Справа № 810/1253/14
Суддя: Шевченко А.В.
Дата ухвалення: 2014-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 березня 2014 року місто Київ
№ 810/1253/14

12.50

Київський окружний адміністративний
суд у складі головуючого - судді
Шевченко А.В., за участю секретаря
судового засідання Гузіка М.І.,

позивача:- ОСОБА_1, представника
відповідача: - Приходько
О.В.,розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу

за позовомОСОБА_1доЧернігівської
митниці Міндоходівпровизнання
протиправним та скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до суду з
адміністративним позовом до
Чернігівської митниці Міндоходів про
визнання протиправним рішення та
зобов'язання вчинити певні дії.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив, що дії відповідача щодо
видачі картки-відмови в прийнятті
митної декларації, митному оформленні
транспортного засобу комерційного
призначення службовою особою
відповідача - Чернігівської митниці
Міндоходів від 24.02.2014 є протиправними
та такими, що суперечать вимогам
чинного законодавства. Одночасно,
позивач просив суд зобов'язати
відповідача - Чернігівську митницю
Міндоходів прийняти митну декларацію
від 24.02.2014 і дозволити пропуск
транспортного засобу автомобіля VW Sharan,
1999 року випуску, номер кузова НОМЕР_1
через митний кордон України в режимі
тимчасового ввезення строком на один
рік.

В призначений день та час у судове
засідання з'явився позивач та
представник відповідача.

Позивач позовні вимоги підтримав у
повному обсязі, просив суд позов
задовольнити.

Представник відповідача проти позову
заперечував з підстав, викладених у
письмових запереченнях на
адміністративний позов, просив суд
відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши пояснення сторін, всебічно
та об'єктивно дослідивши матеріали
справи, та оцінивши їх у сукупності,
судом встановлено наступне.

24.02.2014 о 15 годині 47 хвилин в зону митного
контролю митного поста «Нові
Яриловичі» Чернігівської митниці
Міндоходів в напрямку «в'їзд на митну
територію України» заїхав автомобіль
VOLKSWAGEN SHARAN, державний реєстраційний
знак НОМЕР_2, VIN код НОМЕР_1, під
керуванням громадянина України ОСОБА_1.
Для здійснення митного оформлення
ОСОБА_1 надав наступні документи:
паспорт громадянина України № ЕС962191
від 21.02.2007; свідоцтво про реєстрацію
транспортного засобу VOLKSWAGEN SHARAN,
державний реєстраційний знак НОМЕР_2,
згідно якого автомобіль є власністю ЗAT
«MERIDIAN CORPORATION», зареєстрованого за
адресою: вулиця Бержу 31-41, місто
Паневежис, Литва; договір-доручення №
02/МС-017 від 05.02.2014; акт прийому-передачі
автомобіля від 05.02.2014; договір про
представництво фірми від 05.02.2014;
посвідчення про відрядження від 05.02.2014;
довіреність № 02/мс-017; митну декларацію
для письмового декларування товарів,
що перемішуються через митний кордон
України громадянами для особистих,
сімейних та інших потреб, не пов'язаних
з провадженням підприємницької
діяльності. Крім того, позивачем було
заявлено, що він має намір ввезти даний
транспортний засіб в режимі
тимчасового ввезення.

За результатами перевірки наданих до
митного оформлення документів
виявлено відсутність документів, які б
вказували на те, що транспортний засіб
належить до транспортного засобу
комерційного призначення та може бути
поміщений у митний режим тимчасового
ввезення. У зв'язку з цим старшим
державним інспектором митного поста
«Нові Яриловичі» Чернігівської
митниці Міндоходів Кошелем Д.І. було
відмовлено у пропуску через митний
кордон України транспортного засобу
VOLKSWAGEN SHARAN, державний реєстраційний
знак НОМЕР_2, про що складена Картка
відмови в прийнятті митної декларації,
митному оформленні випуску чи пропуску
товарів, транспортних засобів
комерційного призначення № 102030000/2014/00062
від 24.02.2014 (далі - Картка відмови).

Зі змісту вказаної Картки відмови
вбачається, що громадянин України
ОСОБА_1 подав митну декларацію,
затверджену постановою Кабінету
Міністрів України від 21.05.2012 № 431 «Про
затвердження форми митної декларації
для письмового декларування товарів,
що переміщуються через митний кордон
України громадянами для особистих,
сімейних та інших потреб, не пов'язаних
з провадженням підприємницької
діяльності» та має намір ввезти на
митну територію України транспортний
засіб VW Sharan, реєстраційний номер
НОМЕР_2, який належить компанії UAB «MERIDIAN
CORPORATION», Литва, місто Паневежис, вулиця
Бержу 31-41, яким він керує на підставі
доручення на керування зазначеним
транспортним засобом № 02/мс-017 від
05.02.2014.

