Справа № 2а-122/242/13
Суддя: Черпак Ю.К.
Дата ухвалення: 2014-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

13 березня 2014 року м.
Київ К/800/11770/14

Суддя Вищого адміністративного суду
України Черпак Ю.К., розглянувши
матеріали касаційної скарги ОСОБА_1 на
ухвалу Залізничного районного суду м.
Сімферополя від 08 листопада 2013 року та
ухвалу Севастопольського апеляційного
адміністративного суду від 10 лютого 2014
року, постанову Залізничного районного
суду м. Сімферополя від 08
листопада 2013 року та постанову
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду від 10 лютого 2014
року у справі за позовом ОСОБА_1 до
Міністерства соціальної політики АР
Крим , Управління праці та соціального
захисту населення Желєзнодорожної
районної ради м. Сімферополя ,
Головного управління Державної
казначейської служби України в АР Крим
про визнання бездіяльності незаконною,
зобов'язання виплатити щорічну грошову
допомогу до 5 травня, стягнення
інфляційних втрат і 3% річних,
зобов'язання утриматись від вчинення
певних дій,

встановив:

У грудні 2008 року ОСОБА_1 звернувся в суд
з позовом до Міністерства соціальної
політики Автономної Республіки Крим,
Управління праці та соціального
захисту населення Желєзнодорожної
районної ради м. Сімферополя, Головного
управління Державної казначейської
служби України в АР Крим та після
неодноразових уточнень позовних вимог
у заяві від 20.06.2013 р. остаточно просив:
визнати право на отримання у повному
обсязі щорічної одноразової грошової
допомоги за державними гарантіями,
встановленими частиною 5 статті 13
Закону України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту», порушене з 2005 року по
теперішній час; визнати неправомірною
бездіяльність Міністерства праці та
соціальної політики України АР Крим і
Управління праці та соціального
захисту населення Желєзнодорожної
районної ради м. Сімферополя, яка
виразилась у відмові в поновленні прав
позивача щодо виплати щорічної
одноразової грошової допомоги в
розмірі 8 мінімальних пенсій за віком;
стягнути з відповідачів борг за
державними зобов'язаннями за незаконно
невиплачену позивачу у повному обсязі
в розмірі 8 мінімальних пенсій за віком
щорічну одноразову грошову допомогу за
період з 2005 року по 2013 рік включно;
стягнути з відповідачів штрафні
санкції (індекс інфляції та 3% річних) за
незаконне затримання виплат у повному
обсязі щорічної одноразової грошової
допомоги за період з 2005 року по 2013 рік
включно; зобов'язати Міністерство
праці та соціальної політики України
АР Крим, Управління праці та
соціального захисту населення
Желєзнодорожної районної ради м.
Сімферополя утриматись від дій,
спрямованих на обмеження прав позивача
щодо виплати грошових сум в меншому
розмірі, ніж зазначено у частині 5
статті 13 Закону України «Про статус
ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту», а саме менше 8
мінімальних пенсій за віком.

Ухвалою Залізничного районного суду м.
Сімферополя від 08 листопада 2013 року,
залишеною без змін ухвалою
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду від 10 лютого 2014
року, позовні вимоги ОСОБА_1 в частині
визнання права на отримання у повному
обсязі щорічної одноразової грошової
допомоги за державними гарантіями,
встановленими частиною 5 статті 13
Закону України "Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту", і стягнення заборгованості з
виплати вказаної допомоги за період з
2005 року по 2007 рік залишено без розгляду.
Судові рішення мотивовані тим, що
позивач без поважних причин пропустив
річний строк звернення до суду із
зазначеними позовними вимогами,
оскільки про порушення своїх прав він
повинен був дізнатись у період з 2005
року по 2007 рік при отриманні щорічної
грошової допомоги, однак до суду
звернувся лише 27 грудня 2008 року.

Постановою Залізничного районного
суду м. Сімферополя від 08 листопада 2013
року позов задоволено частково:
зобов'язано Управління праці та
соціального захисту населення
Желєзнодорожної районної ради м.
Сімферополя провести ОСОБА_1
відповідно до частини 5 статті 13 Закону
України "Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту"
перерахунок одноразової грошової
допомоги до 5 травня з розрахунку 8
мінімальних пенсій за віком за період з
2009 року по 2011 рік та за 2013 рік,
виплативши недоплачені за цей час суми.
В задоволенні позовних вимог за 2008, 2012
роки та в решті позовних вимог
відмовлено.

