Справа № 265/6749/13-а
Суддя: Васильєва І. А.
Дата ухвалення: 2014-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Гноєва С.С.
Суддя-доповідач - Васильєва І. А.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2014 року
справа №265/6749/13-а
приміщення суду за адресою:83017, м.
Донецьк, бул. Шевченка, 26

Донецький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: Васильєвої І.А., Яманко В.Г.,
Казначеєва Е.Г., розглянувши в порядку
письмового провадження апеляційну
скаргу Управління Пенсійного фонду
України в Орджонікідзевському районі
м. Маріуполя Донецької області на
постанову Орджонікідзевського
районного суду м.Маріуполя Донецької
області від 09 січня 2014 року у справі
№ 265/6749/13-а за позовом ОСОБА_2 до
Управління Пенсійного фонду України в
Орджонікідзевському районі м.
Маріуполя Донецької області про
визнання дій неправомірними та
зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

10 вересня 2013 року позивач звернувся до
суду з позовом до Управління
Пенсійного фонду України в
Орджонікідзевському районі м.
Маріуполя Донецької області, в якому
просив винести рішення, яким визнати
дії Управління Пенсійного фонду
України в Орджонікідзевському районі
м. Маріуполя Донецької області
неправомірними та зобов'язати
Управління Пенсійного фонду України в
Орджонікідзевському районі м.
Маріуполя Донецької області
перевести позивача на пенсію у зв'язку
з втратою годувальника (а.с. 2-3).

Постановою Орджонікідзевського
районного суду м.Маріуполя Донецької
області від 09 січня 2014 року вимоги
адміністративного позову ОСОБА_2
задоволені, визнано неправомірними дії
Управління Пенсійного фонду України в
Орджонікідзевському районі м.
Маріуполя щодо відмови ОСОБА_2 в
переведенні з пенсії за віком на пенсію
у зв'язку з втратою годувальника та
зобов'язано Управління Пенсійного
фонду України в Орджонікідзевському
районі м. Маріуполя здійснити
переведення ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 з
пенсії за віком на пенсію по втраті
годувальника (а.с. 38-40).

Відповідач з постановою суду першої
інстанції не погодився, подав
апеляційну скаргу, в якій посилається
на порушення судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, неповне з'ясування судом
обставин, що мають значення для справи.
Просив скасувати постанову суду першої
інстанції, та прийняти нову, якою
відмовити в задоволенні позовних вимог
в повному обсязі (а.с. 44-46).

В доводах апеляційної скарги апелянт
посилається на те, що судом першої
інстанції при винесенні рішення було
порушено п. 2 ст. 36 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», ч. 3 ст. 49 Цивільного
кодексу України, ст. 21 Сімейного
кодексу України.

Сторони в судове засідання суду
апеляційної інстанції не з'явились, про
дату, час та місце розгляду справи
повідомлені належним чином. За
приписами п.2 ч.1 ст.197 Кодексу
адміністративного судочинства України
розгляд справи колегією суддів
здійснюється в письмовому провадженні
за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 195 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд апеляційної інстанції
переглядає судові рішення суду першої
інстанції в межах апеляційної
скарги. Суд апеляційної інстанції
може вийти за межі доводів
апеляційної скарги в разі встановлення
під час апеляційного провадження
порушень, допущених судом першої
інстанції, які призвели до
неправильного вирішення справи.

Колегія суддів, перевіривши матеріали
справи та доводи апеляційної скарги,
встановила наступне.

Судами першої та апеляційної інстанції
встановлено, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1,
перебуває на обліку в Управлінні
Пенсійного фонду України в
Орджонікідзевському районі м.
Маріуполя Донецької області та отримує
пенсію за віком.

11 липня 2013 року позивач звернулась до
відповідача із заявою про перехід з
пенсії за віком на пенсію по втраті
годувальника.

Згідно рішення Управлінні Пенсійного
фонду України в Орджонікідзевському
районі м. Маріуполя від 22 липня 2013 року
№3283, позивачці у призначенні пенсії у
зв'язку з втратою годувальника згідно
статті ст. 36 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» відмовлено з тих підстав,
що позивачкою ОСОБА_2 не були надані
документи, які засвідчують родинні
відносини між останньою та померлим
годувальником, а таким чином факт
родинних відносин між вказаними
особами не підтверджено (а.с. 6).