З посиланням на положення Митного
кодексу України, Конвенції про
тимчасове ввезення прийнятої 26.06.1990 у
місті Стамбулі, відповідач дійшов
висновку, що транспортний засіб VW Sharan,
реєстраційний номер НОМЕР_2, який
належить компанії UAB «MERIDIAN CORPORATION» та
перебуває у тимчасовому користування
позивача, не є транспортним засобом
комерційного використання, оскільки
позивачем не було надано документи,
передбачені пунктом 1 частини 1 статті
335 Митного кодексу України та статті 53
Закону України від 05.04.2001 № 2344-III «Про
автомобільний транспорт», які
підтверджували б факт здійснення за
допомогою зазначеного транспортного
засобу міжнародних перевезень у
вигляді платного транспортування осіб
або платного чи безоплатного
промислового чи комерційного
транспортування товарів; не було
пред'явлено до митного контролю
товарів чи пасажирів, міжнародне
перевезення яких здійснювалося б
вищевказаним транспортним засобом.

Таким чином, позивач не надав
відповідачу документів, що
підтверджують комерційне використання
зазначеного автомобіля. З огляду на
вищевикладене, згідно з положеннями
Митного кодексу України та Конвенції
про тимчасове ввезення (м. Стамбул, 1990
рік), вказаний транспортний засіб, який
позивач хотів ввезти тимчасово на
митну територію України як
громадянин-резидент в службових цілях,
а не для платного транспортування осіб
або для платного чи безоплатного
промислового чи комерційного
транспортування товарів через митний
кордон України, не відносяться до
транспортних засобів комерційного
призначення.

Не погодившись з вищевказаним рішенням
та діями відповідача, позивач
звернувся до суд з даним позовом, в
якому просив суд визнати протиправною
Картку відмову і зобов'язати
відповідача пропустити транспортний
засіб через митний кордон України, що і
є предметом даного спору.

Надаючи правової оцінки відносинам, що
виникли між сторонами, слід зазначити
наступне.

Умови тимчасового ввезення
транспортних засобів комерційного
призначення на митну територію України
визначені главою 18 Митного кодексу
України.

Згідно зі статтею 103 Митного кодексу
України, тимчасове ввезення - це митний
режим, відповідно до якого іноземні
товари, транспортні засоби
комерційного призначення ввозяться
для конкретних цілей на митну
територію України з умовним повним або
частковим звільненням від
оподаткування митними платежами та без
застосування заходів нетарифного
регулювання зовнішньоекономічної
діяльності і підлягають реекспорту до
завершення встановленого строку без
будь-яких змін, за винятком звичайного
зносу в результаті їх використання.

Пунктом 1 частини шостої статті 104
Митного кодексу України передбачено,
що для поміщення товарів у митний режим
тимчасового ввезення особа,
відповідальна за дотримання митного
режиму, повинна подати органу доходів і
зборів, що здійснює випуск товарів,
транспортних засобів комерційного
призначення у режимі тимчасового
ввезення, документи на такі товари,
транспортні засоби, що підтверджують
мету їх тимчасового ввезення.

Згідно з пунктом 59 частини першої
статті 4 Митного кодексу України,
транспортні засоби комерційного
призначення - будь-яке судно (у тому
числі самохідні та несамохідні ліхтери
та баржі, а також судна на підводних
крилах), судно на повітряній подушці,
повітряне судно, автотранспортний
засіб (моторні транспортні засоби,
причепи, напівпричепи) чи рухомий склад
залізниці, що використовуються в
міжнародних перевезеннях для платного
транспортування осіб або для платного
чи безоплатного промислового чи
комерційного транспортування товарів
разом з їхніми звичайними запасними
частинами, приладдям та устаткуванням,
а також мастилами та паливом, що
містяться в їхніх звичайних баках
упродовж їхнього транспортування
разом із транспортними засобами
комерційного призначення.

