Справа № П/811/181/14
Суддя: О.В. Кравчук
Дата ухвалення: 2014-03-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Україна КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
------------------------------------------------------------------------
------------------------------------------------------------------------
------------------------------------------------------------------------
-------------------------------П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
04 березня 2014 року
Справа № П/811/181/14
Кіровоградський окружний
адміністративний суд у складі
головуючого судді Кравчук О.В.
розглянув у порядку письмового
провадження адміністративну справу
за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Феросистема"
до відповідача - Кіровоградської
про визнання протиправним та
До Кіровоградського окружного
адміністративного суду звернулося
Товариство з обмеженою
відповідальністю "Феросистема" (далі -
позивач) з адміністративним позовом до
Кіровоградської митниці Міндоходів
(далі - відповідач) про визнання
протиправним та скасування рішення
Кіровоградської митниці Міндоходів
"Про коригування митної вартості
товарів" від 16 грудня 2013 року
№901000003/2013/000268/2.
Позовні вимоги ґрунтуються на тому, що
прийняте рішення є протиправним та
суперечить чинному законодавству
України, оскільки митним органом
безпідставно зроблено висновок про
неможливість обчислення митної
вартості товару за ціною договору та
необґрунтовано застосовано резервний
У судовому засіданні представником
позивача вимоги позову підтримано у
повному обсязі з мотивів, викладених у
Представник відповідача у судовому
засіданні та у письмових запереченнях
адміністративний позов не визнав,
посилаючись на те, що дії
Кіровоградської митниці по здійсненню
контролю за визначенням митної
вартості та здійсненню митної оцінки
ввезеного позивачем на митну територію
товару ферохрому марки: ФХ 010А, ФХ850 А,
резервним методом були проведені з
дотриманням законодавства та прав,
наданих митним органам. У задоволенні
адміністративного позову просив суд
За клопотанням представника позивача,
проти якого не заперечував і
представник відповідача, подальший
розгляд та вирішення справи судом було
здійснено у порядку письмового
провадження (а.с.86).
Розглянувши у письмовому провадженні
подані представниками позивача і
відповідача документи і матеріали,
заслухавши у відкритому судовому
засіданні пояснення представників
сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно і
неупереджено оцінивши докази, які
мають значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд
Товариство з обмеженою
відповідальністю "Феросистема" 04
лютого 2009 року зареєстровано як
юридична особа виконавчим комітетом
Кіровоградської міської ради,
зовнішньоекономічної діяльності.
29 червня 2013 року між ТОВ "Урал-Союз",
Росія (продавець) та ТОВ "Феросистема"
(покупець) укладено контракт
№УС-ФС/2013-D, відповідно до якого позивач
придбав ферохром високовуглецевий
марок ФХ 010А, ФХ850А у загальній
Позивачем здійснено оплату на користь
ТОВ "Урал-Союз" за вказаним договором,
що підтверджується платіжним
дорученнями в іноземній валюті №26 від
04 квітня 2013 року (а.с.19).
16 грудня 2013 року ТОВ "Феросистема" було
заявлено до митного оформлення
придбаний у ТОВ "Урал-Союз" ферохром.
Позивачем була заявлена митна вартість
товару за вантажно-митною декларацією
Однак, 16 грудня 2013 року Кіровоградською
митницею Міндоходів прийнято рішення
про коригування митної вартості
товару №901000003/2013/000268/2 із застосуванням
резервного методу у відповідності до
статті 64 Митного кодексу України.
Надаючи правову оцінку обставинам
справи, суд виходить з такого.
Відносини з приводу митного контролю
та митного оформлення товарів,
транспортних засобів комерційного
призначення, що переміщуються через
митний кордон України, справлянням
митних платежів, регулюються
положеннями Митного кодексу України
від 13.03.2012 №4495-VI, який набув чинності з 01
червня 2012 року, а також положеннями
Податкового кодексу України та інших
законів України з питань
Відповідно до статті 246 Митного кодексу
України метою митного оформлення є
забезпечення дотримання встановленого
законодавством України порядку
переміщення товарів, транспортних
засобів комерційного призначення
через митний кордон України, а також
забезпечення статистичного обліку
ввезення на митну територію України,
вивезення за її межі і транзиту через
її територію товарів.
