Справа № 801/1085/14
Суддя: Маргарітов М.В.
Дата ухвалення: 2014-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
ПОСТАНОВА

Іменем України

м. Сімферополь

11 березня 2014 року (11:13) Справа №801/1085/14

Окружний адміністративний суд
Автономної Республіки Крим у складі
головуючого судді Маргарітова М.В., при
секретарі Ходус Д.О., розглянувши у
відкритому судовому засіданні
адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Еврика"

до Державної податкової інспекції
у м.Сімферополі Головного управління
Міндоходів в Автономній Республіці
Крим

про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення

за участю:

від позивача - представник Шереметьєва
Я.Л.

від відповідача - представник Петришак
М.Я.

Обставини справи: ТОВ «Еврика»
звернулось до Окружного
адміністративного суду АР Крим із
адміністративним позовом до Державної
податкової інспекції у м. Сімферополі
Головного управління Міндоходів в АР
Крим і просить визнати протиправним та
скасувати податкове повідомлення -
рішення від 21.01.2014р. №, яким
збільшено суму грошового зобов'язання
з ПДВ на загальну суму 155416,00грн. з яких
за основним платежем 124333грн., за
штрафними санкціями 31083грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач
посилається на необґрунтованість
висновків відповідача про порушення
податкового законодавства, зроблених в
акті перевірки, на підставі яких
відповідачем прийнято протиправне
податкове повідомлення - рішення. На
думку позивача, висновки зроблені
відповідачем з формальних підстав, без
фактичного з'ясування обставин, що мали
місце при веденні господарської
діяльності позивача.

Відповідач заперечує щодо позовних
вимог, просить відмовити у їх
задоволенні. Правова позиція
відповідача викладена у письмових
запереченнях на позов.

Вивчивши обставини справи, заслухавши
представників сторін, дослідивши
надані докази та оцінивши їх у
сукупності, суд

ВСТАНОВИВ:

Державною податковою інспекцією у м.
Сімферополі ГУ Міндоходів в АР Крим
проведено невиїзну позапланову
перевірку TOB «Евріка» () з
питань з питань взаємовідносин із TOB
«Бріспонт» () за період
червень 2013р. та відображення їх в
податковій звітності. За результатами
перевірки складений акт перевірки від
18.12.2013року №1925/22.7/30120562 (далі - акт
перевірки), яким встановлені порушення
п.п. 198.1, п. 198.2, п. 198.6 ст.198, п.185.1 ст. 185,
п.188.1 ст. 188, п.187.1 ст. 187 Податкового
кодексу України, що призвело до
завищення податкового кредиту на суму
ПДВ 124333грн., в результаті чого
донараховано суму ПДВ до сплати в
бюджет в розмірі 124333 грн.

На підставі акту перевірки Державною
податковою інспекцією у м. Сімферополі
ГУ Міндоходів в АР Крим прийнято
податкове повідомлення - рішення від
21.01.2014р. №, яким збільшено суму
грошового зобов'язання з ПДВ на
загальну суму 155416,00грн. з яких за
основним платежем 124333грн., за штрафними
санкціями 31083грн.

Позовні вимоги підлягають задоволенню
з наступних підстав.

Стаття 19 Конституції України
зобов'язує орган влади діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, передбачені Конституцією та
законами України.

Перевіркою було встановлено, що в
перевіряємому періоді TOB «Еврика» мало
взаємовідносини з підприємством -
постачальником товарів TOB «Бріспонт», у
якого придбало роботи з реконструкції
нежилої будівлі, за рахунок чого TOB
«Еврика» був сформований податковий
кредит з ПДВ на суму 124333,33грн.

З акту перевірки вбачається, що
керуючись даними акту про проведення
зустрічної звірки ТОВ «Бріспонт» з
питання дотримання законодавства по
взаємовідносинах з ТОВ «Аркан» від
22.10.2013р. №1022/26-58-22-07/38185611, складеного ДПІ
у Солом`янському районі ГУ Міндоходів
м. Києва, яким встановлено відсутність
реальності правочинів між ТОВ
«Бріспонт» та ТОВ «Аркан», відповідач в
акті зробив висновок про неможливість
поставки ТОВ «Бріспонт» товарів (робіт,
послуг) контрагентам - покупцям, яким є
TOB «Еврика».

Статтею 185 ПК України встановлено
визначення об'єкта оподаткування
податком на додану вартість.

Так, відповідно до п.п. "а", "б", п.п. 185.1 ПК
України встановлено, що об'єктом
оподаткування є операції платників
податку з постачання товарів, місце
постачання яких розташоване на митній
території України, відповідно до
статті 186 цього Кодексу, у тому числі
операції з передачі права власності на
об'єкти застави позичальнику
(кредитору), на товари, що передаються
на умовах товарного кредиту, а також з
передачі об'єкта фінансового лізингу в
користування
лізингоотримувачу/орендарю;
постачання послуг, місце постачання
яких розташоване на митній території
України, відповідно до статті 186 цього
Кодексу.