Відповідно до частини першої статті 105
Митного кодексу України, у митний режим
тимчасового ввезення з умовним повним
звільненням від оподаткування митними
платежами поміщуються виключно товари,
транспортні засоби комерційного
призначення, зазначені у статті 189
цього Кодексу та в Додатках B.1 - B.9, C, D до
Конвенції про тимчасове ввезення (м.
Стамбул, 1990 рік), на умовах, визначених
цими Додатками, а також повітряні
судна, які ввозяться на митну територію
України українськими авіакомпаніями
за договорами оперативного лізингу.

Загальні положення щодо умов та
порядку переміщення і пропуску
товарів, транспортних засобів
комерційного призначення через митний
кордон України визначено главою 27
Митного кодексу України.

Згідно зі статтею статті 189 Митного
кодексу України, транспортні засоби
комерційного призначення, що
використовуються для переміщення
товарів та/або пасажирів через митний
кордон України, можуть тимчасово
ввозитися на митну територію України
без справляння митних платежів та без
застосування заходів нетарифного
регулювання зовнішньоекономічної
діяльності.

Тимчасово ввезені на митну територію
України транспортні засоби
комерційного призначення підлягають
вивезенню без внесення в їх
конструкцію будь-яких змін (без
урахування природного зношення,
витрати пально-мастильних матеріалів
та необхідного ремонту).

Тимчасове ввезення транспортних
засобів комерційного призначення на
митну територію України допускається
за умови, що такі транспортні засоби не
використовуватимуться для внутрішніх
перевезень на митній території
України.

Відповідно до статті 9 Конституції
України, чинні міжнародні договори,
згода на обов'язковість яких надана
Верховною Радою України, є частиною
національного законодавства України.

Відповідно до пункту «а» статті 1
Конвенції про тимчасове ввезення (далі
- Конвенція), до якої Україна
приєдналась відповідно до Закону
України від 24.03.2004 № 1661-IV «Про
приєднання України до Конвенції про
тимчасове ввезення», «тимчасове
ввезення» означає митний режим, який
дозволяє приймати на митну територію
певні товари (у тому числі транспортні
засоби), умовно звільнені від ввізного
мита і податків, без застосування
заборон чи обмежень економічного
характеру на ввезення; такі товари (у
тому числі транспортні засоби), мають
ввозитися з визначеною метою і
призначатися для подальшого вивезення
у встановлений термін, та не
піддаватися змінам, за винятком
нормального зниження їхньої вартості
(амортизації) внаслідок їхнього
використання.

На підставі пункту «b» статті 1 Додатка
С до Конвенції комерційне використання
означає платне перевезення осіб або
промислове чи комерційне платне або
безоплатне перевезення вантажів.

Згідно з пунктом «а» статті 5 Додатка С
до Конвенції для того, щоб можна було
скористатись правами на пільги, що
надаються цим Додатком, транспортні
засоби комерційного використання
повинні бути зареєстрованими на
території, яка не є територією
тимчасового ввезення, на ім'я особи, яка
зареєстрована або постійно проживає за
межами території тимчасового ввезення,
і ввозитись та використовуватись
особами, які здійснюють свою
діяльність з такої території.

При цьому пунктом «а» статті 7 Додатка С
до Конвенції визначено, що незважаючи
на положення статті 5 цього Додатку
транспортні засоби комерційного
використання можуть використовуватись
третіми особами, які мають належний
дозвіл користувача права на тимчасове
ввезення і які здійснюють свою
діяльність на користь останнього,
навіть якщо вони зареєстровані або
постійно проживають на території
тимчасового ввезення.

Згідно із вимогами частини 1 статті 9
Додатка С Конвенції про тимчасове
ввезення, подальше вивезення
транспортних засобів комерційного
використання відбувається відразу ж
після закінчення транспортних
операцій, для яких вони були ввезені.

Вищевказані норми Митного кодексу
України та Конвенції стосовно надання
пільг в оподаткуванні митними
платежами при тимчасовому ввезенні
транспортних засобів можуть
застосовуватись виключно для
транспортних засобів комерційного
призначення (використання).

Умови здійснення міжнародних
перевезень вантажів та пасажирів
(багажу) регламентовано Конвенцією про
договір міжнародного дорожнього
перевезення вантажів (м. Женева 1956) та
Конвенцією про договір міжнародного
автомобільного перевезення пасажирів
та багажу (м. Женева, 1973), до яких Україна
приєдналась 01.08.2006 та 05.12.2004 відповідно.

