Справа № 2а-5452/09/1370
Суддя: Рецебуринський Ю.Й.
Дата ухвалення: 2014-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 березня 2014 року м.
Київ К/800/3326/13

Вищий адміністративний суд України у
складі:

Суддів
Рецебуринського Ю.Й.
(доповідача),

Ємельянової В.І.,

Олексієнка М.М.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу Головного
управління Пенсійного фонду України у
Львівській області на постанову
Львівського окружного
адміністративного суду від 29 березня
2010 року та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 12 грудня 2012 року у справі за позовом
Головного управління Пенсійного фонду
України у Львівській області (далі -
Управління ПФУ) до Головного
управління юстиції у Львівській
області (далі - Управління юстиції),
відділу Державної виконавчої служби
Головного Управління юстиції у
Львівській області (далі - відділ ДВС),
підрозділу примусового виконання
рішень відділу Державної виконавчої
служби Головного Управління юстиції у
Львівській області, третя особа -
ОСОБА_3, про визнання дій
неправомірними та стягнення коштів,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2009 року Управління ПФУ
звернулося до суду з адміністративним
позовом, в якому, з врахуванням
уточнених позовних вимог, просило:
визнати протиправними дії державного
виконавця підрозділу примусового
виконання рішень відділу ДВС щодо
ініціювання списання коштів з рахунку
боржника на підставі виконавчого
документа шляхом виставлення
платіжної вимоги; визнати
протиправними дії начальника
підрозділу примусового виконання
рішень відділу ДВС щодо підписання
платіжної вимоги №329 від 12 серпня 2009
року; визнати протиправними дії
Управління юстиції щодо зарахування
стягнутих коштів; визнати протиправною
платіжну вимогу від 12 серпня 2009 року
№329; зобов'язати Управління юстиції
повернути протиправно стягнуті на
підставі платіжної вимоги кошти в сумі
608 грн 56 коп.

Позов обґрунтовано тим, що на підставі
постанови Шевченківського районного
суду м. Львова від 25 березня 2008 року
видано виконавчий лист №2а-59 від 22
квітня 2009 року. Постановою від 8 травня
2009 року №12690580 відкрито виконавче
провадження, зобов'язано Управління
ПФУ провести донарахування та виплату
ОСОБА_3 підвищення до пенсії в розмірі
608 грн 56 коп. Вважає, що відповідачі
безпідставно стягнули з його рахунку 608
грн 56 коп. для перерахування стягувачу,
а також 510 грн штрафу. Також зазначає, що
відповідачі, списуючи кошти з рахунку
боржника (позивача), незаконно
зазначили у платіжній вимозі №329 від 12
серпня 2009 року іншу, ніж зазначено у
рішенні суду суму (1118 грн 56 коп.).

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 29 березня
2010 року, залишеною без змін ухвалою
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 12 грудня 2012
року, позов задоволено частково.
Визнано протиправними дії державного
виконавця та начальника підрозділу
примусового виконання рішень ДВС щодо
включення до графи «сума» платіжної
вимоги №329 від 12 серпня 2009 року, крім
визначеної рішенням суду №2а-59 від 25
березня 2008 року суми стягнення на
користь ОСОБА_3 у розмірі 608 грн 56 коп.,
ще й суми штрафу у розмірі 510
грн. В іншій частині позовних вимог
відмовлено.

У касаційній скарзі позивач просить
скасувати судові рішення судів першої
та апеляційної інстанцій та ухвалити
нове рішення про задоволення позовних
вимог.

З'ясувавши обставини справи,
перевіривши правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального і процесуального
права, колегія суддів приходить до
наступних висновків.

Судами встановлено, що постановою
Шевченківського районного суду
м. Львова від 25 березня 2008 року по
справі №2а-59, що набрала законної сили 10
березня 2009 року, зобов'язано Управління
ПФУ провести донарахування та виплату
пенсії ОСОБА_3 з 9 липня 2007 року по 1
січня 2008 року з врахуванням підвищення
до пенсії на 30% мінімальної пенсії за
віком, передбаченого статті 6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни» в розмірі 608 грн 56 коп.

