Справа № 2а-2313/11
Суддя: Ніколін В.В.
Дата ухвалення: 2014-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2014 року
Справа № 9104/36094/12

Колегія суддів Львівського
апеляційного адміністративного суду в
складі:

головуючого судді
Ніколіна В.В.,

суддів
Качмара В.Я., Гінди О.М.,

розглянувши у порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу управління Пенсійного фонду
України в Зборівському районі
Тернопільської області на постанову
Зборівського районного суду
Тернопільської області від 29.07.2011 року
у справі за позовом ОСОБА_1 до
управління Пенсійного фонду України в
Зборівському районі Тернопільської
області про стягнення недоплаченої
щомісячної соціальної допомоги як
дитині війни, -

ВСТАНОВИЛА :

13.07.2011 року ОСОБА_1 звернулася до суду з
адміністративним позовом, у якому
просила визнати неправомірними дії до
управління Пенсійного фонду України в
Зборівському районі Тернопільської
області (далі - УПФ України в
Зборівському районі) у перерахунку
йому пенсії, як дитині війни, та
зобов'язати відповідача провести
перерахунок і виплату йому
передбаченого ст. 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни»
підвищення до пенсії у розмірі 30 %
мінімальної пенсії за віком,
обчисленої згідно із ч. 1 ст. 28 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування», за
період 6 місяців.

Постановою Зборівського районного
суду Тернопільської області від 29.07.2011
року, прийнятою у скороченому
провадженні, вищевказаний позов
задоволено частково, визнано
протиправною відмову УПФ України в
Зборівському районі щодо невиплати
позивачу передбаченого ст. 6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни» підвищення до пенсії і
зобов'язано відповідача провести
нарахування та виплату на користь
ОСОБА_1 такого підвищення до пенсії у
розмірі 30% мінімальної пенсії за віком,
обчисленої згідно із ст. 28 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування», з
13.01.2011 року по 13.07.2011 року з урахуванням
фактично виплачених сум. Разом з тим,
вирішено, що постанова підлягає
негайному виконанню.

У поданій апеляційній скарзі УПФ
України в Зборівському районі просить
зазначену постанову скасувати і
прийняти нову постанову про відмову у
задоволенні вимог позивача в повному
обсязі, посилаючись на порушення судом
першої інстанції норм матеріального і
процесуального права та
невідповідність його висновків
обставинам справи. Апеляційну скаргу
обґрунтовує тим, що законодавство
України не містить жодного
нормативного акту, прийнятого на
виконання вимог ст. 6 Закону України
«Про соціальний захист дітей війни»
про підвищення розміру пенсій дітей
війни на 30 % мінімальної пенсії за віком
та не врегульовує питання про те, які
саме органи мають проводити такі
виплати, за рахунок яких коштів і
джерел. Просить врахувати, що
встановлений ст. 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» мінімальний розмір
пенсії за віком застосовується
виключно для визначення розміру
пенсій, призначених відповідно до
зазначеного Закону, і не може
враховуватися для перерахунків або
підвищень інших пенсій. Вважає, що при
ухваленні оскаржуваного рішення судом
не були взяті до уваги положення
бюджетного законодавства України,
видаткові можливості основного
фінансового документу держави і
Пенсійного фонду України, а також
неправомірно застосовано ст. 256 КАС
України про негайне звернення до
виконання рішення суду першої
інстанції.

З урахуванням вимог ч. 8 ст. 1832 та п. 3 ч. 1
ст. 197 КАС України апеляційний розгляд
справи здійснюється в порядку
письмового провадження за наявними у
справі матеріалами.

Постанова в частині відмови в
задоволенні позовних вимог не
оскаржена, тому відповідно до ч. 1 ст. 195
КАС України в апеляційному порядку не
переглядається.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апелянта у їх сукупності, апеляційний
суд приходить до переконання, що подана
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних мотивів.

Частково задовольняючи позовні вимоги
ОСОБА_1, суд виходив із того, що він
належить до категорії громадян, на яких
поширюються державні соціальні
гарантії дітям війни, а тому має право
на встановлене ст. 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни»
підвищення до пенсії у розмірі 30 %
мінімальної пенсії за віком. Відмова
УПФ України Зборівському районі у
проведенні нарахування і виплати йому
підвищення до пенсії є протиправною.