Конвенція про договір міжнародного
дорожнього перевезення вантажів (м.
Женева, 1956) застосовується до
будь-якого договору дорожнього
перевезення вантажів за винагороду з
використанням автомобілів, коли
вказані в договорі місце прийняття до
перевезення вантажу і місце,
передбачене для здачі вантажу,
знаходяться на території двох різних
країн, з яких принаймні одна являється
учасником Конвенції. Статтями 4 та 5
цієї Конвенції передбачено, що договір
перевезення встановлюється накладною,
другий примірник якої супроводжує
вантаж.

Конвенція про договір міжнародного
автомобільного перевезення пасажирів
та багажу (м. Женева 1973) застосовується
до будь-якого договору автомобільного
перевезення пасажирів (та у
відповідних випадках - їх багажу)
транспортними засобами, коли у
договорі вказано, що перевезення
здійснюється територією принаймні
двох країн та пункт відправлення або
пункт призначення, або той та інший
знаходяться на території однієї з
країн, що домовляються. Статтею 5
зазначеної Конвенції передбачено, що
під час перевезення пасажирів
перевізник має видати індивідуальний
або колективний квиток, в якому мають
бути зазначені назва та адреса
перевізника.

У накладній відповідно до статті 6
Конвенція про договір міжнародного
дорожнього перевезення вантажів (м.
Женева, 1956) мають бути вказані: місце та
дата її складання; ім'я та адреса
відправника; ім'я та адреса
транспортера; місце та дата прийняття
вантажу до перевезення та передбачене
місце його здачі; ім'я та адреса
отримувача; прийняте позначення
характеру вантажу та способу його
упаковки та у випадку перевезення
небезпечних вантажів їх звичайно
визнане позначення; кількість
вантажних місць, їх особлива розмітка
та номера; вага вантажу брутто або у
вигляді інших одиниць виміру кількість
вантажу; пов'язані з перевезенням
видатки (перевізна платня, додаткові
витрати, мито та митні збори, а також
інші витрати з моменту складання
договору до здачі вантажу); інструкції,
що вимагаються для виконання митних
формальностей, та інші; позначення, що
перевезення відбувається, незалежно
від будь-яких обумов, із дотриманням
порядку, встановленого цією
Конвенцією.

Проте такої накладної позивачем при
проходженні митного контролю подано не
було та в судовому засіданні не
представлено.

До будь-якого договору автомобільного
перевезення пасажирів - та у
відповідних випадках - їх багажу
транспортними засобами, коли у
договорі вказано, що перевезення
здійснюється територією принаймні
двох країн та що пункт відправлення або
пункт призначення, або той та інший
знаходяться на території однієї з
країн, що домовляються, застосовується
Конвенція про договір міжнародного
автомобільного перевезення пасажирів
та багажу (м. Женева 1973 р.).

Статтею 5 розділу 1 «Пасажири» глави 3
«Транспортні документи» зазначеної
Конвенції передбачено, що під час
перевезення пасажирів перевізник має
видати індивідуальний або колективний
квиток, в якому мають бути зазначені
назва та адреса перевізника, а також
міститись зазначення про те, що договір
підпадає під дію цієї Конвенції навіть
при наявності будь-яких обумов, що
цьому суперечать.

Таких документів позивачем, в
підтвердження перевезення пасажирів,
представлено в судовому засіданні не
було.

Крім того, питання міжнародного
перевезення пасажирів і вантажів
врегульовано розділом IV Закону України
від 05.04.2001 № 2344-ІП «Про автомобільний
транспорт», зі змінами та доповненнями.

Відповідно до частини п'ятої статті 53
Закону України «Про автомобільний
транспорт» при виконанні міжнародних
перевезень вантажів резиденти України
повинні мати: дозвіл України; дозвіл
щодо узгодження умов та режимів
перевезення в разі перевищення вагових
або габаритних обмежень чи документ
про внесення плати за проїзд
великовагових (великогабаритних)
транспортних засобів, якщо перевищення
вагових (габаритних) обмежень над
визначеними законодавством становить
менше семи відсотків; свідоцтво про
реєстрацію транспортного засобу;
сертифікат відповідності
транспортного засобу вимогам
законодавства України щодо безпеки
руху та екологічної безпеки, якщо інше
не передбачено міжнародними
договорами України; документи на
вантаж.

Частиною шостою статті 53 Закону
України «Про автомобільний транспорт»
передбачено, що при виконанні
міжнародних перевезень пасажирів
нерезиденти повинні мати: дозвіл
України; свідоцтво про реєстрацію
транспортного засобу; список пасажирів
(для нерегулярних та маятникових
перевезень); білетно-облікову
документацію.

