Справа № 2-а-2350/11
Суддя: Глущенко Я.Б.
Дата ухвалення: 2014-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
2-а-2350/11 Головуючий у 1-й
інстанції: Толкачова Л.А.
Суддя-доповідач: Глущенко Я.Б.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 березня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого -
судді Глущенко Я.Б.,

суддів
Пилипенко О.Є., Романчук О.М.,

розглянувши в порядку письмового
провадження справу за
адміністративним позовом ОСОБА_2 до
Управління Пенсійного фонду України у
Вишгородському районі Київської
області про визнання дій
неправомірними зобов'язання провести
перерахунок та виплату щомісячної
компенсації, доплати та підвищення до
пенсії, за апеляційною скаргою
Управління Пенсійного фонду України у
Вишгородському районі Київської
області на постанову Вишгородського
районного суду Київської області від 26
липня 2011 року, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся у суд з позовом про
визнання неправомірними дій
відповідача та зобов'язання здійснити
нарахування та виплату доплати до
пенсії за проживання на забрудненій
внаслідок Чорнобильської катастрофи
території, щомісячної компенсації при
втраті годувальника у розмірах,
передбачених ст. ст. 39, 52 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», а також
підвищення до пенсії як дитині війни
відповідно до ст. 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни» за
періоди з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року та з
22.05.2008 року.

Постановою Вишгородського районного
суду Київської області від 26 липня 2011
року зазначений адміністративний
позов задоволено частково: визнано дії
відповідача неправомірними та
зобов'язано провести перерахунок та
виплату позивачу щомісячної
компенсації у розмірі 50% мінімальної
пенсії за віком, доплати до пенсії за
проживання на території зони
посиленого радіоекологічного контролю
в розмірі однієї мінімальної
заробітної плати відповідно до ст. ст.
39, 52 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» та щомісячної державної
соціальної допомоги у розмірі 30%
мінімальної пенсії за віком відповідно
до ст. 6 Закону України «Про соціальний
захист дітей війни» починаючи з 01.01.2011
року, з урахуванням виплачених сум. У
решті позов залишено без задоволення.

Не погоджуючись з судовим рішенням,
відповідач подав апеляційну скаргу, в
якій просить скасувати постанову суду
першої інстанції та прийняти нове
рішення про відмову у задоволенні
позову у повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши матеріали справи та доводи
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню частково, а постанова суду
- скасуванню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
позивачу підвищення до пенсії як
дитині війни та компенсація при втраті
годувальника мають розраховуватися
відповідно до мінімальної пенсії за
віком, а доплата до пенсії за
проживання на забрудненій внаслідок
Чорнобильської катастрофи території -
виходячи із розміру мінімальної
заробітної плати.

Проте, з таким висновком суду не можна
погодитися у повній мірі.

Колегією суддів установлено, що ОСОБА_2
є дружиною померлого громадянина з
числа ліквідаторів наслідків
Чорнобильської катастрофи 1 категорії,
смерть якого пов'язана з цією
катастрофою, постійно проживає на
території зони посиленого
радіоекологічного контролю, не працює
та має статус дитини війни.

Відповідно до частин першої та другої
ст. 39 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», непрацюючому пенсіонеру,
який проживає в зоні посиленого
радіоекологічного контролю
провадиться доплата до пенсії в
розмірі однієї мінімальної заробітної
плати.

Відповідно до ст. 52 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» щомісячна
компенсація в разі втрати годувальника
призначається на кожного
непрацездатного члена сім'ї, який був
на його утриманні, в розмірі 50
процентів мінімальної пенсії за віком
незалежно від пенсії, передбаченої
законодавством України.

Статтею 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни»
передбачено, що дітям війни пенсії або
щомісячне довічне грошове утримання чи
державна соціальна допомога, що
виплачується замість пенсії,
підвищуються на 30 відсотків
мінімальної пенсії за віком.

Разом з тим, при визначенні розміру
щомісячної компенсації в разі втрати
годувальника та доплати до пенсії,
відповідач керувався положеннями
постанови КМ України від 26.07.1996 року №
836 «Про компенсаційні виплати особам,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», а при
визначенні розміру підвищення до
пенсії як дитині війни - постановою
Кабінету Міністрів України від 28.05.2008
року № 530 «Деякі питання соціального
захисту окремих категорій громадян».

З огляду на загальні засади пріоритету
законів над підзаконними актами, суд
першої інстанції, приймаючи рішення
про задоволення позовних вимог,
правомірно виходив із положень Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
та Закону України «Про соціальний
захист дітей війни», а не з приписів
вищенаведених постанов уряду.

Судовою колегією враховується, що
відповідно до ст. 17 Закону України «Про
державні соціальні стандарти та
державні соціальні гарантії» основні
державні соціальні гарантії
встановлюються законами з метою
забезпечення конституційного права
громадян на достатній життєвий рівень.
До числа основних державних соціальних
гарантій включається мінімальний
розмір пенсії за віком.

При цьому, статтею 19 вказаного Закону
передбачено, що виключно законами
України визначається мінімальний
розмір пенсії за віком.

Оскільки будь-яким іншим законом, крім
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», мінімальний розмір
пенсії не встановлений, судова колегія
дійшла висновку про відсутність
правових підстав для застосування
будь-якої іншої величини, ніж
встановлена названим Законом, для
розрахунку позивачу доплати до пенсії,
щомісячної компенсації в разі втрати
годувальника та додаткової пенсії за
шкоду, заподіяну здоров'ю.

Розмір мінімальної заробітної плати
щорічно визначає у законах України про
державний бюджет на відповідний рік.

