Справа № 815/5348/13-а
Суддя: Домусчі С.Д.
Дата ухвалення: 2014-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2014 р.м.ОдесаСправа № 815/5348/13-а

Категорія: 10.1 Головуючий в 1 інстанції:
Андрухів В. В.

Одеський апеляційний адміністративний
суд у складі колегії суддів:

Головуючого: судді Домусчі С.Д.

суддів: Жука С.І.,
Шеметенко Л.П.

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
управління Пенсійного фонду України в
м. Ізмаїлі та Ізмаїльському районі
Одеської області на постанову
Одеського окружного адміністративного
суду від 14 серпня 2013 року по справі за
адміністративним позовом ОСОБА_1 до
управління Пенсійного фонду України в
м. Ізмаїлі та Ізмаїльському районі
Одеської області, третя особа
Ізмаїльська об'єднана Державна
податкова інспекція Головного
управління Міндоходів в Одеській
області, про скасування рішень про
застосування штрафних санкцій за
ненадання розрахунку сум страхових
внесків за загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування, -

ВСТАНОВИВ:

Управління Пенсійного фонду
України в м. Ізмаїлі та Ізмаїльському
районі Одеської області подало
апеляційну скаргу на постанову
Одеського окружного адміністративного
суду від 14 серпня 2013 року, в якій
просить скасувати оскаржену постанову
та ухвалити нову, якою відмовити у
задоволенні адміністративного позову
в повному обсязі.

Постановою від 14 серпня 2013 року
Одеський окружний адміністративний
суд в повному обсязі задовольнив
адміністративний позов ОСОБА_1 до
управління Пенсійного фонду України в
м. Ізмаїлі та Ізмаїльському районі
Одеської області, третя особа
Ізмаїльська об'єднана Державна
податкова інспекція Головного
управління Міндоходів в Одеській
області про скасування рішень
відповідача № 0207 від 05 червня 2013 року,
№ 0208 від 05 червня 2013 року, № 0209 від 05
червня 2013 року, № 0210 від 05 червня 2013
року про застосування штрафних
санкцій за ненадання розрахунку сум
страхових внесків за
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування.

Вимоги апеляційної скарги
апелянт обґрунтовує тим, що суд першої
інстанції допустив порушення норм
матеріального права, оскільки
відповідно до абзацу п'ятого пункту 7
Прикінцевих та Перехідних положень
Закону України «Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування», що
набрав чинності з 1 січня 2011 року,
стягнення заборгованості зі сплати
страхових внесків за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування та сум
штрафних санкцій, нарахованих та/або не
сплачених у період до 1 січня 2011 року, в
тому числі страхових внесків, строк
сплати яких на 1 січня 2011 року не настав,
здійснюється фондами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування відповідно до
законодавства, що діяло на момент
виникнення такої заборгованості або
застосування штрафних санкцій.

Апелянт зазначає, що суд першої
інстанції дійшов помилкового висновку
щодо відсутності правових підстав для
застосування п. 5 ч. 9 ст. 106 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»,
оскільки до позивача були застосовані
штрафні санкції за неподання звітності
за 2004-2008 роки.

ОСОБА_1 надала письмові
заперечення на апеляційну скаргу, в
яких, з посиланням на дотримання судом
першої інстанції норм матеріального і
процесуального права, з урахуванням
практики Верховного Суду України,
просить апеляційну скаргу залишити без
задоволення, а оскаржену постанову без
змін.

Ухвалюючи постанову про
задоволення адміністративного позову
суд першої інстанції встановив, що
фізична особа - підприємець ОСОБА_1
перебуває на обліку в управлінні
Пенсійного фонду України в м. Ізмаїлі
та Ізмаїльському районі Одеської
області з 14.06.2002 р., як платник страхових
внесків на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування, а з
01.01.2011 року - як платник єдиного внеску
на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування.

Рішеннями начальника управління
Пенсійного фонду України в м. Ізмаїлі
та Ізмаїльському районі Одеської
області від 05.06.20013 № 0207 за неподання
звітності за 2004 р. (термін подання
розрахунку за 2004 р. до 01 квітня 2005 р.) до
позивача застосовані штрафні санкції в
розмірі 170,00грн.; рішенням від 05.06.2013 р. №
0208 за неподання звітності 2005 р. (термін
подання розрахунку за 2005 р. до 01 квітня
2006 р.) до позивача застосовані штрафні
санкції в розмірі 170,00грн.; рішенням від
05.06.2013 р. № 0209 за неподання звітності за
2006 р. (термін подання розрахунку за 2006 р.
до 01 квітня 2007 р.) до позивача
застосовані штрафні санкції в розмірі
170,00 грн.; рішенням від 05.06.2013 р. № 0210 за
неподання звітності за 2007 р. (термін
подання розрахунку за 2007 р. до 01 квітня
2008 р.) до позивача застосовані штрафні
санкції в розмірі 170,00грн.; рішенням від
05.06.2013 р. № 0211 за неподання звітності за
2008 р. (термін подання розрахунку за 2008 р.
до 01 квітня 2009 року) до позивача
застосовані штрафні санкції в розмірі
170,00грн.

Штрафні санкції в загальній сумі 850,00
грн. застосовані за порушення п.4 ч. 2 ст.
17 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», а саме за неподання
розрахунку сум страхових внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування за 2004, 2005, 2006, 2007, 2008 роки,
відповідно до п. 5 ч. 9 ст. 106 зазначеного
Закону.