На підставі виконавчого листа від 22
квітня 2009 року державний виконавець
виніс постанову від 8 травня 2009 року про
відкриття виконавчого провадження та
надав боржнику - Управлінню ПФУ, строк
до 16 травня 2009 року для добровільного
виконання вказаного рішення суду від 25
березня 2008 року.

Листом від 18 травня 2009 року №4507/06-22
Управління ПФУ повідомило про те, що
виконати рішення суду не може.

Підрозділ примусового виконання
рішень відділу ДВС листом від 24 червня
2009 року №09-01-15/196/В26385 направив на адресу
боржника у виконавчому провадженні
копію постанови від 22 червня 2009 року,
прийняту за наслідками перевірки
виконавчого провадження з примусового
виконання постанови суду від 25 березня
2008 року №2а-59, у якому водночас зазначив
про необхідність виконання вказаного
рішення суду в строк до 1 липня 2009 року з
письмовим повідомленням про це
державного виконавця.

Натомість, Управління ПФУ направило
начальнику підрозділу примусового
виконання рішень відділу ДВС ще один
лист від 1 липня 2009 року №6063/06-22, в якому
зазначило, що на підставі
розпорядження від 1 липня 2009 року
№5895/07-1 здійснено донарахування ОСОБА_3
пенсії в сумі 608 грн 56 коп. та направлено
звернення до Пенсійного фонду України
про необхідність виділення коштів для
виплати вказаної в судовому рішенні
суми.

Державний виконавець 4 серпня 2009 року
виніс постанову про накладення на
боржника штрафу в розмірі 510 грн за
невиконання судового рішення у
встановлений державним виконавцем
строк. Водночас, вимогою державного
виконавця від 4 серпня 2009 року
№09-01-15/196/В27975 повторно зобов'язано
боржника виконати рішення суду у строк
до 11 серпня 2009 року.

Позивач оскаржив постанову державного
виконавця від 4 серпня 2009 року про
накладення штрафу в сумі 510 грн в
судовому порядку.

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 6 листопада
2009 року її скасовано з тих мотивів, що
зобов'язальну частину судового рішення
№2а-59/08/1328 (про нарахування пенсії)
виконано добровільно, а вимога про
сплату 608 грн 56 коп. є майновою та
повинна стягуватись виконавцем в
примусовому порядку.

Листом від 11 серпня 2009 року Управління
ПФУ знову повідомило про неможливість
виплатити стягувачу - ОСОБА_3,
донарахованих йому коштів, а також
зазначило про своє звернення до
Шевченківського районного суду м.
Львова про відстрочення виконання
вказаного рішення суду від 25 березня 2008
року.

Державний виконавець не взяв до уваги
аргументів позивача про неможливість
виплати нарахованих коштів і 12 серпня
2009 року платіжною вимогою №329 стягнув з
Управління ПФУ як донараховані за
рішенням суду від 25 березня 2008 року
кошти в сумі 608 грн 56 коп., так і
накладений постановою від 4 серпня 2009
року штраф в сумі 510 грн., всього - 1118 грн
56 коп. Надалі, кошти в сумі 608 грн 56 коп.
були перераховані стягувачу у
виконавчому провадженні - ОСОБА_3, а
кошти в сумі 510 грн платіжним
дорученням від 6 жовтня 2009
року №1354 повернені боржнику -
Управлінню ПФУ.

Відповідно до вимог статей 2, 5 Закону
України «Про виконавче провадження»
примусове виконання рішень в Україні
покладається на Державну виконавчу
службу, яка входить до системи органів
Міністерства юстиції України.

