Справа № 802/1464/13-а
Суддя: Конюшко К.В.
Дата ухвалення: 2014-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"13" березня 2014 р. м. Київ
К/800/44108/13

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача
Конюшка К.В.

суддів:
Мороза В.Ф., Чалого С.Я.

розглянувши в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами касаційну скаргу, подану
Педченко Галиною Олексіївною в
інтересах Державної екологічної
інспекції у Вінницькій області, на
постанову Вінницького окружного
адміністративного суду від 18 квітня 2013
року та ухвалу Вінницького
апеляційного адміністративного суду
від 24 липня 2013 року

у справі № 802/1464/13-а

за позовом Могилів-Подільського
міського комунального підприємства
«Водоканал»

до Державної екологічної
інспекції у Вінницькій області

про визнання дій
протиправними та скасування припису

В С Т А Н О В И В :

У березні 2013 року Могилів-Подільське
міське комунальне підприємство
«Водоканал» (далі по тексту - КП
«Водоканал») звернулося до Вінницького
окружного адміністративного суду з
адміністративним позовом до Державної
екологічної інспекції у Вінницькій
області (далі то тексту - Інспекція) про
визнання протиправним та скасування
припису від 15.03.2013 № 04-05 в частині
вимоги отримання спеціального дозволу
на користування надрами (підземними
водами), а також визнання протиправними
дій щодо визначення розміру збитків та
складання претензії щодо їх сплати.

Постановою Вінницького окружного
адміністративного суду від 18.04.2013
залишеною без змін ухвалою Вінницького
апеляційного адміністративного суду
від 24.07.2013, позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано
припис Державної екологічної
інспекції у Вінницькій області від
15.03.2013 № 04-05 в частині вимоги до
Могилів-Подільського міського
комунального підприємства «Водоканал»
щодо отримання спеціального дозволу на
користування надрами (підземними
водами). Визнано протиправними дії
Державної екологічної інспекції у
Вінницькій області щодо визначення
розміру збитків та направлення
претензії від 19.03.2013 № 904/04 за
результатами проведеної перевірки
14-15.03.2013 Могилів-Подільського міського
комунального підприємства
«Водоканал».

Не погоджуючись зі вказаними рішеннями
судів першої та апеляційної інстанцій,
Інспекція оскаржила їх у касаційному
порядку.

У касаційній скарзі скаржник просив
скасувати вказані судові акти з
мотивів порушення названими судами
норм матеріального та процесуального
права, прийняти нове рішення - про
відмову у задоволенні позову.

Справу розглянуто в порядку письмового
провадження, установленому пунктом
першим частини першої статті 222 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Згідно з частиною другою статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
переглядає судові рішення судів першої
та апеляційної інстанцій у межах
касаційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача,
розглянувши та обговоривши доводи
касаційної скарги, перевіривши
матеріали справи і правильність
застосування судами норм
процесуального та матеріального права,
судова колегія дійшла висновку про те,
що касаційна скарга задоволенню не
підлягає з огляду на таке.

Як установлено судами попередніх
інстанцій, 14-15 березня 2013 року
Інспекцією проведено позапланову
перевірку КП «Водоканал» щодо
дотримання вимог природоохоронного
законодавства.

За результатами перевірки складено акт
від 15.03.2013, згідно з яким встановлено
порушення вимог статей 19, 21, 23 Кодексу
України «Про надра», оскільки
підприємством здійснюється самовільне
видобування корисної копалини
загальнодержавного значення
(підземної питної води) без
спеціального дозволу на користування
надрами, так як сукупна продуктивність
25 водозаборів підземних вод
підприємства перевищує 300 кубічних
метрів.

На підставі акту перевірки Інспекцією
винесено припис від 15.03.2013 № 04-05, яким
зобов'язано отримати спеціальний
дозвіл на користування надрами
(підземними водами).

19.03.2013 Інспекцією направлено КП
«Водоканал» претензію № 904/04 щодо
сплати заподіяних внаслідок
самовільного видобування підземної
води без спеціального дозволу збитків
у сумі 30 978 112,53 грн.

