Справа № 813/8641/13-а
Суддя: Дем'яновський Галій Семенович
Дата ухвалення: 2014-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
13 березня 2014 року
№ 813/8641/13-а
адміністративний суд в складі:
головуючого - судді
Дем'яновського Г.С.,
за участю секретаря -
представників позивача: ОСОБА_1,ОСОБА_2
представника відповідача:Воробець І.Б.
розглянув в судовому засіданні
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_1 до Львівської митниці
Міністерства доходів і зборів України
про скасування наказу про звільнення,
поновлення на посаді та стягнення
заробітної плати за час вимушеного
Адміністративний позивач -ОСОБА_1
звернувся з позовом до Львівської
митниці Міністерства доходів і зборів
України про скасування наказу про
звільнення, поновлення на посаді та
стягнення заробітної плати за час
В судовому засіданні позивач та його
представник позовні вимоги підтримали
Представник відповідача просив в
позові відмовити з підстав ,викладених
у запереченні на позов.
Вислухавши пояснення сторін
,перевіривши інші докази ,зібрані у
справі, суд приходить до наступних
Позивач ОСОБА_1 просить скасувати наказ
про звільнення від 07.10.2013 № 512-0 «Про
звільнення ОСОБА_1», поновити його на
посаді та стягнути заробітну плату за
час вимушеного прогулу, покликаючись
на те що звільнення з підстав
,зазначених у п.1 ст.40 КЗпП України ,
допускається ,якщо неможливо перевести
працівника за його згодою на іншу
роботу на цьому ж підприємстві
установі, організації тощо. Тобто
такому працівнику необхідно було
запропонувати або подібну посаду ,або
будь-яку іншу вакантну посаду.На дату
звільнення роботодавець міг
запропонувати йому перевід на іншу
вакантну посаду ,що підтверджується
штатним розписом Львівської митниці
Міндоходів,затвердженим 07.05.2013 року та
введеного в дію наказом митниці від
08.05.2013 року №1 «Про введення в дію
тимчасової організаційної структури
та тимчасового штатного розпису
Львівської митниці Міндоходів на 2013
В своїх запереченнях Львівська митниця
Міндоходів вважає позовну заяву
незаконною, необгрунтованою та такою,
що не підлягає задоволенню з наступних
підстав.Наказом Львівської митниці
Міндоходів від 07.10.2013 року № 512-о (далі
Наказ № 512-о) «Про звільнення ОСОБА_1» на
підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України позивача
звільнено із займаної посади головного
інспектора митного поста «Броди»
Львівської митниці.У своєму позові
ОСОБА_1 посилається на Інформаційний
лист Вищого адміністративного суду
України від 26.05.2010р. № 753/11/13-10 «Про
розв'язання спорів, що виникають з
відносин публічної служби», де вказано,
що в спорах про звільнення публічних
службовців пріоритетними є норми
спеціальних законів, а норми трудового
законодавства підлягають
застосуванню, якщо нормами спеціальних
законів не врегульовано спірних
відносин або коли можливість такого
застосування прямо передбачена
спеціальним законодавством (стор.1, абз.
3). Серед спеціальних законів вказаний
Закон України «Про державну службу».
Позивач вказує, що регулювання
правового становища державних
службовців, які працюють в апараті
органів митного контролю, здійснюється
відповідно до вищезазначеного
закону.Стаття 30 Закону України «Про
державну службу» мітить перелік
підстав припинення державної служби
«крім загальних, передбачених Кодексом
законів про працю України».Стаття 569
Митного кодексу України містить
положення про те, що правове становище
посадових осіб органів доходів і
зборів визначається цим Кодексом, а в
частині, не врегульованій ним, -
законодавством про державну службу та
іншими актами законодавства
України.Тобто, на спори стосовно
звільнення публічних службовців з
митних органів поширюються норми