Пунктом 1 частини першої статті 335
Митного кодексу України передбачено,
що під час переміщення товарів,
транспортних засобів комерційного
призначення через митний кордон
України декларант, уповноважена ним
особа або перевізник залежно від виду
транспорту, яким здійснюється
перевезення товарів, надають органу
доходів і зборів в паперовій або
електронній формі такі документи та
відомості:

1) при перевезенні автомобільним
транспортом:

а) документи на транспортний
засіб, зокрема ті, що містять відомості
про його державну реєстрацію
(національну належність);

б) транспортні (перевізні)
документи (міжнародні
товаротранспортні накладні);

в) визначений актами Всесвітнього
поштового союзу документ, що
супроводжує міжнародні поштові
відправлення (за їх наявності);

г) комерційні документи (за
наявності) на товари, що перевозяться,
які містять відомості, зокрема, про
найменування та адресу перевізника,
найменування країни відправлення та
країни призначення товарів,
найменування та адреси відправника
(або продавця) та отримувача товарів;

ґ) відомості про кількість
вантажних місць та вид упаковки;

д) найменування товарів;

е) вага брутто товарів (у
кілограмах) або об'єм товарів (у метрах
кубічних), крім великогабаритних
вантажів.

З огляду на аналіз вищезазначених
нормативно-правових актів визнання
автотранспортного засобу (у тому числі
легкового) як транспортного засобу
комерційного використання можливо
виключно за умови його використання у
міжнародних перевезеннях для платного
перевезення осіб або промислового чи
комерційного платного або
безоплатного перевезення вантажів, що
повинно підтверджуватись:

- при платному перевезенні осіб -
білетно-обліковою документацію;

- при платному чи безоплатному
промисловому чи комерційному
транспортуванні товарів -
товарно-транспортними документами,
зокрема міжнародною автомобільною
накладною (CMR).

Таким чином, враховуючи вищевикладене,
громадянин (як резидент так і
нерезидент) може тимчасово в'їжджати на
територію України на транспортному
засобі комерційного призначення зі
звільненням від оподаткування і без
застосування гарантії за умови, що
вказаний транспортний засіб
знаходиться у власності (користуванні)
юридичної особи, яка зареєстрована на
території іншої держави, та
використовується в комерційних цілях
(платне перевезення осіб або
промислове чи комерційне платне або
безоплатне перевезення товарів).

При цьому громадянин, який ввозить
транспортний засіб комерційного
призначення на митну територію
України, повинен мати:

документи, що підтверджують здійснення
цим громадянином діяльності на користь
юридичної особи - власника
(користувача) транспортного засобу;

належний дозвіл користувача права на
тимчасове ввезення транспортного
засобу;

документи на транспортний засіб, що
підтверджують його реєстрацію в іншій
державі на ім'я особи, яка
зареєстрована або постійно проживає за
межами України;

документи на транспортний засіб, що
підтверджують мету його тимчасового
ввезення;

документи, що підтверджують комерційне
використання транспортного засобу.

Враховуючи вищевикладене, доводи
позивача стосовно того, що автомобіль
VOLKSWAGEN SHARAN, державний реєстраційний
знак НОМЕР_2, є транспортним засобом
комерційного призначення, не
відповідають фактичним обставинам
справи. Адже при ввезенні на митну
територію України зазначеного
транспортного засобу ОСОБА_1 не надав
належних документів, які б вказували на
міжнародне платне перевезення осіб або
промислове чи комерційне платне або
безоплатне перевезення товарів.

При виконанні міжнародних перевезень
пасажирів нерезиденти повинні мати:
дозвіл України; свідоцтво про
реєстрацію транспортного засобу;
список пасажирів (для нерегулярних та
маятникових перевезень);
білетно-облікову документацію.

При здійсненні перетину митного
кордону 24.02.2014 транспортним засобом
марки VOLKSWAGEN SHARAN, державний
реєстраційний знак НОМЕР_2, позивачем
вищевказаних документів подано не
було.

У транспортних засобах, що здійснюють
міжнародні перевезення пасажирів
та/або вантажів, установлюються і
використовуються контрольні пристрої -
тахографи, що було відсутнє в
транспортному засобі марки VOLKSWAGEN SHARAN,
державний реєстраційний знак НОМЕР_2.