Задовольняючи частково позовні вимоги,
суди попередніх інстанцій виходили з
того, що позивач протягом
перевіряємого періоду не порушував
вимог природоохоронного
законодавства, а саме здійснював
видобуток води виключно в межах
наданих йому земельних ділянок,
використовував добуті корисні
копалини безпосередньо для
централізованого водопостачання, а
добовий видобуток води не перевищував
300 кубічних метрів на добу. Таким чином,
підприємство мало право не отримувати
спеціальний дозвіл на користування
надрами для використання підземних
вод.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
погоджується з обґрунтованими
висновками судів попередніх інстанцій
з огляду на таке.

КП «Водоканал» здійснює свою
діяльність на підставі Ліцензії на
централізоване водопостачання та
водовідведення від 21.07.2011 № 507838 та
Дозволів на спеціальне
водокористування від 13.04.2010 № 4085, від
23.08.2012 № 5410. Крім того, підприємство
отримало Погодження спеціального
водокористування від 24.01.2013 № 24
Подільської гідрогеологічної партії.

Відповідно до частини другої, третьої
статті 16 Кодексу України «Про надра»
спеціальні дозволи на користування
надрами надаються переможцям
аукціонів, крім випадків, визначених
Кабінетом Міністрів України,
центральним органом виконавчої влади,
що реалізує державну політику у сфері
геологічного вивчення та
раціонального використання надр, або
Радою міністрів Автономної Республіки
Крим щодо розробки родовищ корисних
копалин місцевого значення на
території Автономної Республіки Крим.
Порядок проведення аукціонів з продажу
спеціальних дозволів на користування
надрами та порядок їх надання
встановлюються Кабінетом Міністрів
України.

Надання спеціальних дозволів на
користування надрами, крім випадків
користування надрами на умовах угод
про розподіл продукції, укладених
відповідно до Закону України «Про
угоди про розподіл продукції»,
здійснюється після попереднього
погодження з відповідною радою питання
про надання земельної ділянки для
зазначених потреб, крім випадків, коли
у наданні земельної ділянки немає
потреби.

Частина перша, третя статті 19 Кодексу
України «Про надра» зазначають, що
надра надаються у користування
підприємствам, установам, організаціям
і громадянам лише за наявності у них
спеціального дозволу на користування
ділянкою надр. Право на користування
надрами засвідчується актом про
надання гірничого відводу.

Користування надрами здійснюється без
надання гірничого відводу чи
спеціального дозволу у випадках,
передбачених цим Кодексом.

Стаття 21 Кодексу України «Про надра»
передбачає, що надра у користування для
видобування прісних підземних вод і
розробки родовищ торфу надаються без
надання гірничого відводу на підставі
спеціальних дозволів, що видаються
після попереднього погодження з Радою
міністрів Автономної Республіки Крим,
обласними, Київською та
Севастопольською міськими державними
адміністраціями, центральним органом
виконавчої влади, що реалізує державну
політику у сфері охорони праці, та
центральним органом виконавчої влади,
що реалізує державну політику у сфері
санітарного та епідемічного
благополуччя населення.

Відповідно до частини першої статті 23
Кодексу України «Про надра»
землевласники і землекористувачі в
межах наданих їм земельних ділянок
мають право без спеціальних дозволів
та гірничого відводу видобувати для
своїх господарських і побутових потреб
корисні копалини місцевого значення і
торф загальною глибиною розробки до
двох метрів, підземні води для власних
господарсько-побутових потреб,
нецентралізованого та
централізованого (крім виробництва
фасованої питної води)
господарсько-питного водопостачання,
за умови що продуктивність водозаборів
підземних вод не перевищує 300 кубічних
метрів на добу, та використовувати
надра для господарських і побутових
потреб.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
погоджується з обґрунтованим
висновком судів попередніх інстанцій,
що Інспекція дійшла помилкового
висновку, підсумувавши обсяги добутої
позивачем з різних артезіанських
свердловин води на різних земельних
ділянках.

Стаття 93 Земельного кодексу України
передбачає, що право постійного
користування земельною ділянкою
посвідчується державним актом на право
постійного користування земельною
ділянкою. Межі земельної ділянки,
наданої у користування, визначаються
земельно-кадастровою документацією,
яка видається державним агентством
земельних ресурсів України.

