Справа № 810/6228/13-а
Суддя: Бужак Н.П.
Дата ухвалення: 2014-03-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
810/6228/13-а Головуючий у
1-й інстанції: Балаклицький А.І.
Суддя-доповідач: Бужак Н.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

Головуючого судді: Бужак Н.П.,

суддів: Твердохліб В.А,. Троян Н.М.,

при секретарі: Савін І.В.,

розглянувши у судовому засіданні
апеляційну скаргу Броварської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Київській області на
постанову Київського окружного
адміністративного суду від 26 листопада
2013 року у справі за позовом Товариства
з обмеженою відповідальністю «Моноліт
Спец Буд» до Броварської об`єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Київській області про визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення - рішення, -

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Моноліт Спец Буд"
звернулась до Київського окружного
адміністративного суду з позовом до
Броварської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Київській
області про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень від 27.06.2013 № та
№.

Постановою Київського окружного
адміністративного суду від 26 листопада
2013 року позов задоволено.

Не погоджуючись із зазначеною
постановою, відповідач по справі подав
апеляційну скаргу, в якій просив
скасувати постанову Київського
окружного адміністративного суду від 11
жовтня 2013 року та ухвалити нову, якою в
задоволені позовних вимог відмовити.

Враховуючи, що в матеріалах справи
достатньо письмових доказів для
правильного вирішення апеляційної
скарги, а особиста участь сторін в
судовому засіданні - не обов'язкова,
колегія суддів відповідно до ч.4 ст. 196
КАС України визнала можливим проводити
апеляційний розгляд справи за
відсутності представників сторін.

Згідно ст. 41 КАС України фіксування
судового засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснювалося.

Перевіривши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню виходячи з
наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що
в травні 2013 року Броварською ОДПІ
Київської області ДПС на підставі
наказу від 17.05.2013 №511 та відповідно до
п.п.20.1.4 п. 20.1 ст. 20, п. 75.1 ст. 75, п.п.78.1.1 п. 78.1
ст. 78, ст. 79 Податкового кодексу України
проведено документальну позапланову
невиїзну перевірку Товариства з
обмеженою відповідальністю "Моноліт
Спец Буд" з питань дотримання вимог
податкового законодавства по
взаємовідносинах з ТОВ "Альтаір Альфа
Плюс" за період з 01.07.2012 року по 30.09.2012
року.

За результатами перевірки складено Акт
від 24.05.2013 року №437/22-5/37892594.

Перевіркою встановлено порушення
позивачем вимог податкового
законодавства, а саме:

- п. 138.2, п. 138.4, п. 138.6, п. 138.8 ст. 138, п.п.139.1.9
п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України
від 02.12.2010 №2755-VІ, в результаті чого
позивачем занижено податок на прибуток
в розмірі 7541 грн., в тому числі за ІІ-ІІІ
квартали 2012 року в розмірі 7541 грн.;

- п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 200.1, п. 200.2 ст.
200 Податкового кодексу України від
02.12.2010 №2755-VІ, п.п.2.4 п. 2 Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995 №88, в результаті чого
позивачем занижено податкові
зобов'язання з податку на додану
вартість, що підлягає сплаті
(перерахуванню) на загальну суму 7181
грн., в тому числі в серпні 2012 року в
сумі 7181 грн.

На підставі висновків акта перевірки
від 24.05.2013 року №437/22-5/37892594 Броварською
ОДПІ Київської області ДПС прийняті
податкові повідомлення-рішення: №
від 27.06.2013, згідно з яким позивачу
збільшено суму грошового зобов'язання
за платежем "податок на додану
вартість" у розмірі 8976 грн., з яких: 7181
грн. - за основним платежем; 1795 грн. - за
штрафними (фінансовими) санкціями та №
від 27.06.2013, згідно з яким позивачу
збільшено суму грошового зобов'язання
за платежем "податок на прибуток
приватних підприємств" у розмірі 9426
грн., з яких: 7541 грн. - за основним
платежем; 1885 грн. - за штрафними
(фінансовими) санкціями.

Колегія суддів апеляційної інстанції
погоджується з висновками суду першої
інстанції, щодо задоволення позовних
вимог, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, в
липні-серпні 2012 року ТОВ "Моноліт Спец
Буд" (Покупець) мав взаємовідносини з
ТОВ "Альтаір Альфа Плюс" (Продавець)
щодо купівлі товарно-матеріальних
цінностей - арматури.

Загальна вартість
товарно-матеріальних цінностей -
арматури за вказаними господарськими
операціями становила 43086,97 грн., у т.ч.
ПДВ - 7181,46 грн.

Факт продажу товарно-матеріальних
цінностей підтверджується видатковими
накладними від 31.07.2012 №РН-0001603, від
30.08.2012 РН-0001695.