Статтею 1 Закону України «Про
автомобільний транспорт» зазначені
наступні визначення:

вантажні перевезення - перевезення
вантажів вантажними автомобілями;

пасажирські перевезення - перевезення
пасажирів легковими автомобілями або
автобусами;

міжнародні перевезення пасажирів і
вантажів - перевезення пасажирів і
вантажів автомобільним транспортом з
перетином державного кордону;

автомобіль вантажний - автомобіль, який
за своєю конструкцією та обладнанням
призначений для перевезення вантажів;

автомобіль легковий - автомобіль, який
за своєю конструкцією та обладнанням
призначений для перевезення пасажирів
з кількістю місць для сидіння не більше
ніж дев'ять з місцем водія включно;

дозвіл на здійснення міжнародних
перевезень автомобільним транспортом -
документ, що видається уповноваженими
органами Договірних Сторін
міжнародним автомобільним
перевізникам для в'їзду, транзитного
проїзду через територію Договірних
Сторін, а також здійснення інших видів
перевезень, передбачених
законодавством;

документи на вантаж - документи,
визначені відповідно до Митного
кодексу України, законів України «Про
транспортно-експедиторську
діяльність», «Про транзит вантажів»,
інших актів законодавства, в тому числі
міжнародних договорів України, згода
на обов'язковість яких надана
Верховною Радою України, які необхідні
для здійснення перевезення вантажу
автомобільним транспортом;

Вимоги вказаних нормативно-правових
актів спростовують твердження
позивача про те, що вимоги відповідача
подати документи, вказані у Картці
відмови є незаконними та жодним
нормативно-правовим актом не
передбачена необхідність подання
таких.

Безоплатне ж перевезення пасажирів не
є комерційним використанням, оскільки
Конвенцією про тимчасове ввезення (м.
Стамбул, 1990 рік) та Митним кодексом
України передбачено, що комерційним
використанням є, зокрема, платне
перевезення осіб.

Пунктом 1 розділу II Особливості
виконання митних формальностей
відповідно до митного режиму
тимчасового ввезення Порядку
виконання митних формальностей
відповідно до заявленого митного
режиму, затвердженого наказом
Міністерства фінансів України від
31.05.2012 № 657, зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 02.10.2012 за
№ 1669/21981, передбачено, що для митного
оформлення товарів, що тимчасово
ввозяться на митну територію України,
митному органу подаються МД, книжка
А.Т.А. або інший документ, передбачений
законодавством України з питань
державної митної справи.

Проте позивачем, зазначених документів
також подано не було.

Автомобіль VOLKSWAGEN SHARAN, державний
реєстраційний знак НОМЕР_2, є
транспортним засобом особистого
користування, та був ввезеним на митну
територію України виключно як
транспортний засіб особистого
користування, що підтверджується
роздруківкою з електронного журналу
пасажирського пункту пропуску, копія
якої наявна в матеріалах справи.

Відповідно до пункту 60 частини першої
статті 4 Митного кодексу України,
транспортні засоби особистого
користування - наземні транспортні
засоби товарних позицій 8702, 8703, 8704
(загальною масою до 3,5 тонни), 8711 згідно
з УКТ ЗЕД та причепи до них товарної
позиції 8716 згідно з УКТ ЗЕД, плавучі
засоби та повітряні судна, що
зареєстровані на території
відповідної країни, перебувають у
власності або тимчасовому
користуванні відповідного громадянина
та ввозяться або вивозяться цим
громадянином у кількості не більше
однієї одиниці на кожну товарну
позицію виключно для особистого
користування, а не для промислового або
комерційного транспортування товарів
чи пасажирів за плату або безоплатно.

Згідно з частиною третьою статті 380
Митного кодексу України, тимчасове
ввезення громадянами-резидентами
транспортних засобів особистого
користування, що класифікуються за
товарними позиціями 8702, 8703, 8704
(загальною масою до 3,5 тонни), 8711 згідно
з УКТ ЗЕД та причепів до них товарної
позиції 8716 згідно з УКТ ЗЕД
дозволяється на строк до одного року
під письмове зобов'язання про їх
зворотне вивезення за умови письмового
декларування в порядку, передбаченому
законодавством України для громадян,
після сплати всіх митних платежів, які
відповідно до закону підлягають сплаті
при імпорті таких транспортних
засобів.

При цьому з урахуванням статей 90, 381
Митного кодексу України без письмового
декларування, без внесення грошової
застави, без сплати митних платежів та
без застосування заходів нетарифного
регулювання зовнішньоекономічної
діяльності громадяни можуть ввезти на
митну територію України зареєстровані
у відповідних реєстраційних органах
іноземних держав транспортні засоби
виключно в режимі транзит.