Згідно з статтею 3 Закону України «Про
державну виконавчу службу» примусове
виконання рішень, перелік яких
встановлено законом, покладається на
державних виконавців. Одним з
обов'язків державного виконавця,
передбачених у статті 5 Закону України
«Про виконавче провадження», є вжиття
заходів примусового виконання рішень,
встановлених цим Законом,
неупереджено, своєчасно, повно вчиняти
виконавчі дії. Державний виконавець,
зокрема, здійснює необхідні заходи
щодо своєчасного і повного виконання
рішення, зазначеного в документі на
примусове виконання рішення, у спосіб і
порядок, визначені виконавчим
документом. Умови та порядок виконання
рішень судів та інших органів
(посадових осіб), що відповідно до
Закону, інших нормативно-правових
актів підлягають примусовому
виконанню в разі невиконання їх у
добровільному порядку визначені
Інструкцією про проведення виконавчих
дій. Згідно з п. 11.2.15, 11.2.19 цієї
Інструкції, ніхто, крім начальника
органу державної виконавчої служби або
уповноваженої ним особи, який є
розпорядником рахунку, не може дати
дозвіл на перерахування коштів з
рахунку. Платіжне доручення
підписується начальником органу
державної виконавчої служби (перший
підпис) та особою, яка веде депозитний
рахунок служби (другий підпис).

Пунктом 4.5 Положення про підрозділ
примусового виконання рішень відділу
ДВС, затвердженого наказом начальника
ГУЮ у Львівській області № 63 від 12
березня 2007 року, облік стягнутих за
виконавчими документами грошових сум
підрозділом примусового виконання
рішень здійснюється на реєстраційних
рахунках, відкритих Головним
управлінням юстиції у Львівській
області в органах Державного
казначейства України для зарахування
стягнутих з боржників коштів та їх
виплати стягувачам.

Відповідно до пункту 1.39 статті 1 Закону
України «Про платіжні системи та
переказ коштів в Україні» списання
примусове - списання коштів, що
здійснюється стягувачем без згоди
платника на підставі встановлених
законом виконавчих документів у
випадках, передбачених законом.

Статтею 20 вказаного Закону
передбачено, що ініціатором переказу
може бути платник, а також отримувач у
разі ініціювання переказу за допомогою
платіжної вимоги при договірному
списанні та в інших випадках,
передбачених законодавством, і
стягувач, що отримує відповідне право
виключно на підставі визначених
законом виконавчих документів у
випадках, передбачених законом.

Згідно зі статтями 21.1, 22.1 Закону
України «Про виконавче провадження»
ініціювання переказу проводиться,
зокрема, шляхом подання ініціатором до
банку, в якому відкрито його рахунок,
розрахункових документів, різновидом
яких є платіжна вимога. Відповідно до
норм ст. 1.25 цього Закону, платіжна
вимога - розрахунковий документ, що
містить вимогу стягувача або при
договірному списанні отримувача до
обслуговуючого платника банку
здійснити без погодження з платником
переказ визначеної суми коштів з
рахунку платника на рахунок
отримувача.

Відповідно до пунктів 3-7 Інструкції про
безготівкові розрахунки в Україні в
національній валюті, затвердженою
постановою Національного банку
України від 29 березня 2001 року №135
примусове списання, стягнення,
примусова оплата коштів з рахунків
платників дозволяється лише у
випадках, установлених законами
України. Примусове списання, стягнення
коштів банки здійснюють з будь-яких
рахунків, відкритих учасникам
безготівкових розрахунків відповідно
до Інструкції про порядок відкриття та
використання рахунків у національній
та іноземній валюті, затвердженої
постановою Правління Національного
банку України від 18 грудня 1998 року №527 і
зареєстрованої в Міністерстві юстиції
України 24 грудня 1998 за №819/3259 (зі
змінами), примусову оплату суми
боргового зобов'язання на підставі
свого наказу банк здійснює з рахунку
позичальника, який відкритий саме в
цьому банку.