трудового законодавства, про що і сам
позивач зазначає у позові.Відповідно
до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП
України трудовий договір, укладений на
невизначений строк, а також строковий
трудовий договіро закінчення строку
його чинності можуть бути розірвані
власником або уповноваженим ним
органом лише у випадку зміни в
організації виробництва і праці, в тому
числі ліквідації, реорганізації,
банкрутства або перепрофілювання
підприємства, установи, організації,
скорочення чисельності або штату
працівників.Постановою Кабінету
Міністрів України від 20 березня 2013 р. №
229 «Про утворення територіальних
органів Міністерства доходів і зборів»
Львівську митницю реорганізовано
шляхом приєднання до Львівської
митниці Міндоходів. Львівську митницю
Міндоходів визначено правонаступником
Львівської митниці.Згідно із ч. 2 ст. 33
Закону України від 15.05.2003 № 755-IV "Про
державну реєстрацію юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців" юридична
особа є такою, що припинилася, з дати
внесення до Єдиного державного реєстру
запису про державну реєстрацію
припинення юридичної особи.21.08.2013 року
до Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців внесено запис про
припинення Львівської митниці за
рішення засновників.При реорганізації
Львівської митниці відбулося
скорочення штатної чисельності
працівників з 1014 до 910. Станом на 07.10.2013
чисельність скоротилась до 910 штатних
одиниць.Відповідно до ст.. 49.2 КЗпП
України «про наступне вивільнення
працівників персонально попереджають
не пізніше ніж за два місяці». ОСОБА_1
про наступне вивільнення був
попереджений 10.06.2013 року. Тобто позивач
був попереджений про наступне
вивільнення у встановлені законом
терміни.У своєму позові позивач вказує,
що відповідно до частини 3 ст. 36 КЗпП
України зміна підпорядкованості
підприємства, установи, організації не
припиняє дії трудового договору (стор.
2, абз. 4). В наступному абзаці позовної
заяви позивач посилається на ту
частину вищезазначеної статті, яка
містить положення про те, що
«припинення трудового договору з
ініціативи власника або
уповноваженого ним органу можливе лише
у разі скорочення чисельності або
штату працівників (пункт 1 частини 1
статті 40)». Таке скорочення чисельності
штату і відбулося при реорганізації
Львівської митниці у Львівську митницю
Міндоходів, про що вже вище
зазначалося.Відповідно до п.19
Постанови Пленуму Верховного суду
України від 06.11.92 № 9 «Про практику
розгляду судами трудових спорів» :
«Судам слід мати на увазі, що при
проведенні звільнення власник або
уповноважений ним орган вправі в межах
однорідних професій і посад провести
перестановку (перегрупування)
працівників і перевести більш
кваліфікованого працівника, посада
якого скорочується, з його згоди на
іншу посаду, звільнивши з неї з цих
підстав менш кваліфікованого
працівника. Якщо це право не
використовувалось, суд не повинен
обговорювати питання про доцільність
такої перестановки
(перегрупування)».Відповідно до
частини першої статті 42 КЗпП при
скороченні чисельності чи штату
працівників у зв'язку із змінами в
організації виробництва і праці
переважне право на залишення на роботі
надається працівникам з більшвисокою
кваліфікацією і продуктивністю
праці..За час проходження служби ОСОБА_1
неодноразово був притягнутий до
дисциплінарної відповідальності та
позбавлений премій і надбавок За
період роботи у Львівській митниці з
19.09.2011 по 01.10.2013, ОСОБА_1 з 04.04.2012 по 16.09.2013
був відсутній на роботі впродовж 298
днів, в тому числі - 258 днів у зв'язку із
тимчасовою непрацездатністю та 40 днів -
у зв'язку з перебуванням у відпустках.
На даний час дисциплінарні стягнення
погашення за спливом строку дії.