В силу приписів статті 318 Митного
кодексу України митний контроль
передбачає виконання митними органами
мінімуму митних формальностей,
необхідних для забезпечення
додержання законодавства України з
питань державної митної справи.
Відповідно до статті 248 Митного кодексу
України митне оформлення
розпочинається з моменту подання
митному органу декларантом або
уповноваженою ним особою митної
декларації або документа, який
відповідно до законодавства її
замінює, та документів, необхідних для
Декларування здійснюється шляхом
заявлення за встановленою формою
(письмовою, усною, шляхом вчинення дій)
точних відомостей про товари, мету їх
переміщення через митний кордон
України, а також відомостей, необхідних
для здійснення їх митного контролю та
митного оформлення, зокрема: код товару
згідно з УКТ ЗЕД; фактурна вартість
товарів; митна вартість товарів та
метод її визначення; суми митних
платежів; спосіб забезпечення сплати
митних платежів (у разі застосування
заходів гарантування їх сплати) (стаття
257 Митного кодексу України).
Статтями 49, 50 Митного кодексу України
визначено, що митною вартістю товарів,
які переміщуються через митний кордон
України, є вартість товарів, що
використовується для митних цілей, яка
базується на ціні, що фактично сплачена
або підлягає сплаті за ці товари.
Відомості про митну вартість товарів
використовуються, зокрема, для
нарахування митних платежів.
Частинами четвертою та п'ятою статті 58
Митного кодексу України також
передбачено, що митною вартістю
товарів, які ввозяться на митну
територію України відповідно до
митного режиму імпорту, є ціна, що була
фактично сплачена або підлягає сплаті
за товари, якщо вони продаються на
експорт в Україну, скоригована в разі
потреби з урахуванням положень частини
десятої цієї статті. При цьому, ціна, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті, - це загальна сума всіх
платежів, які були здійснені або
повинні бути здійснені покупцем
оцінюваних товарів продавцю або на
користь продавця через третіх осіб
та/або на пов'язаних із продавцем осіб
для виконання зобов'язань продавця.
Згідно із статтею 51 Митного кодексу
України митна вартість товарів, що
переміщуються через митний кордон
України, визначається декларантом
відповідно до норм цього Кодексу.
Заявлення митної вартості товарів
здійснюється декларантом. При цьому,
декларант зобов'язаний: заявляти митну
вартість, визначену ними самостійно, у
тому числі за результатами
консультацій з митним органом;
подавати митному органу достовірні
відомості про визначення митної
вартості, які повинні базуватися на
об'єктивних, документально
підтверджених даних, що піддаються
обчисленню; нести всі додаткові
витрати, пов'язані з коригуванням
митної вартості або наданням митному
органу додаткової інформації (стаття 52
Митного кодексу України).
Статтею 53 Митного кодексу України
встановлено, що у випадках,
передбачених цим Кодексом, одночасно з
митною декларацією декларант подає
митному органу документи, що
підтверджують заявлену митну вартість
товарів і обраний метод її визначення.
Документами, які підтверджують митну
вартість товарів, зокрема, є:
декларація митної вартості та
документи, що підтверджують числові
значення складових митної вартості, на
підставі яких проводився розрахунок
митної вартості; зовнішньоекономічний
договір (контракт) або документ, який
його замінює, та додатки до нього у разі
їх наявності; рахунок-фактура (інвойс)
або рахунок-проформа (якщо товар не є
об'єктом купівлі-продажу); якщо рахунок
сплачено, - банківські платіжні
документи, що стосуються оцінюваного
товару; за наявності - інші платіжні
та/або бухгалтерські документи, що
підтверджують вартість товару та
містять реквізити, необхідні для
ідентифікації ввезеного товару.
В силу частини п'ятої статті 53 Митного
кодексу України забороняється
вимагати від декларанта або
уповноваженої ним особи будь-які інші
документи, відмінні від тих, що
зазначені в цій статті.
З аналізу частин першої та другої
статті 53 Митного кодексу України
вбачається, що Митним кодексом
передбачено вичерпний перелік
документів, що подається декларантом
митному органу для підтвердження
заявленої митної вартості товарів та
обраного методу її визначення.