Відповідно до п. 200.1 ст. 200 ПК України,
сума податку, що підлягає сплаті
(перерахуванню) до Державного бюджету
України або бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
(податкового) періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
(податкового) періоду.

Податкове зобов'язання для цілей
розділу V цього Кодексу - загальна сума
податку на додану вартість, одержана
(нарахована) платником податку в
звітному (податковому) періоді, що
встановлено п.п. 14.1.179 ст.14 ПК України.

У відповідності до п.п. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14
ПК України, податковий кредит - сума, на
яку платник податку на додану вартість
має право зменшити податкове
зобов'язання звітного (податкового)
періоду, визначена згідно з розділом V
цього Кодексу.

Право на віднесення сум податку до
податкового кредиту згідно п. 198.1 ст. 198
ПК України виникає у разі здійснення
операцій в т.ч. з придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг.

Згідно п. 198.2. ст. 198 ПК України, датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Відповідно п. 198.3. ст. 198 ПК України,
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку в т.ч. з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку. Право на нарахування
податкового кредиту виникає незалежно
від того, чи такі товари/послуги та
основні фонди почали
використовуватися в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку протягом
звітного податкового періоду, а також
від того, чи здійснював платник податку
оподатковувані операції протягом
такого звітного податкового періоду.

Пунктом 198.6 ст. 198 ПК України
встановлено, що не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
або оформлені з порушенням вимог чи не
підтверджені митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу). У
разі якщо на момент перевірки платника
податку органом державної податкової
служби суми податку, які попередньо
віднесені до податкового кредиту,
залишаються не підтвердженими
зазначеними цим пунктом документами,
платник податку несе відповідальність
відповідно до закону.

Відповідно до п. 201.8 ст. 201 ПК України,
право на нарахування податку та
складання податкових накладних
надається виключно особам,
зареєстрованим як платники податку в
порядку, передбаченому статтею 183 цього
Кодексу.

Згідно п. 201.1 ст. 201 ПК України, платник
податку зобов'язаний надати покупцю
(отримувачу) на його вимогу підписану
уповноваженою платником особою та
скріплену печаткою податкову накладну,
у якій зазначаються в окремих рядках: а)
порядковий номер податкової накладної;
б) дата виписування податкової
накладної; в) повна або скорочена назва,
зазначена у статутних документах
юридичної особи або прізвище, ім'я та по
батькові фізичної особи,
зареєстрованої як платник податку на
додану вартість, - продавця
товарів/послуг; г) податковий номер
платника податку (продавця та покупця);
ґ) місцезнаходження юридичної особи -
продавця або податкова адреса фізичної
особи - продавця, зареєстрованої як
платник податку; д) повна або скорочена
назва, зазначена у статутних
документах юридичної особи або
прізвище, ім'я та по батькові фізичної
особи, зареєстрованої як платник
податку на додану вартість, - покупця
(отримувача) товарів/послуг; е) опис
(номенклатура) товарів/послуг та їх
кількість, обсяг; є) ціна постачання без
урахування податку; ж) ставка податку
та відповідна сума податку в цифровому
значенні; з) загальна сума коштів, що
підлягають сплаті з урахуванням
податку; и) вид цивільно-правового
договору.

Пунктом 201.6 ст. 201 ПК України
встановлено, що податкова накладна є
податковим документом і одночасно
відображається у податкових
зобов'язаннях і реєстрі виданих
податкових накладних продавця та
реєстрі отриманих податкових
накладних покупця. Органи державної
податкової служби за даними реєстрів
виданих та отриманих податкових
накладних, наданих в електронному
вигляді, повідомляють платника податку
про наявність у такому реєстрі
розбіжностей з даними контрагентів.
При цьому платник податку протягом 10
днів після отримання такого
повідомлення має право уточнити
податкові зобов'язання без
застосування штрафних санкцій,
передбачених розділом II цього Кодексу.
Податкова накладна згідно п. 201.7 ПКУ
виписується на кожне повне або
часткове постачання товарів/послуг, а
також на суму коштів, що надійшли на
поточний рахунок як попередня оплата
(аванс).

Згідно п. 201.10 ст. 201 ПК України,
податкова накладна видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту.

Статтею 1 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" встановлено, що
господарська операція - дія або подія,
яка викликає зміни в структурі активів
та зобов'язань, власному капіталі
підприємства.

Статтею 2 вказаного Закону встановлено,
що бухгалтерський облік є обов'язковим
видом обліку, який ведеться
підприємством.