Суд першої інстанції встановив, що
оскаржені рішення прийняті
відповідачем протиправно, оскільки п. 5
ч. 9 ст. 106 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» втратив чинність з 1 січня
2011 року і не діяв на дату прийняття
відповідачем оскаржених рішень. Також
суд першої інстанції зазначив, що дана
позиція узгоджується з позицією,
висловленою у Постанові Судової палати
в адміністративних справах Верховного
Суду України від 20 листопада 2012 року у
справі № 21-367а12, яка розглядалася з
мотивів неоднакового застосування
касаційним судом одних і тих самих норм
права у подібних відносинах.

Справа розглянута в порядку
письмово провадження, відповідно до п. 1
ч. 1 ст. 197 КАС України.

Заслухавши суддю доповідача,
розглянувши та обговоривши доводи
апеляційної скарги, перевіривши
правильність застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права в межах доводів
апеляційної скарги, апеляційний суд
вважає, що апеляційна скарга не може
бути задоволена.

Апеляційний суд встановив, що суд
першої інстанції повно та всебічно
дослідив та оцінив обставини справи,
надані сторонами докази, правильно
визначив правову природу спірних
правовідносин і закон, який їх регулює.

Апеляційний суд встановив, що 05 червня
посадовими особами відповідача
складені акти про порушення позивачем
п. 4 ч. 2 ст. 17 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», що виразилось у
неподанні позивачем розрахунку сум
страхових внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування за 2004, 2005, 2006, 2007, 2008 роки
(а.с. 6, 8, 10, 12, 14).

Також 05 червня 2013 року відповідачем
були прийняті рішення № 0207, № 0208, № 0209,
№ 0210, № 0211, про застосування до
позивача штрафних санкції на загальну
суму 850,00 грн. відповідно до п. 5 ч. 9 ст. 106
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» за порушення п.4 ч. 2 ст. 17
цього Закону (а.с. 5, 7, 9, 11, 13).

Апеляційний суд погоджується з
висновком суду першої інстанції про
наявність правових підстав для
задоволення позовних вимог та
скасування оскаржених рішень.

За період до 1 січня 2011 року відносини,
що виникали між суб'єктами системи
загальнообов'язкового державного
пенсійного страхування, регулювалися
Законом України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» яким визначалися
платники страхових внесків, порядок їх
нарахування, обчислення та сплати
страхових внесків, стягнення
заборгованості за цими внесками.

Згідно з п. 5 ч. 9 ст. 106 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» за неподання,
несвоєчасне подання, подання не за
встановленою формою або подання
недостовірних відомостей, що
використовуються в системі
персоніфікованого обліку та іншої
звітності, передбаченої
законодавством, до територіальних
органів ПФУ накладається штраф у
розмірі 10 відсотків суми страхових
внесків, які були сплачені або
підлягали сплаті за відповідний
звітний період, за кожний повний або
неповний місяць затримки подання
відомостей, звітності, але не менше
десяти неоподатковуваних мінімумів
доходів громадян, а в разі повторного
протягом року такого порушення - у
розмірі 20 відсотків зазначених сум та
не менше 20 неоподатковуваних мінімумів
доходів громадян.

Відповідно до абз. 5 п. 7 Прикінцевих та
Перехідних положень Закону України
«Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування», що набрав
чинності з 1 січня 2011 року, стягнення
заборгованості зі сплати страхових
внесків за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування та сум
штрафних санкцій, нарахованих та/або не
сплачених у період до 1 січня 2011 року, в
тому числі страхових внесків, строк
сплати яких на 1 січня 2011 року не настав,
здійснюється фондами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування відповідно до
законодавства, що діяло на момент
виникнення такої заборгованості або
застосування штрафних санкцій.

Відповідно до ст. 58 Конституції України
закони та інші нормативно-правові акти
не мають зворотної дії в часі, крім
випадків, коли вони пом'якшують або
скасовують відповідальність особи.

Таким чином, управління Пенсійного
фонду України в м. Ізмаїлі та
Ізмаїльському районі Одеської області
протиправно винесло оскаржені рішення
від 05 червня 2013 року про застосування
до ОСОБА_1 штрафних санкцій за не
подання звітності до органів ПФУ за
2004-2008 роки на підставі п. 5 ч. 9 ст. 106
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», оскільки зазначена норма
Закону втратила чинність з 1 січня 2011
року згідно із Законом України «Про
збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» і не діяла на
дату прийняття відповідачем
оскаржених рішень.

Аналогічна правова позиція висловлена
Верховним Судом України в постанові
від 20 листопада 2012 року по справі №
21-367-а12 (№ ЄДРСР 27996302).

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду першої
інстанції.

Апеляційний суд дійшов висновку, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з дотриманням норм
матеріального і процесуального права,
у зв'язку з чим, відповідно до ст. 200 КАС
України, апеляційна скарга має бути
залишена без задоволення, а оскаржена
постанова - без змін.

Керуючись ст. ст. 70, 71, 195, п. 1 ч. 1 ст.
197, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. ст. 200, 206, 211, 212, ч. 5 ст.
254, ст. 244-2 КАС України, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в м. Ізмаїлі
та Ізмаїльському районі Одеської
області залишити без задоволення, а
постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 14 серпня 2013
року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили через п'ять днів після
направлення її копії особам, які беруть
участь у справі, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили судовим рішенням суду
апеляційної інстанції.

Головуючий: суддя
С.Д.Домусчі

суддя
С.І.Жук

суддя
Л.П.Шеметенко