
року.

Постановою Київського районного суду
м. Одеси від 16 березня 2010 року позов
ОСОБА_1 було задоволено. Визнано
протиправними дії управління
Пенсійного фонду України в Київському
районі м. Одеси щодо відмови у
проведенні позивачу перерахунку та
виплати державної та додаткової пенсії
відповідно до статей 50, 54 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
як інваліду ІІ групи. Зобов'язано
відповідача перерахувати позивачу
державну та додаткову пенсії як
інваліду ІІ групи з 1 січня 2005 року
відповідно до статей 50, 54 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
виходячи з розміру державної пенсії в 8
мінімальних пенсій за віком та
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю, в розмірі 75 процентів
мінімальної пенсії за віком та
сплатити недоплачену частину пенсії.

Постановою апеляційного суду Одеської
області від 30 червня 2011 року апеляційну
скаргу управління Пенсійного фонду
України в Київському районі м. Одеси
задоволено частково. Постанову
Київського районного суду м. Одеси від
16 березня 2010 року змінено. Визнано
протиправною відмову управління
Пенсійного фонду України в Київському
районі м. Одеси щодо відмови у
проведенні позивачу перерахунку
пенсії відповідно до статей 49, 50, 54
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи». Зобов'язано відповідача
провести позивачу перерахунок пенсії з
15 січня 2009 року відповідно до вимог
статей 50, 54 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» як інваліду ІІ групи,
виходячи з розміру державної пенсії в
8 мінімальних пенсій за віком та
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю, в розмірі 75 процентів
мінімальної пенсії за віком, виходячи з
розміру мінімальної пенсії за віком,
передбаченого статтею 28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування». В задоволенні
решти позовних вимог відмовлено.

Вказуючи на допущені, на думку ОСОБА_1
та управління Пенсійного фонду України
в Київському районі м. Одеси, судом
апеляційної інстанції порушення норм
чинного процесуального і
матеріального законодавства, що
призвело до постановлення
неправильного судового рішення,
позивач просить скасувати
постановлене рішення суду апеляційної
інстанції та залишити в силі судове
рішення суду першої інстанції,
відповідач просить скасувати
постановлене судове рішення суду
апеляційної інстанції та ухвалити нове
судове рішення, яким відмовити у
задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи касаційних скарг та
перевіривши за матеріалами справи
правильність застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі,
колегія суддів вважає, що касаційні
скарги задоволенню не підлягають з
наступних підстав.

Під час розгляду справи по суті судами
першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що ОСОБА_1 має статус
постраждалої внаслідок Чорнобильської
катастрофи категорії 1 та є інвалідом
ІІ групи.

Статтею 49 Закону України «Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» від 28 лютого 1991 року № 796-XII
передбачено, що пенсії особам,
віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4,
встановлюються у вигляді: а) державної
пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю, яка призначається
після виникнення права на державну
пенсію.

Відповідно до частини четвертої статті
54 цього Закону (в редакції, що діяла
до 1 січня 2008 року), якою визначено
підстави та умови призначення
державних пенсій особам, віднесеним до
категорії 1, та у зв'язку з утратою
годувальника, в усіх випадках розміри
пенсій для інвалідів ІІ групи, щодо
яких встановлено зв'язок із
Чорнобильською катастрофою, не можуть
бути нижчими 8 мінімальних пенсій за
віком.

Згідно зі статтею 50 Закону № 796-ХІІ
особам, віднесеним до категорії 1,
призначається щомісячна додаткова
пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю,
зокрема, інвалідам ІІ групи - у розмірі
75 процентів мінімальної пенсії за
віком.

Як передбачено статтею 53 зазначеного
Закону, виплата додаткової пенсії
здійснюється повністю незалежно від
заробітку, пенсії чи іншого доходу.

Підпунктом 15 пункту 28 розділу ІІ Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2008 рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» від 28
грудня 2007 року № 107-VI частини третю та
четверту статті 54 Закону України «Про
статус та соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» викладено
в новій редакції, відповідно до змісту
яких у всіх випадках розміри пенсій для
інвалідів, щодо яких встановлено
зв'язок з Чорнобильською катастрофою,
не можуть бути нижчими: для учасників
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС у 1986 році, зокрема,
по II групі інвалідності - 200 процентів
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність; для учасників
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС у 1987 - 1990 роках та
осіб, евакуйованих у 1986 році із зони
відчуження, зокрема, по II групі
інвалідності - 150 процентів
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність; для інших
інвалідів, щодо яких встановлено
причинний зв'язок інвалідності з
Чорнобильською катастрофою, зокрема,
по II групі інвалідності - 120 процентів
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність.

Підпунктом 12 пункту 28 розділу ІІ Закону
№ 107-VI статтю 50 Закону № 796-ХІІ
викладено в новій редакції, відповідно
до якої особам, віднесеним до категорії
1, призначається щомісячна додаткова
пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю,
зокрема, інвалідам II групи - у розмірі 20
процентів прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність.