Крім того ч.2 ст.49-2 КЗпП України містить
положення про те, що одночасно з
попередженням про звільнення у зв'язку
із змінами в організації виробництва і
праці, власник або уповноважений ним
орган пропонує працівникові іншу
роботу на тому ж підприємстві, в
установі, організації. При відсутності
роботи за відповідною професією чи
спеціальністю, а також у разі відмови
працівника від переведення на іншу
роботу на тому ж підприємстві,
установі, організації працівник, за
своїм розсудом, звертається за
допомогою до державної служби
зайнятості або працевлаштовується
самостійно. Тому відповідач просить в
позові відмовити.

Суд також встановив наступне.

07.10.2013 року Львівська Митниця
Міндоходів видала наказ №512-о «Про
звільнення ОСОБА_1», на підставі якого
позивача звільнено з посади головного
інспектора митного поста «Броди»
Львівської митниці відповідно до п. 1
ст. 40 КзПП України у зв'язку із
реорганізацією та скороченням
чисельності працівників Львівської
митниці. Позивач вважає такий наказ
незаконним, винесеним з грубим
порушенням вимог чинного
законодавства України, що регулює дану
сферу публічних правовідносин з огляду
на таке.

Зокрема, згідно з Інформаційним листом
Вищого адміністративного суду України
від 26.05.2010 р. № 753/11/13-10 «Про розв'язання
спорів, що виникають з відносин
публічної служби» під час вирішення
спорів про звільнення публічних
службовців пріоритетними є норми
спеціальних законів, а норми трудового
законодавства підлягають застосуванню
лише у випадках, якщо нормами
спеціальних законів не врегульовано
спірних відносин, та коли про
можливість такого застосування прямо
зазначено у спеціальному законі. Ряд
спеціальних законів, як то Закон
України «Про державну службу», Закон
України «Про службу в органах
місцевого самоврядування» та інші,
передбачають можливість поширення на
службові відносини трудового
законодавства. Статтею 408 Митного
кодексу України передбачено, що
правовий статус посадових осіб митної
служби України визначається
Конституцією України, цим Кодексом, а в
частині, що не регулюється ним Законом
України «Про державну службу».

Згідно Довідки про вивчення та
узагальнення практики розгляду
адміністративними судами спорів з
приводу прийняття громадян на публічну
службу, її проходження, звільнення з
публічної служби, узагальнення судової
практики ВАС України передбачено, що
регулювання правового становища
державних службовців, що працюють в
апараті органів митного контролю
здійснюється відповідно до Закону
України «Про державну службу», якщо
інше не передбачено законами України.
Як показав аналіз судової практики,
значна кількість законодавчих актів
створює ускладнення під час їх
застосування, зокрема, під час
визначення законодавства, що є
пріоритетним для розв'язання спірних
правовідносин. У зв'язку з цим, звертає
увагу судів на те, що за загальним
правилом, під час вирішення справ
досліджуваної категорії пріоритетними
є норми спеціальних законів. Трудове
законодавство підлягає застосуванню у
випадках, якщо нормами спеціальних
законів не врегульовано спірних
правовідносин або коли про це йдеться у
спеціальному законі. Відтак, на
відносини, пов'язані зі звільненням
публічних службовців з митних органів
поширюється і трудове законодавство.

Відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України
визначено, що трудовий договір,
укладений на невизначений строк, а
також строковий трудовий договір до
закінчення строку його чинності можуть
бути розірвані власником або
уповноваженим ним у випадку змін в
організації виробництва і праці, в тому
числі ліквідації, реорганізації,
банкрутства або перепрофілювання
підприємства, установи, організації,
скорочення чисельності або штату
працівників. Звільнення з підстав,
зазначених у п. 1 ст. 40 КЗпП України,
допускається, якщо неможливо перевести
працівника, за його згодою, на іншу
роботу на цьому ж підприємстві
(установі організації тощо). Тобто, у
випадку наявності на підприємстві
відкритих вакансій, працівнику
пропонується зайняти вакантну посаду,
а у випадку відмови працівника від
переведення на іншу посаду,
складається відповідний акт про
відмову. Також слід зазначити, що
необхідною умовою звільнення за п. 1 ст.4
0 КЗпП України є скорочення штату або
чисельності працівників. У зв'язку з
реорганізацією може змінюватися не
тільки назва посади, але і зміст
трудової функції. Суд вважає
обґрунтованою думку позивача про те, що
працівник у такому випадку підлягає
звільненню за п. 1 ст. 40 КЗпП України, а в
порядку наступного обов'язкового
невідкладного працевлаштування цього
ж працівника, у зв'язку із звільненням
його за вказаними підставами, - йому не
обов'язково повинні запропонувати саме
цю посаду, до якої відноситься основне
коло раніше виконуваних працівником
обов'язків, а будь-яку іншу вакантну
посаду. Таким чином, за наявності інших
робочих місць, посад, штатних одиниць,
тощо, що утворюються в процесі
реорганізації конкретного
роботодавця, чи наявності будь-яких
інших вакантних посад (можливо ті
посади, штатні одиниці тощо, що не
підпадають під скорочення чисельності
та/або штату працівників), - працівнику,
який підпадає під скорочення
чисельності та/ або штату працівників,
у зв'язку із реорганізацією
роботодавця, - повинно бути в
обов'язковому порядку запропоновано
перевід на іншу вакантну посаду наявну
у роботодавця.