Такі висновки суду першої інстанції, на
думку апеляційного суду, відповідають
нормам матеріального та
процесуального права і є правильними.

Безспірно встановлено, що позивач є
дитиною війни та згідно із ст. 6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни» мав право на отримання
підвищення виплачуваної йому
відповідачем пенсії на 30 % мінімальної
пенсії за віком.

За чинним законодавством України
розмір мінімальної пенсії за віком
визначається лише за правилами,
передбаченими ч. 1 ст. 28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування». Іншого
нормативно-правового акта, який б
визначав цей розмір або встановлював
інший розмір, немає.

Положення ч. 3 ст. 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», з якої випливає, що
мінімальний розмір пенсії за віком,
встановлений абзацом першим частини
першої цієї статті, застосовується
виключно для визначення розмірів
пенсій, призначених згідно з цим
Законом, на думку апеляційного суду, не
слід брати до уваги при вирішенні
спору, оскільки наявність такої норми
за відсутності іншого мінімального
розміру пенсії за віком не є підставою
для відмови в реалізації
конституційних гарантій та права на
отримання підвищення до пенсії дітям
війни, виходячи з розміру мінімальної
пенсії за віком, як це встановлено
Законом України «Про соціальний захист
дітей війни».

Крім того, оскільки органи Пенсійного
фонду України зобов'язані проводити
нарахування такого підвищення до
втрати позивачем права на нього,
апеляційний суд погоджується з
висновком суду першої інстанції про
неможливість визначення у рішенні
кінцевої дати проведення його
перерахунку.

Враховуючи те, що функції з
призначення, нарахування та виплати
пенсії позивача здійснює Пенсійний
фонд України в особі УПФ України в
Зборівському районі, відповідний
обов'язок правильно покладено на
відповідача у справі.

Достатніх правових підстав чи
застережень щодо неможливості
підвищення пенсії позивача у
передбаченому ст. 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни» розмірі
апеляційний суд не вбачає.

Посилання апелянта на відсутність
бюджетного фінансування встановленого
дітям війни підвищення до пенсії як на
причину невиконання покладених на
державу зобов'язань до уваги не
приймаються, оскільки реалізація
особою права, що пов'язане з отриманням
бюджетних коштів, яке базується на
спеціальних та чинних на час
виникнення спірних правовідносин
нормативно-правових актах
національного законодавства, не може
бути поставлена у залежність від
бюджетних асигнувань (рішення
Європейського суду з прав людини у
справі «Кечко проти України»).

Доводи апелянта на законність
прийнятої постанови по суті не
впливають та вищевказаних висновків
суду не спростовують.

Разом із тим, відповідно до ст. 201 КАС
України підставою для зміни постанови
суду першої інстанції є правильне по
суті вирішення справи, але із
помилковим застосуванням норм
матеріального чи процесуального права.

Вирішуючи даний публічно-правовий спір
суд першої інстанції по суті правильно
вирішив справу, однак при цьому
помилково допустив негайне виконання
ухваленої постанови в цілому, хоча
системний аналіз положень ч. 1 та 2 ст. 256
КАС України вказує на можливість
негайного виконання судових рішень у
справах цієї категорії виключно у
межах суми стягнення за один місяць.
Тому у цій частині оскаржувану
постанову необхідно змінити.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 201, 205, 207, 254 КАС
України апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в
Зборівському районі Тернопільської
області задовольнити частково.

Постанову Зборівського районного суду
Тернопільської області від 29.07.2011 року
у справі № 2а-2313/11 в частині її
допущення до негайного виконання
змінити.

На підставі п. 1 ч. 1 ст. 256 КАС України
допустити зазначену постанову суду від
29.07.2011 року до негайного виконання у
межах суми стягнення за один місяць.

У іншій частині постанову Зборівського
районного суду Тернопільської області
від 29.07.2011 року залишити без змін.

Відповідно до вимог ч.10 ст. 1832 КАС
України постанова є остаточною і
касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя
В.В.Ніколін

Судді
О.М. Гінда

В.Я. Качмар