Справа № 583/403/14-а
Суддя: Верес М. Ф.
Дата ухвалення: 2014-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2014 року
м. Охтирка

Охтирський міськрайонний суд
Сумської області в складі:

головуючого - судді
Верес М.Ф.

при секретарі
Чепура В.С.

розглянувши в порядку письмового
провадження в приміщенні Охтирського
міськрайонного суду Сумської області
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду
України в м. Охтирці та Охтирському
районі

про зобов'язання здійснити нарахування
та виплату недоплаченої щомісячної
державної соціальної допомоги «дитині
війни»,-

Встановив :

20 травня 2009 року ОСОБА_1 звернулася до
суду з позовом до Управління
Пенсійного фонду України в м. Охтирці
та Охтирському районі про зобов'язання
здійснити нарахування та виплату
недоплаченої щомісячної державної
соціальної допомоги «дитині війни», в
якому просила зобов'язати відповідача
нарахувати на її користь недоплачену
їй, як дитині війни, щомісячну державну
соціальну допомогу за 2007 - 2008 роки та 3
місяці 2009 року у сумі 3088 грн. 90 коп.

Свої вимоги мотивує тим, що вона у
відповідності до статті 6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни» являється дитиною війни. Згідно
ст. 6 вказаного закону їй повинна
виплачуватися щомісячна соціальна
допомога у розмірі 30 відсотків
мінімальної пенсії за віком. Дана
допомога не виплачувалася позивачу у
2007-2008 роках, оскільки Законом України
від 19.12.2006 року «Про державний бюджет
України на 2007 рік» дія ст. 6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни» була призупинена. Рішенням у
справі № 6-рп від 09.07.2007 року
Конституційний суд України визнав
неконституційним п.12 ст. 71 ЗУ «Про
Державний бюджет України на 2007 рік» і
вказана стаття втратила свою чинність
з дня ухвалення Конституційним судом
України вказаного рішення. Крім того, з
січня 2008 року соціальна допомога
виплачується, але в розмірі не 30
відсотків від мінімальної пенсії, як це
передбачено Законом України «Про
соціальний захист дітей війни», а в
розмірі 10 відсотків. Вважає, що її право
порушено, тому просить зобов'язати
відповідача нарахувати на її користь
недоплачену в 2007-2008 роках та за три
місяці 2009 року щомісячну соціальну
допомогу, як дитині війни в розмірі
3088,90 гривень.

Позивачка до початку судового розгляду
справи надала суду письмову заяву, в
якій позовні вимоги підтримала в
повному обсязі, вважає, що строк
звернення до суду з позовом вона
пропустила з поважної причини, так як
не знала про строки звернення до суду з
позовом та просила справу розглядом
закінчити 13.03.2014 року без її участі.

Відповідач про дату, час та місце
розгляду справи повідомлений належним
чином, подав клопотання про розгляд
справи за відсутності представника
Управління пенсійного фонду України в
м. Охтирці та Охтирському районі.

За даних обставин та враховуючи
положення ч. 1 ст. 41 Кодексу
адміністративного судочинства України
розгляд справи здійснюється без
фіксування судового засідання за
допомогою звукозаписувального
технічного засобу, відповідно до
положень ч. 6 ст. 128 Кодексу
Адміністративного Судочинства України
в порядку письмового провадження.

Суд, дослідивши письмові заперечення
відповідача, надавши оцінку доказам по
справі, прийшов до наступного висновку.

Відповідно до ст. 99 Кодексу
Адміністративного Судочинства України
(в редакції, яка діяла до 30.07.2010 року)
адміністративний позов може бути
подано в межах строку звернення до
адміністративного суду, встановленого
цим Кодексом або іншими законами. Для
звернення до адміністративного суду за
захистом прав, свобод та інтересів
особи встановлюється річний строк,
який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Тобто, чинне законодавство обмежує
звернення до суду за захистом прав,
свобод та інтересів. Це, насамперед,
обумовлено специфікою спорів, які
розглядаються в порядку
адміністративного судочинства, а
запровадження таких строків
обумовлене досягненням юридичної
визначеності у публічно-правових
відносинах. Ці строки обмежують час,
протягом якого такі правовідносини
можуть вважатися спірними.

Практика Європейського суду з прав
людини також свідчить про те, що право
на звернення до суду не є абсолютним і
може бути обмеженим, в тому числі і
встановленням строків на звернення до
суду за захистом порушених прав (справа
"Стаббігс на інші проти
Великобританії", справа "Девеер проти
Бельгії").