Як вбачається з матеріалів справи,
рішенням Орджонікідзевського
районного суду м.Маріуполя Донецької
області від 17 червня 2013 року по спарві
№265/3945/13-ц заяву ОСОБА_2 про
встановлення факту спільного
проживання однією родиною як чоловік
та дружина без реєстрації шлюбу
задоволено, встановлено юридичний
факт того, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 та
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, спільно проживали
однією родиною як чоловік та дружина
без реєстрації шлюбу з 1971 року по 02
травня 2013 року за адресою:АДРЕСА_1 (а.с.
5).

Між сторонами немає розбіжностей щодо
обставин справи, встановлених судом
першої інстанції та апеляційним судом.

Статтею 19 Конституції України
встановлено, що правовий порядок в
Україні ґрунтується на засадах,
відповідно до яких ніхто не може бути
примушений робити те, що не передбачено
законодавством. Органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних та юридичних осіб у
сфері публічно-правових відносин від
порушень з боку у тому числі органів
державної влади. У справах щодо
оскарження рішень суди перевіряють чи
прийняті вони на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Згідно ст. 9 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд при вирішенні
справи керується принципом законності,
відповідно до якого суд вирішує справи
відповідно до Конституції та законів
України, а також міжнародних договорів,
згода на обов'язковість яких надана
Верховною Радою України.

Отже спірним у даній справі є питання
призначення пенсії по втраті
годувальника згідно ст. 36 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» на
підставі заяви ОСОБА_2

З цього приводу судова колегія
зазначає наступне.

З 1 січня 2004 року набрав чинності Закон
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» від 9
липня 2003 року № 1058-4, який відповідно до
його преамбули визначає принципи,
засади і механізм функціонування
системи загальнообов'язкового
державного пенсійного страхування,
призначення, перерахунку і виплати
пенсій.

Статтею 1 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» визначено, що пенсія -
щомісячна пенсійна виплата в
солідарній системі
загальнообов'язкового державного
пенсійного страхування, яку отримує
застрахована особа в разі досягнення
нею передбаченого цим Законом
пенсійного віку чи визнання її
інвалідом, або отримують члени її сім'ї
у випадках, визначених цим Законом.

Частиною 1 ст. 4 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» передбачено, що
законодавство про пенсійне
забезпечення базується на Конституції
України, складається з Основ
законодавства України про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, цього Закону,
закону про недержавне пенсійне
забезпечення, законів, якими
встановлюються умови пенсійного
забезпечення, відмінні від
загальнообов'язкового державного
пенсійного страхування та
недержавного пенсійного забезпечення,
міжнародних договорів з пенсійного
забезпечення, згода на обов'язковість
яких надана Верховною Радою України
(далі - закони про пенсійне
забезпечення), а також інших законів та
нормативно-правових актів, прийнятих
відповідно до законів про пенсійне
забезпечення, що регулюють відносини у
сфері пенсійного забезпечення в
Україні.

Статтею 8 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» визначене право громадян
України на отримання пенсійних виплат
та соціальних послуг.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» відповідно до
цього Закону за рахунок коштів
Пенсійного фонду в солідарній системі
призначаються такі пенсійні виплати:

1) пенсія за віком;

2) пенсія по інвалідності внаслідок
загального захворювання (у тому числі
каліцтва, не пов'язаного з роботою,
інвалідності з дитинства);

3) пенсія у зв'язку з втратою
годувальника.

Абзацом другим преамбули цього
Закону передбачено, що зміна умов і
норм загальнообов'язкового державного
пенсійного страхування здійснюється
виключно шляхом внесення змін до
цього Закону. Частиною 3 статті 4 цього
Закону передбачено що умови, норми та
порядок пенсійного забезпечення
визначається виключно законами про
пенсійне забезпечення.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» особі, яка має
одночасно право на різні види пенсії
(за віком, по інвалідності, у зв'язку з
втратою годувальника), призначається
один із цих видів пенсії за її вибором.

Згідно з ч. 1 ст. 36 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» пенсія у зв'язку з втратою
годувальника призначається
непрацездатним членам сім'ї померлого
годувальника, які були на його
утриманні, за наявності в годувальника
на день смерті страхового стажу, який
був би необхідний йому для призначення
пенсії по III групі інвалідності, а в
разі смерті пенсіонера або осіб,
зазначених у частині другій статті 32
цього Закону, - незалежно від
тривалості страхового стажу. При цьому
дітям пенсія у зв'язку з втратою
годувальника призначається незалежно
від того, чи були вони на утриманні
годувальника.