Дана норма кореспондується з
положеннями статті 318 Митного кодексу
України, якою встановлено, що митний
контроль має передбачати виконання
митними органами мінімуму митних
формальностей, необхідних для
забезпечення додержання законодавства
України з питань державної митної
справи.
Це також відповідає стандартним
правилам, встановленим пунктами 3.16 та
6.2 Загального додатку до Міжнародної
конвенції про спрощення та
гармонізацію митних процедур, до якої
Україна приєдналась згідно із Законом
України від 15 лютого 2011 №3018-VI "Про
внесення змін до Закону України "Про
приєднання України до Протоколу про
внесення змін до Міжнародної конвенції
про спрощення та гармонізацію митних
процедур", якими запроваджено
стандартні правила: на підтвердження
декларації на товари митна служба
вимагає тільки ті документи, які є
необхідними для проведення контролю за
даною операцією та забезпечення
виконання усіх вимог щодо застосування
митного законодавства; митний контроль
обмежується мінімумом, необхідним для
забезпечення дотримання митного
Частиною третьою статті 53 Митного
кодексу України передбачено, що в разі
якщо документи, зазначені у частині
другій цієї статті, містять
розбіжності, наявні ознаки підробки
або не містять всіх відомостей, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості товарів, чи
відомостей щодо ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за ці
товари, декларант або уповноважена ним
особа на письмову вимогу митного
органу зобов'язані протягом 10
календарних днів надати (за наявності)
такі додаткові документи: 1) договір
(угоду, контракт) із третіми особами,
пов'язаний з договором (угодою,
контрактом) про поставку товарів, митна
вартість яких визначається; 2) рахунки
про здійснення платежів третім особам
на користь продавця, якщо такі платежі
здійснюються за умовами, визначеними
договором (угодою, контрактом); 3)
рахунки про сплату комісійних,
посередницьких послуг, пов'язаних із
виконанням умов договору (угоди,
контракту); 4) виписку з бухгалтерської
документації; 5) ліцензійний чи
авторський договір покупця, що
стосується оцінюваних товарів та є
умовою продажу оцінюваних товарів; 6)
каталоги, специфікації, прейскуранти
(прайс-листи) виробника товару; 7) копію
митної декларації країни відправлення;
8) висновки про якісні та вартісні
характеристики товарів, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями, та/або інформація
біржових організацій про вартість
товару або сировини.
Відповідно до статті 54 Митного кодексу
України контроль правильності
визначення митної вартості товарів
здійснюється митним органом під час
проведення митного контролю і митного
оформлення шляхом перевірки числового
значення заявленої митної вартості.
Контроль правильності визначення
митної вартості товарів за основним
методом - за ціною договору (контракту)
щодо товарів, які ввозяться на митну
територію України відповідно до
митного режиму імпорту (вартість
операції), здійснюється митним органом
шляхом перевірки розрахунку,
здійсненого декларантом, за
відсутності застережень щодо
застосування цього методу, визначених
у частині першій статті 58 цього
Зокрема, статтею 58 Митного кодексу
України передбачено, що метод
визначення митної вартості за ціною
договору (контракту) щодо товарів, які
ввозяться на митну територію України
відповідно до митного режиму імпорту,
застосовується у разі, якщо щодо
продажу оцінюваних товарів або їх ціни
відсутні будь-які умови або
застереження, які унеможливлюють
визначення вартості цих товарів. Метод
визначення митної вартості товарів за
ціною договору (контракту) щодо
товарів, які імпортуються, не
застосовується, якщо використані
декларантом або уповноваженою ним
особою відомості не підтверджені
документально або не визначені
кількісно і достовірні та/або відсутня
хоча б одна із складових митної
вартості, яка є обов'язковою при її
обчисленні. У разі якщо митна вартість
не може бути визначена за основним
методом, застосовуються другорядні
Митний орган з метою здійснення
контролю правильності визначення
митної вартості товарів має право
упевнюватися в достовірності або
точності будь-якої заяви, документа чи
розрахунку, поданих для цілей
визначення митної вартості, а також у
випадках, встановлених цим Кодексом,
письмово запитувати від декларанта або
уповноваженої ним особи встановлені
статтею 53 цього Кодексу додаткові
документи та відомості, якщо це
необхідно для прийняття рішення про
визнання заявленої митної вартості.