Роботодавець має видати відповідний
наказ щодо персоналу про скорочення
відповідної кількості посад та
відповідної кількості працівників. Із
зазначеним наказом, під розпис, слід
ознайомити всіх працівників, які в
майбутньому можуть бути звільнені.
Наступним кроком роботодавця в даному
випадку повинно бути затвердження
нового штатного розпису з урахуванням
відповідних змін щодо чисельності та
штату свої працівників. На підставі
змін, які передбачаються в штатному
розкладі, тобто скороченні певних
посад та/або працівників, необхідно
визначити конкретних працівників,які
займають скорочувані посади та
підлягають звільненню.

Відповідно до частини першої статті 569
Митного кодексу України, працівники
органів доходів і зборів, на яких
покладено виконання завдань,
зазначених у статті 544 цього Кодексу,
здійснення організаційного,
юридичного, кадрового, фінансового,
матеріально-технічного забезпечення
діяльності цих органів, є посадовими
особами. Посадові особи органів
доходів і зборів є державними
службовцями.

При цьому у частині третій цієї статті
визначено, що правове становище
посадових осіб органів доходів і
зборів визначається цим Кодексом, а в
частині, не врегульованій ним, -
законодавством про державну службу та
іншими актами законодавства України.

В свою чергу, стаття 30 Закону України
"Про державну службу" визначає, що крім
загальних підстав, передбачених
Кодексом законів про працю України,
державна служба припиняється у разі:
1)порушення умов реалізації права на
державну службу (стаття 4 цього Закону);
2)недотримання пов'язаних із
проходженням державної служби вимог,
передбачених статтями 16 і 161 цього
Закону; 3)досягнення державним
службовцем граничного віку
проходження державної служби (стаття 23
цього Закону); 4)відставки державних
службовців, які займають посади першої
або другої категорії (стаття 31 цього
Закону); 5)виявлення або виникнення
обставин, що перешкоджають перебуванню
державного службовця на державній
службі (стаття 12 цього Закону); 6)відмови
державного службовця від прийняття або
порушення Присяги, передбаченої
статтею 17 цього Закону; 7)притягнення
державного службовця до кримінальної
або адміністративної відповідальності
за корупційні правопорушення,
пов'язані з порушенням обмежень,
передбачених Законом України "Про
засади запобігання і протидії
корупції".

Оскільки позивача було звільнено на
підставі Кодексу законів про працю
України, тому на спірні правовідносини
поширюється положення цього Кодексу.

Згідно пункту 1 частини першої статті 40
Кодексу законів про працю України,
трудовий договір, укладений на
невизначений строк, а також строковий
трудовий договір до закінчення строку
його чинності можуть бути розірвані
власником або уповноваженим ним
органом у випадку змін в організації
виробництва і праці, в тому числі
ліквідації, реорганізації, банкрутства
або перепрофілювання підприємства,
установи, організації, скорочення
чисельності або штату працівників.