Постановою Севастопольського
апеляційного адміністративного суду
від 10 лютого 2014 року скасовано
постанову Залізничного районного суду
м. Сімферополя від 08 листопада 2013 року в
частині задоволення позовних вимог за
2013 рік та ухвалено в цій частині нове
рішення про відмову в задоволенні
позову. В іншій частині судове рішення
залишено без змін.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог за 2008 і 2012 роки, суди обох
інстанцій виходили з того, що грошова
допомога до 5 травня за 2008 рік виплачена
позивачу 23.04.2008 р. в розмірі,
встановленому постановою Кабінету
Міністрів України від 12.03.2008 р. № 183 на
виконання Закону України "Про
Державний бюджет України на 2008 рік та
про внесення змін до деяких
законодавчих актів України", а за 2012 рік
- в розмірі, визначеному постановою
Кабінету Міністрів України від 28.12.2011 р.
№ 1381 на виконання Закону України "Про
Державний бюджет на 2012 рік", що були
чинними на час проведення відповідних
виплат і підлягали застосуванню.
Рішення про відмову в задоволенні
позовних вимог за 2013 рік апеляційний
суд мотивував тим, що відповідач
правомірно виплатив позивачу вказану
грошову допомогу в розмірі,
встановленому постановою Уряду від
13.03.2013 р. № 149, якому пунктом 4
Прикінцевих положень Закону України
"Про Державний бюджет на 2013 рік"
делеговано право визначити розміри
даного виду державної допомоги.
Водночас виплата позивачу грошової
допомоги до 5 травня за період з 2009 року
по 2011 рік в розмірах, менших за 8
мінімальних пенсій за віком, є
неправомірною, оскільки дія частини 5
статті 13 Закону України "Про статус
ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту" у ці періоди не
зупинялась і не змінювалась. Щодо
вимоги про стягнення з відповідачів
інфляційних втрат та 3% річних, то суди
попередніх інстанцій дійшли висновку
про відсутність підстав для
застосування до даного
публічно-правового спору положень
цивільного законодавства про правові
наслідки порушення грошового
зобов'язання.

У касаційній скарзі ОСОБА_1,
посилаючись на порушення судами першої
та апеляційної інстанцій норм
матеріального і процесуального права,
просить скасувати судові рішення про
залишення позовної заяви без розгляду
та змінити судові рішення в частині
відмови в задоволенні позовних вимог
за 2008, 2012, 2013 роки та стягнення інфляції
і 3% річних за кожний рік порушення
конституційних прав.

Згідно з пунктом 4 частини другої
статті 213 КАС України касаційна скарга
має містити обґрунтування вимог особи,
що подає касаційну скаргу, із
зазначенням того, у чому полягає
порушення норм матеріального чи
процесуального права та як вони
вплинули на правильність вирішення
справи.

Відповідно до положень пункту 5 частини
п'ятої статті 214 КАС України
суддя-доповідач відмовляє у відкритті
касаційного провадження у справі, якщо
касаційна скарга є необґрунтованою і
викладені в ній доводи не викликають
необхідності перевірки матеріалів
справи.

Виходячи зі змісту касаційної скарги
та оскаржуваних судових рішень, які
відповідають усталеній практиці
Вищого адміністративного суду України
з цих питань, касаційна скарга є
необґрунтованою, а викладені в ній
доводи не викликають необхідності
перевірки матеріалів справи, оскільки
заявник не навів підстав, які б
дозволили вважати, що суди неправильно
застосували норми матеріального або
процесуального права.

Керуючись статтями 211, 213, пунктом 5
частини п'ятої статті 214 Кодексу
адміністративного судочинства
України,

ухвалив:

Відмовити у відкритті касаційного
провадження за касаційною скаргою
ОСОБА_1 на ухвалу Залізничного
районного суду м. Сімферополя від 08
листопада 2013 року та ухвалу
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду від 10 лютого 2014
року, постанову Залізничного районного
суду м. Сімферополя від 08 листопада 2013
року та постанову Севастопольського
апеляційного адміністративного суду
від 10 лютого 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_1 до Міністерства праці та
соціальної політики АР Крим ,
Управління праці та соціального
захисту населення Желєзнодорожної
районної ради м. Сімферополя ,
Головного управління Державної
казначейської служби України в АР Крим
про визнання бездіяльності незаконною,
зобов'язання виплатити щорічну грошову
допомогу до 5 травня, стягнення
інфляційних втрат і 3% річних,
зобов'язання утриматись від вчинення
певних дій.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя
Ю.К. Черпак