Відповідно до частини шостої статті 54
Митного кодексу України митний орган
може відмовити у митному оформленні
товарів за заявленою декларантом або
уповноваженою ним особою митною
вартістю виключно за наявності
обґрунтованих підстав вважати, що
заявлено неповні та/або недостовірні
відомості про митну вартість товарів, у
тому числі невірно визначено митну
вартість товарів, у разі: невірно
проведеного декларантом або
уповноваженою ним особою розрахунку
митної вартості; неподання декларантом
або уповноваженою ним особою
документів згідно з переліком та
відповідно до умов, зазначених у
частинах другій - четвертій статті 53
цього Кодексу, або відсутності у цих
документах всіх відомостей, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості товарів, чи
відомостей щодо ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за ці
товари; невідповідності обраного
декларантом або уповноваженою ним
особою методу визначення митної
вартості товару умовам, наведеним у
главі 9 цього Кодексу; надходження до
митного органу документально
підтвердженої офіційної інформації
митних органів інших країн щодо
недостовірності заявленої митної
Аналіз вищезазначених положень
Митного кодексу України у їх
системному зв'язку дає підстави для
висновку про те, що митний орган при
здійсненні контролю за правильністю
визначення митної вартості
зобов'язаний перевірити складові
числового значення митної вартості,
правильність розрахунку, здійсненого
декларантом, упевнитись в
достовірності та точності заяв,
документів чи розрахунків, поданих
декларантом, а також відсутності
обмежень для визначення митної
вартості за ціною договору, наведених у
статті 58 Митного кодексу України.
Митний орган має право відійти від
наведених вище законодавчих обмежень,
що пов'язують з перевіркою основного
переліку документів, які підтверджують
митну вартість, та витребувати від
декларанта додаткові документи лише у
випадку, якщо надані декларантом
документи містять розбіжності, наявні
ознаки підробки або не містять всіх
відомостей, що підтверджують числові
значення складових митної вартості
товарів, чи відомостей щодо їх ціни.
З метою усунення розбіжностей в
документах, усунення сумнівів щодо
підробки документів або з'ясування
відомостей, що підтверджують числові
значення складових митної вартості
товарів, які виявились відсутніми,
закон надає право митному органу
витребувати від декларанта інші
додаткові документи, що перелічені в
частині другій статті 53 Митного
У даній справі приводом для
витребування митним органом
додаткових документів, а також для
відмови у визначенні митної вартості
товару за ціною договору стало те, що
декларант надав митному органу
документи, які містять розбіжності
щодо вагових характеристик товару, які
є невід'ємним елементом для визначення
Так, на підтвердження митної вартості
товару позивачем, разом із деклараціє
форми МД-2, подано митному органу:
міжнародну автомобільну накладну №161082
від 10 грудня 2013 року, довідку про
транспортні витрати №1 від 05 грудня 2013
року, платіжне доручення № 26 від 04
грудня 2013 року, рахунок №49 від 16 грудня
2013 року, інвойс № 121001 від 10 грудня 2013
року, рахунок-фактуру №121001 від 10 грудня
2013 року, контракт №УС-ФС/2013/D від 28
червня 2013 року з додатками, договір на
поставку вантажів автомобільним
транспортом №05/12 ЧЕ від 05 грудня 2013
року, декларації про походження товару
від 10 грудня 2013 року, декларацію на
товари країни відправлення
№10504030/101213/00011398, а також сертифікати
Відповідач стверджує, що інвойс від 10
грудня 2013 року №121001 та рахунок-фактура
№ 121001 від 10 грудня 2013 року (а.с.21,22)
містять розбіжності щодо вагових
характеристик товару, що зумовило
витребування від декларанта
додаткових документів та унеможливило
визначення митної вартості товару за
Водночас, у судовому засіданні
встановлено, що у документах, поданих
для митного оформлення партії
ферохрому ФХ850А, застосовується кілька
одиниць виміру ваги товару. Так, у ВМД №
901050000/2013/011464 заявлено до митного
оформлення ферохром марки ФХ 850А у
кількості 14,3 тонн. Інвойс №121001 містить
відомості щодо ваги товару як в
умовних, так і в метричних тоннах, що
обумовлено специфікою хімічного
складу товару. Так, вага товару у
метричних тонах зазначена 14,3, в умовних
тоннах - 14,38 (а.с. 21). Так само,
рахунком-фактурою визначено кількість
товару в умовних тоннах - 14,38. Викладене
свідчить про відсутність розбіжностей
у поданих позивачем документах щодо
вагових характеристик товару.