Як роз'яснено у пункті 19 Постанови
Пленуму Верховного суду України від 06
листопада 1992 року №9 "Про практику
розгляду судами трудових спорів",
розглядаючи трудові спори, пов'язані зі
звільненням за пунктом 1 статті 40
Кодексу законів про працю України, суди
зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у
відповідача мали місце зміни в
організації виробництва і праці,
зокрема, ліквідація, реорганізація або
перепрофілювання підприємства,
установи, організації, скорочення
чисельності або штату працівників, чи
додержано власником або уповноваженим
ним органом норм законодавства, що
регулюють вивільнення працівника, які
є докази щодо змін в організації
виробництва і праці, про те, що
працівник відмовився від переведення
на іншу роботу або що власник або
уповноважений ним орган не мав
можливості перевести працівника з його
згоди на іншу роботу на тому ж
підприємстві, в установі, організації,
чи не користувався вивільнюваний
працівник переважним правом на
залишення на роботі та чи
попереджувався він за 2 місяці про
наступне вивільнення.

З огляду на наведене, звільнення за п. 1
ст. 40 КЗпП України є правомірним лише у
випадку, якщо працівника неможливо з
його згоди перевести на іншу роботу або
якщо працівник відмовився від такого
переведення.

Згідно з ст. 42 КЗпП України визначено,
що при визначені кола працівників, які
підлягають звільненню у зв'язку із
скороченням посад та/або чисельності
працівників, необхідно враховувати, що
переважне право на залишення на роботі
надається працівникам з більш високою
кваліфікацією і продуктивністю праці
(враховується наявність у працівника
вищої освіти, досвіду роботи,
проходження курсів підвищення
кваліфікації тощо). При рівних умовах
продуктивності праці і кваліфікації
перевага в залишенні на роботі
надається:

сімейним - при наявності двох і більше
утриманців;

особам, в сім'ї яких немає інших
працівників з самостійним заробітком;

працівникам з тривалим безперервним
стажем роботи на даному підприємстві, в
установі, організації;

працівникам, які навчаються у вищих і
середніх спеціальних учбових закладах
без відриву від виробництва;

учасникам бойових дій, інвалідам війни
та особам, на яких поширюється чинність
Закону України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту»;

авторам винаходів, корисних моделей,
промислових зразків і
раціоналізаторських пропозицій;

працівникам, які дістали на цьому
підприємстві, в установі, організації
трудове каліцтво або професійне
захворювання;

особам з числа депортованих з України,
протягом п'яти років з часу повернення
на постійне місце проживання до
України;

працівникам з числа колишніх
військовослужбовців строкової служби
та осіб, які проходили альтернативну
(невійськову) службу, - протягом двох
років з дня звільнення їх зі служби.

Перевага в залишенні на роботі може
надаватися й іншим категоріям
працівників, якщо це передбачено
законодавством України.

Позивач має відповідну освіту , 17 років
працює в митних органах ,дисциплінарні
стягнення , про які згадував
представник відповідача , погашені за
строком давності .Позбавлення надбавок
і премій не рахуються дисциплінарними
стягненнями.

Відповідач не надав доказів про те,що
позивач відмовлявся від проходження
атестації або перевірки знань , і така
йому не влаштовувалась. Тому
відповідач не міг визначити критерії
за якими саме ОСОБА_1 підлягав
звільненню за скороченням штатів.

Згідно із ст. 42-1 КЗпП України працівник,
з яким розірвано трудовий договір з
підстав, передбачених п. 1. ст. 40 цього
Кодексу (крім випадку ліквідації
підприємства, установи, організації),
протягом одного року має право на
укладення трудового договору у разі
поворотного прийняття на роботу, якщо
власник або уповноважений ним орган
проводить прийняття на роботу
працівників аналогічної кваліфікації.
Переважне право на укладення трудового
договору у разі поворотного прийняття
на роботу надається особам, зазначеним
у ст. 42 цього Кодексу, та в інших
випадках, передбачених колективним
договором.

Зважаючи на те, що станом на дату
винесення оскаржуваного наказу у
роботодавця були вакантні посади, на
які відповідач міг запропонувати
позивачу перевестись в порядку
передбаченому чинним КЗпП України, що
підтверджується штатним розписом
Львівської Митниці Міндоходів,
затвердженого 07.05.2013 року та введеного
в дію наказом Львівської Митниці
Міндоходів від 08.05.2013 року №1 «Про
введення в дію тимчасової
організаційної структури та
тимчасового штатного розпису
Львівської Митниці Міндоходів на 2013
рік» та наказом Міндоходів України від
26.04.2013 року №80 «Про затвердження
чисельності працівників
територіальних органів Міндоходів»,
враховуючи те, що роботодавець
ухилився від виконання вимог ст. 42 (не
врахував переважне право на залишення
на роботі) та ст. 42-1 КзПП України
роботодавець з моменту видачі
оскаржуваного наказу і до сьогодні
проводить працевлаштування нових
працівників на вакантні посади.