Батьки і чоловік (дружина) померлого,
які не були на його утриманні, мають
право на пенсію у зв'язку з втратою
годувальника, якщо втратили джерело
засобів до існування.

Частиною 2 ст. 36 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» передбачено, що
непрацездатними членами сім'ї
вважаються чоловік (дружина), батько,
мати, якщо вони є інвалідами або
досягли пенсійного віку, передбаченого
статтею 26 цього Закону;

Згідно ч. 3 ст. 36 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» до членів сім'ї, які
вважаються такими, що були на утриманні
померлого годувальника, відносяться
особи, зазначені в частині другій цієї
статті, якщо вони:

1) були на повному утриманні померлого
годувальника;

2) одержували від померлого
годувальника допомогу, що була для них
постійним і основним джерелом засобів
до існування.

Члени сім'ї померлого годувальника, для
яких його допомога була постійним і
основним джерелом засобів до
існування, але які й самі одержували
пенсію, мають право, за бажанням,
перейти на пенсію у зв'язку з втратою
годувальника.

Відповідно до ст. 37 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» пенсія у зв'язку з втратою
годувальника призначається в розмірі:
на одного непрацездатного члена сім'ї -
50 відсотків пенсії за віком померлого
годувальника; на двох та більше
непрацездатних членів сім'ї - 100
відсотків пенсії за віком померлого
годувальника, що розподіляється між
ними рівними частками.

Як вбачається з вищенаведеного,
Законом України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» обмежено коло
непрацездатних членів сім'ї, до яких
саме відноситься чоловік або дружина
померлого.

Судова колегія спростовує посилання
апелянта на вимоги п. 2 ст. 36 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування», ч. 3 ст.
49 Цивільного кодексу України, ст. 21
Сімейного кодексу України, оскільки в
матеріалах справи міститься рішення
Орджонікідзевського районного суду
міста Маріуполя від 17 червня 2013 року,
яким встановлено юридичний факт того,
що позивачка ОСОБА_2 та померлий ОСОБА_3
спільно проживали однією родиною як
чоловік та дружина без реєстрації
шлюбу (а.с. 5).

Судова колегія звертає увагу, що
статтею 11 Цивільного кодексу України
передбачено, що цивільні права та
обов'язки виникають із дій осіб, що
передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки. У випадках, встановлених
актами цивільного законодавства,
цивільні права та обов'язки можуть
виникати з рішення суду.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 256 Цивільного
кодексу України суд розглядає справи
про встановлення факту проживання
однією сім'єю чоловіка та жінки без
шлюбу.

Виходячи з вищенаведеного, судова
колегія приходить до висновку що
позивач ОСОБА_2 відноситься до кола
непрацездатних членів сім'ї в якості
дружини померлого.

Аналізуючи встановлені обставини та
приведені норми закону, які
врегульовують спірні правовідносини,
колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції щодо
задоволення позовних вимог, оскільки
позивачка є особою, яка згідно зі ст. 36
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" від 09 липня 2003 року № 1058-ІУ
має право на отримання пенсії у зв'язку
з втратою годувальника, тому відмова
Управління Пенсійного фонду України в
Орджонікідзевському районі м.
Маріуполя ОСОБА_2 в переведенні на
пенсію по втраті годувальника є
протиправною.

На підставі викладеного, судова
колегія робить висновок, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
що відповідно до вимог ст. 200 Кодексу
адміністративного судочинства України
є підставою для залишення
апеляційної скарги без задоволення, а
судового рішення без змін. Доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновків суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 195, 196, 197, 198, 200, 205, 206
Кодексу адміністративного судочинства
України, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Орджонікідзевському районі м.
Маріуполя Донецької області на
постанову Орджонікідзевського
районного суду м.Маріуполя Донецької
області від 09 січня 2014 року у справі
№ 265/6749/13-а -залишити без задоволення.

Постанову Орджонікідзевського
районного суду м.Маріуполя Донецької
області від 09 січня 2014 року у справі
№ 265/6749/13-а -залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили. Ухвала прийнята за
наслідками розгляду в письмовому
проваджені набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі.

Колегія суддів
І.А. Васильєва

В.Г. Яманко

Е.Г. Казначеєв