Предметом спору у цій справі є
зобов'язання вчинити певні дії, а саме
нарахувати недоплачену, як «дитині
війни», щомісячну державну соціальну
допомогу за 2007-2008 року та 3 місяці 2009
року у сумі 3088,90 грн. Спірні
правовідносини за своєю правовою
природою не є вимогою про
відшкодування шкоди чи вимогою про
виплату нарахованої, але не виплаченої
з вини органу державної влади
соціальної допомоги.

Правовідносини в даній справі повинні
розглядатися, в першу чергу, виходячи з
правомірності або неправомірності дій
чи бездіяльності органу владних
повноважень, на звернення для
оскарження яких Кодексом
адміністративного судочинства
передбачено 1 рік.

Відповідно до ч.1 ст. 100 КАС України (в
редакції, яка діяла до 30.07.2010 року),
адміністративний позов, поданий після
закінчення строків, установлених
законом, залишається без розгляду, якщо
суд за заявою особи, яка його подала, не
знайде підстав для поновлення строку,
про що постановляється ухвала.

Обґрунтовуючи клопотання про
поновлення строку звернення до суду,
позивачка посилалася на те, що про
порушення прав дізналася у вересні 2008
року по радіо.

З матеріалів справи вбачається, що
позивачка з 2007 року щомісячно
отримувала щомісячну державну
соціальну допомогу як «дитина війни»,
тому мала можливість дізнатися про
порушене право, однак до суду за
захистом не зверталася.

Доказів, які б підтверджували
наявність поважних причин пропуску
строку звернення до суду, матеріали
справи не містять.

Відповідно до ч. 2 ст. 100 Кодексу
Адміністративного Судочинства України
позовна заява може бути залишена без
розгляду, як на стадії вирішення
питання про відкриття провадження в
адміністративній справі без
проведення судового засідання, так і в
ході підготовчого провадження чи
судового розгляду справи.

З огляду на викладене, враховуючи дату
звернення позивачки до суду з
адміністративним позовом, а саме 20.05.2009
року, річний строк на звернення до суду
з позовом та період, за який позивачка
просить суд захистити права, суд
приходить до висновку, що права
позивачки підлягають захисту з 20.05.2008
року, а позовні вимоги за період з 01.01.2007
року по 19.05.2008 року слід залишити без
розгляду.

Відносно позовних вимог про проведення
перерахунку пенсії за період з 20.05.2008
року суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1, є дитиною війни в
розумінні ст.1 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни» і має
право на державну соціальну підтримку,
визначену цим Законом.

Згідно ст. 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни» дітям
війни пенсії або щомісячне довічне
грошове утримання чи державна
соціальна допомога, що виплачується
замість пенсії, підвищуються на 30
відсотків мінімальної пенсії за віком.

Відповідно до вимог статті 7 цього
Закону фінансове забезпечення
державних соціальних гарантій,
передбачених цим Законом, здійснюється
за рахунок коштів Державного бюджету
України.

Пунктом 12 ст.71 Закону України від 19
грудня 2006 року N 489-V "Про Державний
бюджет України на 2007 рік" дію статті 6
Закону N 2195-IV зупинено на 2007 рік із
урахуванням статті 111 цього Закону.

Проте Рішенням Конституційного Суду
України від 9 липня 2007 року N 6-рп/2007
визнано такими, що не відповідають
Конституції України (є
неконституційними), положення п. 12
статті 71 та статті 111 Закону N 489-V.

Пунктом 41 розділу 2 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2008 рік» та
про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» у ст. 6
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни» внесені зміни, визначена
надбавка дітям війни у розмірі
надбавки, встановленої для учасників
війни, тобто у розмірі 10% від
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність».

Рішенням Конституційного Суду України
від 22 травня 2008 року визнано таким, що
не відповідає Конституції України (є
неконституційним) положення пункту 41
розділу 2 Закону України «Про Державний
бюджет на 2008 рік та про внесення змін до
деяких законодавчих актів України».

Відповідно до частини 2 статті 152
Конституції України закони, інші
правові акти або їх окремі положення,
що визнані неконституційними,
втрачають чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України рішення
про їх неконституційність. Разом із
цим, у силу вимог частини 2 статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

У 2009 році дія норми ст. 6 Закону України
«Про соціальний захист дітей війни» не
зупинялась.

Враховуючи пріоритетність Законів над
підзаконним актами, відповідач у
період з 09.07.2007 р. по 31.12.2007 р., з 22.05.2008 р.
по 31.12. 2008 р. та за 2009 рік, починаючи з 01
січня 2009 року мав проводити
нарахування підвищення до пенсії
позивачу у розмірі, передбаченому ст. 6
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни».