Примусове списання, стягнення,
примусову оплату коштів з рахунків
платників, відкритих у банках,
відповідно до законів України,
ініціюють, зокрема, державні виконавці,
які отримали відповідне право виключно
на підставі визначених законом
виконавчих документів. Розпорядження
про примусове списання, стягнення
коштів не менше ніж у трьох примірниках
стягувач оформляє на бланку платіжної
вимоги за формою додатка 4 або 4-а (якщо
стягувач не є отримувачем цих коштів)
згідно з вимогами щодо заповнення
реквізитів розрахункових документів,
що викладені в додатку 8 до цієї
Інструкції та цьому розділі. У
реквізиті «Призначення платежу»
платіжної вимоги стягувач зазначає
назву, номер і дату виконавчого
документа. Виконавчий документ, на
підставі якого оформлено платіжну
вимогу, банку не подається. Стягувач
несе відповідальність за
обґрунтованість примусового списання,
стягнення коштів і правильність даних,
що зазначені в платіжних вимогах на
таке списання, стягнення коштів. Вимоги
щодо заповнення реквізитів
розрахункових документів містяться в
додатку №8 до вказаної Інструкції де
вказано, що в графі «стягувач»
зазначається назва
стягувача/отримувача (у разі
договірного списання коштів), що
відповідає назві стягувача/отримувача,
яка заявлена в банку
стягувача/отримувача в картці із
зразками підписів та відбитка печатки,
або його скорочена назва, яка
відповідає зареєстрованій в
установчих документах. В графі
«підписи стягувача/отримувача»
ставляться підписи відповідальної
особи стягувача/отримувача (в разі
договірного списання коштів), зразки
підписів яких заявлені банку
стягувача/отримувача в картці зі
зразками підписів та відбитка печатки.
В графі «М.П.» ставиться відбиток
печатки, зразок якої заявлений банку
платника в картці зі зразками підписів
і відбитка печатки.

Як встановлено судами, згідно картки зі
зразками підписів та відтиску печатки,
оформленої відповідно до вимог,
передбачених Порядком відкриття
рахунків в національній валюті в
органах Державного казначейства
України, власником рахунку є
Управління юстиції. Правом першого
підпису, зокрема, наділена начальник
підрозділ примусового виконання
рішень відділу ДВС Кошева Н.І., в графі
«зразок печатки» є відбиток гербової
печатки ГУЮ у Львівській області. У
спірній платіжній вимозі №329, в графі
«сума» вказано 1118 грн 56 коп.

Отже правильними є висновки судів, що
державний виконавець та начальник
підрозділу примусового виконання
рішень відділу ДВС, яка підписала
згадану платіжну вимогу, безпідставно
вказали стягнути з рахунку боржника у
виконавчому провадженні, крім
визначеної судовим рішенням від 25
березня 2008 року суми стягнення у
розмірі 608 грн 56 коп. ще й суму штрафу в
розмірі 510 грн, оскільки це суперечить
призначенню платежу, яким, як зазначено
в платіжній вимозі №329, є: «стягнення по
виконавчому провадженню з примусового
виконання виконавчого листа №2а-59,
виданого Шевченківським районним
судом м. Львова 22 квітня 2009 року
на виконання судового рішення від 25
березня 2008 року.

Таким чином, суди першої та апеляційної
інстанцій прийшли до правильного
висновку, що в цій частині позовні
вимоги про протиправність дій
посадових осіб ДВС підлягають
задоволенню.

Щодо інших позовних вимог, то суди
правильно зазначили, що умови і
порядок виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), що
відповідно до закону підлягають
примусовому виконанню у разі
невиконання їх у добровільному порядку
визначено Законом України «По
виконавче провадження». Основи
організації та діяльності державної
виконавчої служби врегульовані
Законом України «Про державну
виконавчу службу».