Відповідно до положень ст. 9 Закону
України "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні"
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.
Первинні та зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Інформація, що міститься у прийнятих до
обліку первинних документах,
систематизується на рахунках
бухгалтерського обліку в регістрах
синтетичного та аналітичного обліку
шляхом подвійного запису їх на
взаємопов'язаних рахунках
бухгалтерського обліку. Операції в
іноземній валюті відображаються також
у валюті розрахунків та платежів по
кожній іноземній валюті окремо. Дані
аналітичних рахунків повинні бути
тотожні відповідним рахункам
синтетичного обліку на перше число
кожного місяця.

Відповідальність за несвоєчасне
складання первинних документів і
регістрів бухгалтерського обліку та
недостовірність відображених у них
даних несуть особи, які склали та
підписали ці документи.

Відповідно до пункту 2.1 Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку (затверджено
наказом Міністерства фінансів України
від 24 травня 1995 року N 88, зареєстровано в
Міністерстві юстиції України 5 червня
1995 року N 168/704) (Далі по тексту -
положення) первинні документи - це
письмові свідоцтва, що фіксують та
підтверджують господарські операції,
включаючи розпорядження та дозволи
адміністрації (власника) на їх
проведення. Господарські операції - це
факти підприємницької та іншої
діяльності, що впливають на стан майна,
капіталу, зобов'язань і фінансових
результатів.

Пунктом 2.4 вказаного Положення
встановлено, що первинні документи
повинні мати такі обов'язкові
реквізити: найменування підприємства,
установи, від імені яких складений
документ, назва документа (форми),
дата і місце складання, зміст та обсяг
господарської операції, одиниця виміру
господарської операції (у
натуральному та/або вартісному виразі),
посади і прізвища осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції
і правильність її оформлення,
особистий чи електронний підпис або
інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Відповідно до п. 2.7. зазначеного
Положення, первинні документи
складаються на бланках типових і
спеціалізованих форм, затверджених
відповідним органом державної влади.
Документування господарських операцій
може здійснюватись із використанням
виготовлених самостійно бланків, які
повинні містити обов'язкові реквізити
чи реквізити типових або
спеціалізованих форм.

Пунктом 3.1. Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку встановлено, що
облікові регістри - це носії
спеціального формату (паперові,
електронні) у вигляді відомостей,
ордерів, книг, журналів, машинограм
тощо, призначені для хронологічного,
систематичного або комбінованого
нагромадження, групування та
узагальнення інформації з первинних
документів, що прийняті до обліку.

Відповідно до п. 3.2. Положення,
інформація до облікових регістрів
переноситься після перевірки
первинних документів за формою і
змістом.

Відповідно до п. 3.5. Положення,
перенесення інформації з первинних
документів до облікових регістрів
повинно здійснюватися в міру її
надходження до місця обробки
(бухгалтерія, обчислювальна
установка), проте не пізніше терміну, що
забезпечує своєчасну виплату
заробітної плати, складання
бухгалтерської і статистичної
звітності, декларацій і розрахунків.

Відповідно до п. 3.7. Положення,
інформація про господарські операції
підприємства, установи за звітний
період (місяць, квартал, рік) з
облікових регістрів переноситься у
згрупованому вигляді до
бухгалтерських звітів, порядок
складання яких встановлюється
відповідними нормативно-правовими
актами.

Згідно до положень частин 1,2 ст. 67
Господарського кодексу України,
відносини підприємства з іншими
підприємствами, організаціями,
громадянами в усіх сферах
господарської діяльності здійснюються
на основі договорів.

Підприємства вільні у виборі предмета
договору, визначенні зобов'язань, інших
умов господарських взаємовідносин,
що не суперечать законодавству
України.

Абзацом 4 частини 1 ст. 174 ГК України
встановлено, що господарські
зобов'язання можуть виникати з
господарського договору та інших
угод, передбачених законом, а також з
угод, не передбачених законом, але
таких, які йому не суперечать.

Матеріали справи свідчать, що у період,
який перевірявся відповідачем, позивач
мав господарські відносини з ТОВ
«Бріспонт».

За договором оренди землі, укладеним
ТОВ «Евріка» з Одеською міською радою,
що зареєстрований у Державному реєстрі
земель 04.07.2008р. позивач отримав в оренду
земельну ділянку, що розташована в м.
Одеса, по вул. Розкидайлівській, 65,
площею 2725кв.м. Згідно п. 5.1 договору
оренди, земельна ділянка передається в
оренду ТОВ «Евріка» для експлуатації
будівель та споруд виробничої бази.

01.02.2013р. між ТОВ «Еврика» (замовник) та
ТОВ «Бріспонт» (підрядник) укладений
договір підряду №05-ч-06-13 відповідно до
умов якого підрядник зобов'язується за
завданням замовника на свій ризик
власними або залученими силами
виконати роботи з реконструкції
нежилої будівлі в м. Одеса, по вул.
Розкидайлівській, 65.