Відтак, суд доходить висновку, що
позивач надав відповідачу для митного
оформлення імпортованого товару
документи, що передбачені частиною
другою статті 53 Митного кодексу
України. Подані документи чітко
ідентифікували оцінюваний товар та
містили об'єктивні і достовірні дані,
що піддавалися обчисленню, тобто
підтверджували митну вартість товарів
за ціною договору згідно з вимогами
частин четвертої, п'ятої статті 58
Митного кодексу України.
Згідно з частиною третьою статті 54
Митного кодексу України за
результатами здійснення контролю
правильності визначення митної
вартості товарів митний орган визнає
заявлену декларантом або
уповноваженою ним особою митну
вартість чи приймає письмове рішення
про її коригування відповідно до
положень статті 55 цього Кодексу.
Відповідно до статті 57 Митного кодексу
України визначення митної вартості
товарів, які ввозяться в Україну
відповідно до митного режиму імпорту,
здійснюється за основним методом
(тобто за ціною договору (контракту)
щодо товарів, які імпортуються
(вартість операції)) та другорядними: за
ціною договору щодо ідентичних
товарів; за ціною договору щодо
подібних (аналогічних) товарів; на
основі віднімання вартості; на основі
додавання вартості (обчислена
вартість); за резервним. Основним
методом визначення митної вартості
товарів, які ввозяться на митну
територію України відповідно до
митного режиму імпорту, є перший метод -
за ціною договору (вартість операції).
З огляду на встановлені вище судом
обставини щодо відсутності
розбіжностей у документах, поданих
позивачем з метою митного оформлення
товару, суд не знаходить обмежень для
визначення митної вартості
задекларованих товарів за ціною
договору. Так, оцінивши подані
декларантом документи в сукупності,
митний орган мав можливість встановити
як умови поставки, так і дійсну
вартість товару, що поставлявся. При
цьому об'єктивна можливість
застосування першого методу не була
спростована відповідачем у судовому
Крім того, під час розгляду даної
справи з'ясовано, що причиною для
витребування митним органом
додаткових документів від декларанта
став також факт спрацювання
автоматизованої системи аналізу та
управління ризиками, згідно з даними
якої товар подібний тому, що
задекларовано позивачем, іншим
декларантом розмитнювався за більшою
вартістю, ніж задекларована позивачем.
Відповідно до статті 361 Митного кодексу
України з метою запобігання,
прогнозування і виявлення порушень
законодавства України з питань
державної митної справи митні органи
застосовують систему управління
ризиками для визначення товарів,
транспортних засобів, документів і
осіб, які підлягають митному контролю,
форм митного контролю, що
застосовуються до таких товарів,
транспортних засобів, документів і
осіб, а також обсягу митного контролю.
При цьому, управління ризиками - це
робота митних органів з аналізу
ризиків, виявлення та оцінки ризиків,
розроблення та практичної реалізації
заходів, спрямованих на мінімізацію
ризиків, оцінки ефективності та
контролю застосування цих заходів.
Цілями застосування системи
управління ризиками є, зокрема:
запобігання, прогнозування і виявлення
порушень законодавства України з
питань державної митної справи;
забезпечення більш ефективного
використання наявних у митних органів
ресурсів та зосередження їх уваги на
окремих згрупованих об'єктах аналізу
ризику, щодо яких є потреба у
застосуванні окремих форм митного
контролю або їх сукупності, а також у
підвищенні ефективності митного
контролю (областях ризику); прискорення
митного оформлення товарів, що
переміщуються через митний кордон
Однак, суд зазначає, що митний орган при
здійсненні митного контролю, у тому
числі й з питань контролю правильності
визначення митної вартості, має діяти у
спосіб, визначений Митним кодексом
України, а відомості, які містяться в
автоматизованій системі аналізу та
управління ризиками, мають допоміжний
інформаційний характер при прийнятті
митним органом відповідних рішень.