Оцінюючи докази у справі суд вважає, що
митний орган під час перевірки поданих
позивачем документів правомірно
прийшов до висновку, що договір про
представництво фірми від 05.02.2014
укладений з ЗAT «MERIDIAN CORPORATION»,
зареєстрованого за адресою: вулиця
Бержу 31-41, місто Паневежис, Литва,
довіреність на управління
транспортним засобом № 02/мс-017 та
посвідчення про відрядження не є
документами, які підтверджують
комерційну мету ввезення
транспортного засобу, як це
передбачено вищенаведеними
положеннями Митного кодексу України,
Закону України від 05.04.2001 № 2344-III «Про
автомобільний транспорт» та Конвенції
про тимчасове ввезення (м. Стамбул, 1990
рік). Так, факт переміщення товарів
та/або пасажирів через митний кордон
підтверджується конкретними
документами, передбаченими
вищенаведеними нормами міжнародного
та національного законодавства.

Враховуючи вказане, суд приходить до
висновку, що жодних документів, які
підтверджували б комерційне
використання автомобіля марки VOLKSWAGEN
SHARAN, державний реєстраційний знак
НОМЕР_2, а саме, платне перевезення осіб
або промислове чи комерційне платне
або безоплатне перевезення вантажів,
позивачем не було надано.

Таким чином, оскільки громадянином
України ОСОБА_1 не було подано повного
пакету документів, що підтверджують
комерційне призначення транспортного
засобу з реєстраційним номером НОМЕР_2,
даний транспортний засіб є
транспортним засобом особистого
користування.

Оскільки громадянином України ОСОБА_1
не було подано повного пакету
документів, що підтверджують
комерційне призначення транспортного
засобу та не сплачено всіх митних
платежів, які відповідно до закону
підлягають сплаті при імпорті таких
транспортних засобів відповідно до
частини третьої статті 380 Митного
кодексу України, йому було видано
Картку відмови № 102030000/2014/00062 від 24.02.2014.

Відповідно до частини першої статті 256
Митного кодексу України, відмова у
митному оформленні - це письмове
вмотивоване рішення органу доходів і
зборів про неможливість здійснення
митного оформлення товарів,
транспортних засобів комерційного
призначення через невиконання
декларантом або уповноваженою ним
особою умов, визначених цим Кодексом.

Розділом VII Порядку виконання митних
формальностей при здійсненні митного
оформлення товарів із застосуванням
митної декларації на бланку єдиного
адміністративного документа,
затвердженого наказом Міністерства
фінансів України № 631 від 30.05.2012,
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 10.08.2012 за № 1360/21672 (далі -
Порядок № 631), визначено порядок
оформлення Карток відмови.

Так, відповідно до пункту 7.1 Порядку №
631, у всіх випадках відмови в прийнятті
митної декларації, митному оформленні,
випуску чи пропуску товарів,
транспортних засобів комерційного
призначення оформлюється Картка
відмови за формою, наведеною в додатку 2
до цього Порядку.

Картка відмови складається за
допомогою автоматизованої системи
митного оформлення у межах строку,
відведеного статтею 255 Митного кодексу
України, для завершення митного
оформлення, посадовою особою митного
органу, якою прийнято рішення про
відмову.

У Картці відмови зазначаються причини
відмови, наводяться вичерпні
роз'яснення вимог, виконання яких
забезпечує можливість прийняття
митної декларації, митного оформлення,
випуску чи пропуску товарів,
транспортних засобів комерційного
призначення, а також вказується
інформація про порядок оскарження
рішення про відмову (пункт 7.2 Порядку №
631).

Відповідно до пункту 7.5 Порядку № 631,
Картка відмови роздруковується у двох
примірниках і підписується посадовою
особою митного органу, яка прийняла
рішення про відмову, а в разі
електронного декларування формується
тільки як електронний документ.

Один примірник оформленої Картки
відмови на паперовому носії
невідкладно вручається (надсилається)
Декларанту під його особистий підпис у
другому примірнику.

З урахуванням вищевикладеного, з
огляду на те, що старшим державним
інспектором митного поста «Нові
Яриловичі» Чернігівської митниці
Міндоходів при здійсненні митного
оформлення транспортного засобу VOLKSWAGEN
SHARAN, державний реєстраційний знак
НОМЕР_2, обґрунтовано та з дотриманням
відповідного порядку складено Картку
відмови № 102030000/2014/00062 від 24.02.2014, а
відтак підстави для визнання дій по її
видачі протиправними та також
скасування такої Картки відсутні.