Судами попередніх інстанцій
установлено, що право користування
позивачем земельними ділянками, на
яких знаходяться його водозабори,
підтверджується державними актами на
право постійного користування
позивачем земельними ділянками.

Абзац вісімнадцятий статті 1 Водного
кодексу України водозабір - це споруда
або пристрій для забору води з водного
об'єкта.

Згідно з пунктом 1.5.4. Інструкції із
застосування Класифікації запасів і
ресурсів корисних копалин державного
фонду надр до родовища питних і
технічних підземних вод, затвердженої
наказом Державної комісії України по
запасах корисних копалин від 04.02.2000 № 23,
зареєстрованої в Міністерстві
юстиції України від 29.02.2000 № 109/4330,
водозабір підземних вод може
складатися з однієї або групи
компактно розміщених водозабірних
споруд (свердловин, колодязів,
каптажів).

Отже, в кожному конкретному випадку
необхідно визначатися щодо питання
належності декількох свердловин до
єдиного водозабору, чого не було
зроблено відповідачем під час
перевірки та реалізації її наслідків.

Слід також відзначити, що позивачем у
відповідності до чинного
законодавства на кожній свердловині
установлено засоби обліку видобутої
корисної копалини - води.

Відповідно до підпункту шостого пункту
8 Порядку надання спеціальних дозволів
на користування надрами, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 30.05.2011 № 615, без проведення аукціону
дозвіл надається у разі геологічного
вивчення, в тому числі
дослідно-промислової розробки та
видобування підземних вод для власних
господарсько-побутових потреб,
нецентралізованого та
централізованого господарсько-питного
водопостачання (крім виробництва
фасованої питної води), за умови, що
обсяг видобування підземних вод з
водозаборів перевищує 300 кубічних
метрів на добу.

Як убачається з форми звітності № 2-ТП
«водгосп», затвердженої наказом
Держкомстату України від 30.09.1997 № 230,
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України від 16.10.1997 № 480/2284, та
журналу обліку видобутої води - КП
«Водоканал» не допускав щоденного
видобутку води з надр у кількості
більше ніж 300 кубічних метрів.

У відповідності до положень Методики
розрахунку розмірів відшкодування
збитків, заподіяних державі внаслідок
порушення законодавства про охорону та
раціональне використання водних
ресурсів, затвердженої наказом
Міністерства охорони навколишнього
природного середовища України від
20.07.2009 № 389 року, встановлено порядок
визначення розмірів відшкодування
збитків, заподіяних державі внаслідок
порушення законодавства про охорону та
раціональне використання водних
ресурсів, у разі самовільного
використання водних ресурсів при
відсутності дозвільних документів
(дозволу на спеціальне
водокористування та/або спеціального
дозволу на користування надрами
(підземними водами).

Однак, Інспекцією не взято до уваги той
факт, що обов'язковою умовою для
застосування цієї Методики є
встановлення фактів самовільного
використання за відсутності дозволів
на спеціальне водокористування і на
користування надрами.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
погоджується з висновком судів
попередніх інстанцій, що КП
«Водоканал» здійснював видобуток води
виключно в межах наданих йому
земельних ділянок, використовував
добуті корисні копалини безпосередньо
для централізованого водопостачання, а
добовий видобуток води не перевищував
300 кубічних метрів на добу.

За вказаних обставин суди попередніх
інстанцій дійшли правильного висновку
про часткове задоволення позовних
вимог.

Отже, доводи касаційної скарги
спростовуються вище переліченими
нормами права та установленими
обставинами справи, у зв'язку з чим
відсутні підстави для її задоволення
та скасування рішень судів попередніх
інстанцій.

Відповідно до частини першої статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Керуючись статтями 210 - 232 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу, подану Педченко
Галиною Олексіївною в інтересах
Державної екологічної інспекції у
Вінницькій області, залишити без
задоволення.

Постанову Вінницького окружного
адміністративного суду від 18 квітня 2013
року та ухвалу Вінницького
апеляційного адміністративного суду
від 24 липня 2013 року в цій справі
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, і
може бути переглянута Верховним Судом
України у строк та у порядку,
визначеними статтями 237 - 2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.