Крім того із штатного розпису
Львівської митниці Міндоходів
вбачається ,що скорочення головних
інспекторів на митному поту «Броди»
взагалі не було проведено , оскільки
таких посад було 2 і залишилось дві.
Тобто посада позивача взагалі не
скорочувалась.

Судом встановлено, що Постановою
Кабінету Міністрів України від 20
березня 2013 року №229 (надалі - Постанова)
територіальні органи Державної
податкової служби та Державної митної
служби реорганізовано шляхом
приєднання до відповідних
територіальних органів Міністерства
доходів і зборів. Згідно даних Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців остаточно
Львівська митниця була припинена 21
серпня 2013 року.

Позивача було звільнено з посади майже
через два місяці після ліквідації
Львівської митниці , він працював у
вересні-жовтні на Львівській митниці
Міндоходів , де отримував заробітну
плату і був звільнений з посади наказом
начальника Львівської митниці
Міндлоходів. Означене спростовує
твердження відповідача ,що позивач не
був переведений в установленому
порядку на реорганізовану митницю.
Невидання видповідного розпорядження
або наказу про перевід в цій ситуації
суд розцінює як недоробку саме
працедавця , а не вину працівника, який
розрахунок отримував також від
Львівської митниці Міндоходів.Тобто
ОСОБА_1 в серпні-жовтні 2014 року був
повноправним працівником Львівської
митниці Міндоходів..

Таким чином, позовні вимоги про
скасування наказу Львівської митниці
Міндоходів від 07.10.2013 № 512-0 «Про
звільнення ОСОБА_1», поновлення на
посаді та стягнення заробітної плати
за час вимушеного прогулу, є
обґрунтованими і підлягають
задоволенню, наказ Львівської митниці
Міндоходів від 07.10.2013 № 512-0 «Про
звільнення ОСОБА_1» підлягає
скасуванню , а позивач підлягає
поновленню на займаній до звільнення
посаді. головного інспектора митного
поста «Броди» Львівської митниці або
на іншій рівнозначній посаді
Львівської митниці Міндоходів. Крім
цього слід стягнути з Львівської
митниці Міндоходів на користь ОСОБА_1
заробітну плату за час вимушеного
прогулу в сумі 17113 грн.80 коп.

Згідно зі ст. 256 Кодексу
адміністративного судочинства України
постанови суду про поновлення на
посаді у відносинах публічної служби
та присудження заробітної плати у
відносинах публічної служби у межах
суми стягнення за один місяць
виконуються негайно.

Керуючись ст.ст. 7-11, 14, 69-71, 158, 160-163, 167, 256
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Скасувати наказ Львівської Митниці
Міндоходів від 07.10.2013 № 512-0 «Про
звільнення ОСОБА_1»,

3. Поновити ОСОБА_1 на роботі на посаді
головного інспектора митного поста
«Броди» Львівської митниці
Міністерства доходів і зборів України
або на іншій рівнозначній посаді
Львівської митниці Міндоходів з 08
жовтня 2013 року

. В частині поновлення на роботі
постанова суду виконується негайно.

4. Стягнути з Львівської митниці
Міндоходів на користь ОСОБА_1 заробітну
плату за період вимушеного прогулу в
сумі 17113 грн.80 коп.

Допустити негайне стягнення
заробітної плати у межах суми
стягнення за один місяць.

Постанова набирає законної сили в
строк та в порядку, передбаченому ст. 254
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Апеляційна скарга подається до
Львівського апеляційного
адміністративного суду в строк та в
порядку, передбаченому ст. 186 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Суддя
Дем'яновський Г.С.