З 22.05.2008 року змін до Закону України
«Про соціальний захист дітей війни»,
які б встановлювали обмеження щодо
зазначених виплат, не вносилось.

Вихідним критерієм обрахунку доплати
до пенсії дітям війни визначено
мінімальну пенсію за віком.

Відповідно до ст. 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» мінімальний розмір
пенсії за віком, встановлюється у
розмірі прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність.

Будь-яких інших нормативно-правових
актів, які б визначали механізм
вирахування мінімальної пенсії за
віком або встановлювали її розмір,
немає.

За таких обставин, враховуючи норми ч. 7
ст. 9 Кодексу Адміністративеного
Судочинства України, положення частини
3 статті 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» щодо застосування
розміру мінімального розміру пенсії за
віком, встановленого частиною 1 цієї
статті, тільки стосовно визначення
розмірів пенсій, призначених згідно з
цим Законом, не є перешкодою для
застосування даної величини
мінімального розміру пенсії за віком
до обрахування інших пенсій чи доплат,
пов'язаних з мінімальною пенсією за
віком, оскільки чинним законодавством
не встановлено іншого, крім
передбаченого частиною 1 цієї статті
мінімального розміру пенсії за віком.

Виходячи із загальних засад
пріоритетності законів над
підзаконними актами при розрахунку
підвищення пенсії, яке передбачено
статтею 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни»,
застосуванню підлягає мінімальний
розмір пенсії за віком, який
вираховується виходячи з прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність, визначеного законами
про Державний бюджет України на
відповідний рік, а не розмір, що
установлений постановою Кабінету
Міністрів України «Деякі питання
соціального захисту окремих категорій
громадян» від 28 травня 2008 року №530.

З огляду на викладене, в межах
заявлених позовних вимог, суд
приходить до висновку, що
бездіяльність відповідача по не
нарахуванню та невиплаті позивачу як
дитині війні, щомісячної державної
соціальної допомоги з 22.05.2008 року по
31.03.2009 року відповідно до статті 6
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни» є протиправною, тому позов
підлягає задоволенню в частині
зобов'язання відповідача здійснити
перерахунок пенсії позивачу
відповідно до статті 6 Закону України
«Про соціальний захист дітей війни» з
підвищенням її на 30% мінімальної пенсії
за віком з розміру, встановленого
частиною 1 статті 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», і провести відповідні
виплати за період з 22.05.2008 року по 31.03.2009
року з урахуванням здійснених виплат.

Позовні вимоги в частині виплати на
користь позивачки 3088,90 гривень не
підлягають задоволенню, оскільки, суд
не може перебирати на себе функцію
органів Пенсійного фонду України щодо
перерахунку пенсії.

Керуючись ст. ст. 6-14, 71, 159- 163, 167, 186
Кодексу адміністративного судочинства
України, ст.ст. 3, 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни», суд -

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Управління
Пенсійного фонду України в м. Охтирці
та Охтирському районі про зобов'язання
здійснити нарахування та виплату
недоплаченої щомісячної державної
соціальної допомоги «дитині війни» з
01.01.2007 року по 19.05.2008 року - залишити без
розгляду.

Визнати протиправною бездіяльність
Управління Пенсійного фонду України в
м. Охтирці та Охтирського району щодо
ненарахування та невиплати ОСОБА_1
відповідно до статті 6 Закону України
«Про соціальний захист дітей війни»
підвищення до пенсії на 30% мінімальної
пенсії за віком з розміру,
встановленого частиною 1 статті 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», за період з 22.05.2008 року по
31.03.2009 року.

Зобов'язати Управління Пенсійного
фонду України в м. Охтирці та
Охтирського району здійснити
перерахунок пенсії ОСОБА_1 відповідно
до статті 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни» з
підвищенням її на 30% мінімальної пенсії
за віком з розміру, встановленого
частиною 1 статті 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», і провести відповідні
виплати за період з 22.05.2008 року по 31.03.2009
року, з урахуванням здійснених виплат.

В задоволенні іншої частини позовних
вимог відмовити.

Постанова може бути оскаржена до
Харківського адміністративного
апеляційного суду через Охтирський
міськрайонний суд Сумської області
протягом десяти днів з дня її
проголошення. У разі застосування
судом частини третьої статті 160 КАС
України, а також прийняття постанови у
письмовому провадженні, апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови.

Суддя :
М.Ф. Верес