Таким чином, колегія суддів
погоджується із висновком суду першої
інстанції, що право позивача на
одержання вищенаведених соціальний
виплат було порушено суб'єктом владних
повноважень та підлягає відновленню
шляхом зобов'язання останнього
здійснити відповідний перерахунок та
виплату щомісячної компенсації,
доплати та підвищення до пенсії.

Однак, колегія суддів не може
погодитись з такими висновками суду
щодо зобов'язання відповідача провести
перерахунок та виплату позивачу
відповідних названих доплат у розмірі,
визначеному ст. ст. 39, 52 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» та ст. 6
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни» починаючи з 23.07.2011 року, з
огляду на наступне.

14 червня 2011 року Верховною Радою
України прийнято Закон України N 3491-VI
«Про внесення змін до Закону України
«Про Державний бюджет України на 2011
рік».

Пунктом 7 частини I зазначеного Закону
Прикінцеві положення Закону України
«Про Державний бюджет України на 2011
рік» доповнено пунктом 4, яким
встановлено, що у 2011 році норми і
положення статей 39, 50, 51, 52, 54 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
статті 6 Закону України «Про соціальний
захист дітей війни», статей 14, 22, 37 та
частини третьої статті 43 Закону
України «Про пенсійне забезпечення
осіб, звільнених з військової служби,
та деяких інших осіб» застосовуються у
порядку та розмірах, встановлених
Кабінетом Міністрів України виходячи з
наявного фінансового ресурсу бюджету
Пенсійного фонду України на 2011 рік.

Із аналізу наведеної норми випливає, що
визначення порядку та розмірів виплат
зазначеним категоріям громадян
делеговано Кабінету Міністрів України.

Під час вирішення питання, яка з
однопредметних законодавчих норм
рівної ієрархії, що не визнані
неконституційними в установленому
порядку, перевагу слід надавати тій з
них, що прийнята пізніше. У
розглядуваному випадку пізніше
прийняті норми Закону України від 14
червня 2011 року N 3491-VI «Про внесення змін
до Закону України «Про Державний
бюджет України на 2011 рік».

Зважаючи на те, що на реалізацію
наведеного положення Закону України
«Про внесення змін до «Про Державний
бюджет України на 2011 рік» Кабінетом
Міністрів України 6 липня 2011 прийнята
постанова № 745, якою в п. 1 та 4
встановлено, що дітям війни (крім тих,
на яких поширюється дія Законів
України "Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту" та
"Про жертви нацистських переслідувань")
до пенсії або щомісячного довічного
грошового утримання чи державної
соціальної допомоги, що виплачується
замість пенсії, підвищення проводиться
у розмірі 49,8 гривні, підвищення пенсій
непрацюючим пенсіонерам, які
проживають у зоні посиленого
радіоекологічного контролю,
передбачене статтею 39 Закону України
"Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи",
здійснюється у розмірі 5,2 гривні, а що
щомісячна компенсація сім'ям за втрату
годувальника внаслідок Чорнобильської
катастрофи відповідно до Закону
України "Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи", яка
призначається на кожного
непрацездатного члена сім'ї, який був
на його утриманні, не може бути нижчою
від 10 відсотків прожиткового мінімуму,
встановленого законом для осіб, які
втратили працездатність, судова
колегія приходить до висновку про
правомірність дій відповідача щодо
виплати зазначених додаткової пенсії
та допомоги у відповідному розмірі з
23.07.2011 року - дати набрання наведеною
постановою уряду законної сили.

Ураховуючи вищевикладене, колегія
суддів дійшла висновку, що апеляційна
скарга - підлягає частковому
задоволенню, а постанова суду першої
інстанції скасуванню з постановленням
нового рішення про задоволення позову
частково.

Згідно зі ст.ст. 198 ч. 1 п. 3, 202 ч. 1 п. п. 4 КАС
України, за наслідками розгляду
апеляційної скарги на постанову суду
першої інстанції суд апеляційної
інстанції скасовує її та ухвалює нове
рішення, якщо визнає, що судом порушено
норми матеріального або
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 160, 1832, 197, 198, 202, 205, 207, 254
КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України у
Вишгородському районі Київської
області - задовольнити частково.

Постанову Вишгородського районного
суду Київської області від 26 липня 2011
року - скасувати.

Адміністративний позов ОСОБА_2 -
задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Управління
Пенсійного фонду України у
Вишгородському районі Київської
області щодо не нарахування й
невиплати ОСОБА_2 доплати до пенсії за
проживання на забрудненій внаслідок
Чорнобильської катастрофи території,
щомісячної компенсації при втраті
годувальника у розмірах, передбачених
ст. ст. 39, 52 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», а також підвищення до
пенсії як дитині війни відповідно до
ст. 6 Закону України «Про соціальний
захист дітей війни».

Зобов'язати Управління Пенсійного
фонду України у Вишгородському районі
Київської області перерахунок та
виплату ОСОБА_2 щомісячної компенсації
при втраті годувальника у розмірі 50%
мінімальної пенсії за віком, доплати до
пенсії за проживання на території зони
посиленого радіоекологічного контролю
в розмірі однієї мінімальної
заробітної плати відповідно до ст. ст.
39, 52 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» та щомісячної державної
соціальної допомоги у розмірі 30%
мінімальної пенсії за віком відповідно
до ст. 6 Закону України «Про соціальний
захист дітей війни» за період з 01.01.2011
року по 22.07.2011 року, з урахуванням
виплачених сум.

У решті позову - відмовити.

Постанова набирає законної сили з
моменту прийняття та оскарженню не
підлягає.

Головуючий суддя Я.Б. Глущенко
суддя О.Є. Пилипенко
суддя О.М. Романчук

Головуючий суддя

Глущенко Я.Б.

Судді:

Пилипенко О.Є.

Романчук О.М