Та обставина, що в автоматизованій
системі аналізу та управління ризиками
є інформація про те, що товар, який
задекларовано однією особою, іншими
особами розмитнювався за іншою
вартістю, за відсутності інших
визначених законом підстав, що
обумовлюють межі і способи здійснення
митним органом контролю митної
вартості, не утворює підстав для
відмови у визнанні заявленої
декларантом митної вартості за
основним методом та її визначенні за
резервним методом, адже торгові
відносини є різноманітними,
здійснюються на принципах автономії
волі та свободи договору, при цьому
безліч обставин можуть впливати на їх
ціну (характеристика товару, виробник,
торгова марка, умови і обсяги поставок,
наявність знижок тощо).
Суд зазначає, що автоматизована
система аналізу та управління ризиками
з об'єктивних причин не може містити
усієї інформації, що стосується
суб'єктів зовнішньоекономічної
діяльності, товарів і умов їх продажу,
тому таким даним не може надаватися
перевага порівняно з наданими
декларантом первинними документами на
При чому, суд звертає увагу, що у
декларації митної вартості, яка
використовувалися для порівняння ціни
товарів, товар різниться за своїми
характеристиками від того, яких
придбавався позивачем; зі змісту
такого документа не вбачається також і
вартість одиниці виміру відповідної
Інших переконливих аргументів, які б
викликали обґрунтовані сумніви в
достовірності проведеного позивачем
розрахунку митної вартості товару за
ціною договору, відповідачем не
наведено, а інших обставин, які б
впливали на рівень задекларованої
позивачем митної вартості товару судом
Суд наголошує також, що за стаття 57
Митного кодексу України містить
застереження, за яким кожний наступний
метод визначення митної вартості
товару застосовується лише у разі, якщо
митна вартість товарів не може бути
визначена шляхом застосування
попереднього методу відповідно до норм
Вказане законодавче положення
виключає застосування шостого
(резервного) методу визначення митної
вартості товару без послідовного
застосування попередніх п'яти та без
обґрунтування неможливості їх
Водночас, посилаючись на відсутність
необхідної інформації, відповідач
дійшов висновку про неможливість
застосування у спірних
правовідносинах другого-п'ятого
методів визначення митної вартості
товару. Дослідивши матеріали справи,
суд дійшов висновку, що вищезазначені
зауваження відповідача не є належним
обґрунтуванням для застосування
резервного методу при визначенні
митної вартості товару та доказом
неможливості застосування попередніх
методів визначення митної вартості у
відповідності до вимог Митного кодексу
З огляду на наведене, суд дійшов
висновку про порушення відповідачем
вимог чинного законодавства при
прийнятті рішення про коригування
митної вартості товарів.
Частиною другою статті 19 Конституції
України та частини третьої статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України передбачено, що органи
державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
Відповідно до вимог статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення.
В адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.
Вирішуючи спір по суті, суд приходить
до висновку, що відповідач, як суб'єкт
владних повноважень, не довів
правомірності прийнятого ним рішення.
Таким чином, дослідивши наявні у справі
докази та проаналізувавши матеріали
справи, суд приходить до висновку про
те, що позовні вимоги підлягають
задоволенню у повному обсязі.
Згідно частини першої статті 94 Кодексу
адміністративного судочинства
України, якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
Позивачем документально підтверджена
сплата судового збору в розмірі 182,70 грн
(а.с.2), а тому зазначена сума підлягає
поверненню з Державного бюджету
Керуючись статтями 2, 17, 71, 86, 94, 158-163
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд
П О С Т А Н О В И В:
Адміністративний позов задовольнити
Визнати протиправним та скасувати
рішення Кіровоградської митниці
Міндоходів "Про коригування митної
вартості товарів" від 16 грудня 2013 року
№901000003/2013/000268/2.

Присудити Товариству з обмеженою
відповідальністю "Феросистема" судовий
збір у розмірі 182,70 грн з Державного
бюджету України.

Постанова суду набирає законної сили у
порядку, встановленому статтею 254
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Постанова суду може бути
оскаржена до Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
шляхом подання апеляційної скарги
через Кіровоградський окружний
адміністративний суд в десятиденний
строк з дня отримання копії цієї
постанови. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя Кіровоградського окружного

адміністративного суду
О.В. Кравчук