Суд зазначає, що позивач не вірно
тлумачить поняття «комерційна мета, чи
то комерційне завдання» з
використанням ввіреного йому
транспортного засобу на вивчення
попиту на мастильні матеріали та
автозапчастини тощо з огляду на те, що
відносини позивача з ЗAT «MERIDIAN CORPORATION»
згідно договору-доручення № 02/МС-017 від
05.02.2014 та договору про представництво
фірми ЗAT «MERIDIAN CORPORATION» від 05.02.2014 не
впливають на законодавчо встановлені
обов'язкові норми, які чітко
регламентують визначення комерційного
призначення транспортного засобу,
згідно з якими у позивача може
виникнути право на перетин кордону
України в режимі тимчасового ввезення
транспортного засобу у порядку,
передбаченому Конвенцією про
тимчасове ввезення (м. Стамбул, 1990 рік).

Позивач також не заперечує, що на
момент в'їзду на територію України, він
не перевозив у автомобілі пасажирів і
вантаж, а перетинав кордон особисто.

Суд не погоджується з твердженнями
позивача щодо того, що комерційне
призначення використання даного
автомобіля позначена у договорах,
укладених між позивачем та ЗAT «MERIDIAN
CORPORATION», оскільки вивчення ринку
автомобільних запчастин та мастил і
попиту на них, відшукання партнерів у
бізнесі та укладання угод про
співробітництво - це лише комерційні
відносини суто позивача та ЗAT «MERIDIAN
CORPORATION». А наданий позивачу автомобіль,
згідно пункту 7 договору-доручення №
02/МС-017 від 05.02.2014 та пункту 1.7 договору
про представництво фірми від 05.02.2014 є
лише як засіб виконання доручення
фірми та, відповідно, даний автомобіль
переданий позивачу лише у
користування. Будь-якої інформації
щодо комерційного використання
зазначеного автомобіля як зміст
укладених договорів, так і матеріали
справи - не місять.

У зв'язку з вищезазначеним, суд дійшов
висновку, що викладені в позовній заяві
доводи позивача є необґрунтованими та
такими, що не відповідають нормам
чинного законодавства України та не
можуть бути підставами для задоволення
даного позову.

Статтею 11 Кодексу адміністративного
судочинства України встановлено, що
розгляд і вирішення справ в
адміністративних судах здійснюється
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості.

Згідно з частиною першою статті 69
Кодексу адміністративного судочинства
України, доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів.

Відповідно до статті 70 Кодексу
адміністративного судочинства
України, належними є докази, які
містять інформацію щодо предмету
доказування. Суд не бере до розгляду
докази, які не стосуються предмету
доказування. Обставини, які за законом
повинні бути підтверджені певними
засобами доказування, не можуть
підтверджуватися ніякими іншими
засобами доказування, крім випадків,
коли щодо таких обставин не виникає
спору.

Згідно зі статтею 71 цього Кодексу кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім розгляду справ про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкту владних
повноважень.

В адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Суб'єкт владних повноважень повинен
надати суду всі наявні у нього
документи та матеріали, які можуть бути
використані як докази у справі.

Відповідачем були надані обґрунтовані
заперечення та пояснення, які дають
підстави вважати правомірними його дії
під час винесення Картки відмови в
прийнятті митної декларації.

Відповідно до частини другої статті 94
Кодексу адміністративного судочинства
України, якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони - суб'єкта владних
повноважень, суд присуджує з іншої
сторони всі здійснені нею
документально підтверджені судові
витрати, пов'язані із залученням
свідків та проведенням судових
експертиз. Таких доказів суду не
надано.

Керуючись статтями 11, 14, 70, 71, 72, 86, 94, 159 -
163, 167, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного
позову, - відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили в
порядку, встановленому статтею 254
Кодексу адміністративного судочинства
України.

У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду
подається до Київського апеляційного
адміністративного суду через
Київський окружний адміністративний
суд.

Згідно з частиною другою статті 186
Кодексу адміністративного судочинства
України апеляційна скарга на постанову
суду першої інстанції подається
протягом десяти днів з дня її
проголошення. У разі застосування
судом частини третьої статті 160 цього
Кодексу, а також прийняття постанови у
письмовому провадженні апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови.

Суддя
Шевченко А.В.

Повний текст постанови виготовлено та
підписано 12 березня 2014 р.