Рішенням Конституційного Суду України
від 22 травня 2008 року №10-рп/2008 положення
пункту 28 розділу ІІ Закону № 107-VI
визнані неконституційними з дня
ухвалення Конституційним Судом
України цього рішення.

Відповідно до частини другої статті 152
Конституції України закони, інші
правові акти або їх окремі положення,
що визнані неконституційними,
втрачають чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України рішення
про їх неконституційність.

Вихідним критерієм розрахунку
державної та додаткової пенсій,
передбачених статтями 50, 54 Закону №
796-ХІІ, є мінімальний розмір пенсії за
віком, який відповідно до частини
першої статті 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-ІV
вираховується виходячи з прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність, визначеного законом,
тобто законами України про Державний
бюджет на відповідні роки.

Положення частини третьої статті 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» щодо застосування
розміру мінімального розміру пенсії за
віком, встановленого частиною першою
цієї статті, тільки стосовно
визначення розмірів пенсій,
призначених згідно з цим Законом, на
думку колегії суддів, не є перешкодою
для застосування даної величини
мінімального розміру пенсії за віком
до обрахування інших пенсій чи доплат,
пов'язаних з мінімальною пенсією за
віком, оскільки чинним законодавством
не встановлено іншого, крім
передбаченого частиною першою цієї
статті мінімального розміру пенсії за
віком.

Виходячи із загальних засад
пріоритетності законів над
підзаконними актами при розрахунку
державної та додаткової пенсій,
передбачених статтями 50, 54 Закону
України «Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
застосуванню підлягає мінімальний
розмір пенсії за віком, який
вираховується виходячи з прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність, визначеного законами
про Державний бюджет України на
відповідні роки, а не розміри твердих
сум, що установлені постановами
Кабінету Міністрів України «Про
підвищення розмірів пенсій та інших
соціальних виплат окремим категоріям
пенсіонерів, фінансування яких
здійснюється за рахунок державного
бюджету» від 3 січня 2002 року № 1 (з
урахуванням змін, внесених постановою
Кабінету Міністрів України «Про
підвищення розмірів пенсій,
призначених відповідно до частини
четвертої статті 54 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» від 13 липня
2004 року № 894) та «Деякі питання
соціального захисту окремих категорій
громадян» від 28 травня 2008 року №530.

В доводах касаційної скарги позивач
помилково вважає, що відповідно до
положень частини першої статті 76
Закону України «Про використання
ядерної енергії та радіаційну безпеку»
право на подання позову про
відшкодування ядерної шкоди,
заподіяної життю і здоров'ю особи, не
обмежується строком давності.
Положення частини 2 статті 87 Закону
України «Про пенсійне забезпечення»,
на яку позивач також посилається в
касаційній скарзі, не можуть бути
застосовані до спірних правовідносин,
оскільки у зазначеній нормі йдеться
про виплату за минулий час без
обмеження будь-яким строком
нарахованої суми пенсії, не отриманої з
вини органу, що призначає і виплачує
пенсію, тобто на суми пенсій, які
виплачуються органами Пенсійного
фонду України у безспірному порядку.

Оскільки у порядку адміністративного
судочинства вирішуються спори
фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом
владних повноважень щодо оскарження
його рішень (нормативно-правових актів
чи правових актів індивідуальної дії),
дій чи бездіяльності, то застосування
до зазначених правовідносин положень
статті 76 Закону України «Про
використання ядерної енергії та
радіаційну безпеку» та статті 87 Закону
України «Про пенсійне забезпечення»
замість строків звернення до суду,
визначених статтею 99 Кодексу
адміністративного судочинства
України, є необґрунтованим.

Апеляційний суд, змінюючи рішення суду
першої інстанції, правильно застосував
річний строк звернення до
адміністративного суду, встановлений
статтею 99 Кодексу адміністративного
судочинства України (в редакції, чинній
на час виникнення спірних
правовідносин), та з урахуванням
позиції відповідача обґрунтовано
відмовив у задоволенні позовних вимог
до 15 січня 2009 року, оскільки позивачем
було пропущено зазначений строк
звернення до суду без поважних причин.

Відповідно до вимог частини першої
статті 220 Кодексу адміністративного
судочинства України суд касаційної
інстанції не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

За правилами статті 224 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанції не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій. Не може бути
скасовано судове рішення з мотивів
порушення норм процесуального права,
якщо це не призвело і не могло
призвести до неправильного вирішення
справи.

Оскаржуване судове рішення суду
апеляційної інстанції постановлене з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права, доводами
касаційних скарг висновки, викладені в
судовому рішенні, не спростовуються,
підстави для його скасування відсутні.

Враховуючи наведене, колегія суддів
вважає за необхідне відмовити в
задоволенні касаційних скарг.

Керуючись статтями 210, 220, 222, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційні скарги ОСОБА_1 та управління
Пенсійного фонду України в Київському
районі м. Одеси залишити без
задоволення, а постанову апеляційного
суду Одеської області від 30 червня 2011
року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
оскарженню не підлягає.

Головуючий
Юрченко В.В.

Судді
Амєлін С.Є.

Кобилянський М.Г.