Згідно з нормами цих законодавчих
актів, Управління юстиції не належить
до органів, які здійснюють примусове
виконання рішень.

Статтею 3 Закону України «Про державну
виконавчу службу», п. 11.2.1 Інструкції
про порядок вчинення виконавчих дій
передбачено, що головні управління
юстиції в областях мають реєстраційні
рахунки, відкриті в органах Державного
казначейства України для зарахування
стягнутих з боржників коштів та їх
виплати стягувачам. Наявність у
спірній платіжній вимозі №329 від 12
серпня 2009 року вказівки, що стягувачем
є Управління юстиції та відтиск його ж
гербової печатки обумовлена
законодавчо закріпленими формальними
вимогами при проведенні безготівкових
розрахунків за допомогою
розрахункового документа у виді
платіжної вимоги. Законом України «Про
платіжні системи та переказ коштів в
України» встановлено загальні засади
правових відносин, що виникають при
проведенні переказу коштів в межах
України, в тому числі і
відповідальність суб'єктів переказу.
Застосування нормативних положень
цього закону до відносин що виникають
при примусовому виконанні, зокрема,
рішення суду відбувається з
урахуванням того, що ці норми не можуть
суперечити чи змінювати умови та
порядок виконавчого провадження,
визначений основними для цих правових
відносин законодавчими актами.

З огляду на це суди вірно вважали, що
Управління юстиції, оскільки воно
уповноважене на зарахування коштів,
стягнутих державним виконавцем при
примусовому виконанні судового
рішення, не вчинило які-небудь
неправомірні дії, які могли б порушити
інтереси позивача, оскільки заходи по
примусовому виконанню рішення суду є
безпосереднім обов'язком державного
виконавця, а посадовою особою
уповноваженою правом підпису
платіжної вимоги на примусове
стягнення коштів, ініційоване
державним виконавцем, є начальник
підрозділу примусового виконання
рішень, то саме на них і покладено
відповідальність за вчинення
виконавчих дій.

Щодо позовних вимог про скасування
платіжної вимоги №329 від 12 серпня 2009
року колегія суддів зазначає.

Згідно статті 1 Закону України «Про
платіжні системи та переказ коштів в
Україні», пункту 4 Інструкції про
безготівкові розрахунки в Україні в
національній валюті, затвердженої
Постановою НБУ, платіжна вимога -
розрахунковий документ, що містить
вимогу стягувача або при договірному
списанні отримувача до обслуговуючого
платника банку здійснити без
погодження з платником переказ
визначеної суми грошей з рахунку
платника на рахунок отримувача.

Відповідно до статті 22 вказаного
Закону, платіжна вимога є видом
розрахункового документа та
застосовується у випадках, коли
ініціатором переказу виступає
стягувач або, при договірному списанні,
отримувач. Тобто, платіжна вимога не є
формою офіційного рішення суб'єкта
владних повноважень, а є формою
платіжного інструменту, який
застосовується при проведенні
розрахунків у безготівковій формі.

З огляду на викладене, суди правильно
вважали, що вимога про визнання
протиправною платіжної вимоги є
неналежним способом захисту прав
сторони виконавчого провадження, а
відтак у задоволенні таких вимог слід
відмовити.

Доводи, викладені в касаційній скарзі,
не спростовують вказаних висновків
судів попередніх інстанцій.

Суди першої та апеляційної інстанцій
повно і всебічно встановили обставини
справи, дали їм належну юридичну
оцінку, правильно застосували норми
матеріального і процесуального права,
тому відсутні підстави для скасування
або зміни прийнятих ними рішень.

Керуючись статтями 220-1, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Головного управління
Пенсійного фонду України у Львівській
області відхилити.

Постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 29 березня
2010 року та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 12 грудня 2012 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі та
оскарженню не підлягає.

Головуючий
Ю.Й. Рецебуринський

Судді
В.І.
Ємельянова

М.М. Олексієнко