В оплату за отримані
товарно-матеріальні цінності -
арматури позивач на підставі
рахунків-фактур від 31.07.2012 №СФ-0006726, від
28.08.2012 №СФ-0007612 перерахував на рахунок
ТОВ "Альтаір Альфа Плюс" кошти в сумі
43086,97 грн., у т.ч. ПДВ - 7181,46 грн.

На підтвердження розрахунків та сплати
у складі ціни товару податку на додану
вартість за вказаними господарськими
операціями позивач отримав від ТОВ
"Альтаір Альфа Плюс" податкові накладні
від 31.07.2012 №151 на суму 27485,96 грн., у т.ч.
ПДВ - 4580,99 грн., від 28.08.2012 №129 на суму
15601,01 грн., у т.ч. ПДВ - 2600,17 грн.

Суми податку на додану вартість,
підтверджені зазначеними податковими
накладними, позивач включив до складу
податкового кредиту в липні 2012 року в
розмірі 4580,99 грн. та в серпні 2012 року в
розмірі 2600,17 грн., відобразив у реєстрі
отриманих податкових накладних та
відобразив у податкових деклараціях з
податку на додану вартість за липень та
серпень 2012 року.

Тобто, позивачем надано первинні
документи, які підтверджують факт
здійснення господарських операцій
щодо купівлі у ТОВ "Альтаір Альфа Плюс"
товарно-матеріальних цінностей -
арматури.

Надаючи правову оцінку відносинам, що
виникли між сторонами, колегія суддів
зазначає наступне.

Відповідно до статті 149 Податкового
кодексу України податковою базою для
цілей оподаткування податком на
прибуток визнається грошове вираження
прибутку як об'єкта оподаткування,
визначеного згідно із статтею 134 цього
Кодексу, з урахуванням положень статей
135 - 137 та 138 - 143 цього Кодексу.

Згідно з підпунктом 134.1.1 пункту 134.1
статті 134 Податкового кодексу України
прибуток із джерелом походження з
України та за її межами визначається
шляхом зменшення суми доходів звітного
періоду, визначених згідно зі статтями
135 - 137 цього Кодексу, на собівартість
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг та суму інших витрат
звітного податкового періоду,
визначених згідно зі статтями 138 - 143
цього Кодексу, з урахуванням правил,
встановлених статтею 152 цього Кодексу.

Витрати у розумінні Податкового
кодексу України - це сума будь-яких
витрат платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних для провадження
господарської діяльності платника
податку, в результаті яких
відбувається зменшення власного
капіталу (крім змін капіталу за рахунок
його вилучення або розподілом
власником) (підпункт 14.1.27 пункту 14.1
статті 14 Податкового кодексу України).

До складу валових витрат що
враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування відповідно до пункту 138.1
статті 138 Податкового кодексу України,
входять: витрати від операційної
діяльності, які визначаються згідно з
пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, 138.11 цієї статті:
інші витрати, визначені згідно з
пунктами 138.5, 138.10 -138.12 цієї статті,
пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього
Кодексу; крім витрат, визначених у
пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139
цього Кодексу.

При цьому, згідно з підпунктом 138.2
статті 138 Податкового кодексу України
витрати, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

Відповідно до підпункту 139.1.9 пункту 139.1
статті 139 Податкового кодексу України
не включаються до складу валових
витрат витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими первинними
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення бухгалтерського обліку та
нарахування податку.

Однак, як встановлено під час судового
розгляду, кошти сплачені ТОВ "Альтаір
Альфа Плюс" в оплату за отримані
товарно-матеріальні цінності -
арматури, є пов'язаними з основною
діяльністю позивача, а витрати
підтверджуються документально.

Це означає, що податкове
повідомлення-рішення № від 27.06.2013,
згідно з яким позивачу збільшено суму
грошового зобов'язання за платежем
"податок на прибуток приватних
підприємств" у розмірі 9426 грн. є
протиправним та підлягає скасуванню.

З приводу визначення позивачем
податкових зобов'язань з податку на
додану вартість суд зазначає наступне.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44
Податкового кодексу України для цілей
оподаткування платники податків
зобов'язані вести облік доходів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством. Платникам
податків забороняється формування
показників податкової звітності,
митних декларацій на підставі даних, не
підтверджених документами, що
визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до пункту 185.1 статті 185
Податкового кодексу України об'єктом
оподаткування ПДВ є операції платників
податку, зокрема, з постачання послуг,
місце постачання яких розташоване на
митній території України, відповідно
до статті 186 цього Кодексу.

Порядок формування податкового
кредиту з податку на додану вартість
визначено статтею 198 Податкового
кодексу України, згідно з якою право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій, зокрема, з придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг.

Датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається: дата
тієї події, що відбулася раніше: дата
списання коштів з банківського рахунка
платника податку на оплату
товарів/послуг; дата отримання
платником податку товарів/ послуг, що
підтверджено податковою накладною
(пункт 198.2 статті 198 Податкового кодексу
України на час вчинення спірних
операцій та видачі податкової
накладної).

Відповідно до пункту 198.3 статті 198
Податкового кодексу України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з придбанням
або виготовленням товарів (у тому числі
при їх імпорті) та послуг з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

В силу положень пункту 198.6 статті 198
Податкового кодексу України не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними або оформлені з порушенням
вимог чи не підтверджені митними
деклараціями (іншими подібними
документами згідно з пунктом 201.11
статті 201 цього Кодексу). У разі якщо на
момент перевірки платника податку
органом державної податкової служби
суми податку, які попередньо віднесені
до податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
пунктом документами, платник податку
несе відповідальність відповідно до
закону (пункт 198.6 статті 198 Податкового
кодексу України).

Податкова накладна виписується у двох
примірниках у день виникнення
податкових зобов'язань продавця.
Оригінал податкової накладної
видається покупцю, копія залишається у
продавця товарів/послуг (пункт 201.4
статті 201 Податкового кодексу України).

Податкова накладна є податковим
документом і одночасно відображається
у податкових зобов'язаннях і реєстрі
виданих податкових накладних продавця
та реєстрі отриманих податкових
накладних покупця (пункт 201.6 статті 201
Податкового кодексу України).

Пунктом 201.10 статті 201 Податкового
кодексу України передбачено, що
податкова накладна видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту.

Відповідно до пунктів 198.1, 198.2 статті 198
Податкового кодексу України право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у платника податку в
разі здійснення операцій з придбання
або виготовлення товарів (у тому числі
в разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг. Датою виникнення
права платника податку на віднесення
сум податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг або
дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

В силу пункту 198.6 Податкового кодексу
України в разі якщо платник податку не
включив у відповідному звітному
періоді до податкового кредиту суму
податку на додану вартість на підставі
отриманих податкових накладних, таке
право зберігається за ним протягом 365
календарних днів з дати складання
податкової накладної.

Таким чином, при отриманні податкових
накладних від ТОВ "Альтаір Альфа Плюс",
які засвідчують отримання
товарно-матеріальних цінностей -
арматури, у позивача виникло право на
податковий кредит.

Відповідно до статті 215 Цивільного
кодексу України підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.

Якщо недійсність правочину
встановлена законом, такий правочин
вважається нікчемним (ч. 2 ст. 215 ЦК
України).

В силу статті 228 Цивільного кодексу
України правочин вважається таким, що
порушує публічний порядок, якщо він був
спрямований на порушення
конституційних прав і свобод людини і
громадянина, знищення, пошкодження
майна фізичної або юридичної особи,
держави, Автономної Республіки Крим,
територіальної громади, незаконне
заволодіння ним. Правочин, який порушує
публічний порядок, є нікчемним.

Факт отримання товарно-матеріальних
цінностей - арматури та оплата їх
вартості підтверджуються
документально, господарські операції
належним чином відображено у
бухгалтерському і податковому обліку
позивача та у податковій звітності;
право на формування податкового
кредиту з податку на додану вартість
підтверджується податковими
накладними.

Відповідачем не надано до суду доказів,
які б свідчили про недійсність
правочину щодо купівлі
товарно-матеріальних цінностей -
арматури, укладеного між позивачем та
ТОВ "Альтаір Альфа Плюс".

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів апеляційної інстанції
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що податковим органом не
доведено факт того, що господарські
операції з приводу купівлі
товарно-матеріальних цінностей -
арматури є фіктивними або
безтоварними, не доведено
недобросовісності позивача та його
контрагента - ТОВ "Альтаір Альфа Плюс",
оскільки позиція податкового органу
ґрунтується виключно на припущеннях,
які не підтвердженні належними
доказами і не мають фактичного та
правового обґрунтування.

Доводи апелянта не спростовують
висновків суду першої інстанції, а тому
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає.

Відповідно до статті 198, 200 КАС України
за наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду першої
інстанції суд апеляційної інстанції
має право, зокрема, залишити апеляційну
скаргу без задоволення, а постанову
суду - без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 160, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС
України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Броварської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Київській області
залишити без задоволення, а постанову
Київського окружного
адміністративного суду від 26 листопада
2013 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена
до Вищого адміністративного суду
України в порядок і строки, визначені
ст. 212 КАС України.

Головуючий суддя:
Бужак Н.П.

Судді:
Твердохліб В.А.

Троян Н.М.

Головуючий суддя
Бужак Н.П.

Судді:
Твердохліб В.А.

Троян Н.М.