Сторонами договору визначена
договірна ціна, складені наступні
документи: локальний кошторис,
підсумкова відомість, довідка про
вартість виконаних будівельних
робіт,акт приймання виконаних
будівельних робіт за формою КБ-2в.

ТОВ «Бріспонт» виписана позивачу
податкова накладна від 12.06.2013р. на
загальну суму 621666,67грн., у т.ч. ПДВ
124333,33грн. за номенклатурою послуг -
будівельні роботи по договору №05-ч-06-13
від 01.02.2013р.

Документи створені у ході виконання
укладених між позивачем та
контрагентами договорів, які вказані
вище, в силу норм Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" є первинними
документами, що фіксують факти
здійснення господарських операцій, та
є підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій.

Створені у результаті господарських
операцій між позивачем та контрагентом
первинні документи оформлені
відповідно до вимог чинного
законодавства та є належним
підтвердженням формування позивачем, у
періоді, що перевірявся, податкового
кредиту з ПДВ.

Акт перевірки в свою чергу не містить
встановлення факту недоліків в
оформленні даних документів, або
відсутності їх оформлення.

Наказом Мінрегіонбуду України від
04.12.2009 №554 «Про затвердження примірних
форм первинних документів з обліку в
будівництві» (що діяв на час складання
акту виконаних робіт) затверджено
примірні форми первинних облікових
документів у будівництві № КБ-2в "Акт
приймання виконаних будівельних робіт"
та № КБ-3 "Довідка про вартість
виконаних будівельних робіт та
витрати".

Так, затверджені форми первинних
облікових документів у будівництві №
КБ-2в "Акт приймання виконаних
будівельних робіт" передбачають
фіксування даних про найменування
робіт і витрат; ціну одиниці виміру (у
тому числі заробітної плати; вартості
експлуатації машин та механізмів); дані
про виконані роботи та інше.

Складення, в результаті виконання
вказаних робіт, документів
затверджених Наказом Мінрегіонбуду
України від 04.12.2009 №554, свідчить про
наявність оформлення належним чином
первинних документів, які вказують на
реальність виконання таких робіт.

Судом встановлено наявність у позивача
належним чином оформленої податкової
накладної, яка є єдиним документом на
підставі якого платник податку може
включати до податкового кредиту
відповідні суми.

Суд, вважає за необхідне зазначити, що
Податковий кодекс України не ставить
право платника ПДВ на податковий
кредит в залежність від виконання його
постачальниками вимог податкового
законодавства щодо відображення своїх
податкових зобов'язань у своїй
податковій звітності, від наявності в
них будь-яких виробничих або трудових
ресурсів, а також від їх господарських
відносин з іншими суб'єктами
господарювання. Право на податковий
кредит обумовлено тільки двома
законодавчими вимогами: зв'язок
придбання товарів з господарською
діяльністю платника та наявність
належно оформлених податкових
накладних (ВМД або чеків).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 11 "Підстави
виникнення цивільних прав і обов'язків"
Цивільного кодексу України цивільні
права та обов'язки виникають із дій
осіб, що передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки. Підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини.

Статтею 67 Господарського кодексу
України передбачено, що підприємства
вільні у виборі предмета договору,
визначені зобов'язань, інших умов
господарських взаємовідносин, що не
суперечать законодавству України.

Матеріали справи свідчать, що
проведені операції вплинули на права,
обов'язки позивача та на його майновий
стан, а також про те, що придбані роботи
використовувалися у господарській
діяльності позивача.

Отже, надані суду документи є
первинними документами та є належним
доказом реальності господарських
операції між позивачем та названими
контрагентами і є достатніми, в силу
закону, для виникнення права на
формування податкового кредиту з ПДВ, а
також спростовують встановлені
перевіркою факти.

Щодо доводів викладених в акті
перевірки суд зазначає, що викладені в
акті перевірки обґрунтування порушень
податкового законодавства, що призвело
до завищення податкового кредиту є
необґрунтованими.

Дані зустрічних звірок контрагента
позивача не є підставою для висновків
про невиконання господарських
операцій.

В акті перевірки відсутність
фактичного постачання робіт позивачу
документально не доведено.

З метою встановлення фактичного
здійснення господарських операції,
наявності підстав для формування
податкового кредиту для цілей
визначення об'єкта оподаткування
податком на додану вартість
відповідачем, згідно акту перевірки, не
були з'ясовані фактичні дані які
підтверджують або спростовують
наявність господарських операцій.

Слід також вказати, що відповідно до
норм діючого законодавства не є
обов'язковою передумовою для
визначення контролюючими органами
грошових зобов'язань визнання
недійсними (у тому числі нікчемними)
правочинів, які укладалися за ланцюгом
між попередніми посередниками, через
ланцюг яких декларувався рух товарів
чи послуг, нібито придбаних останнім у
такому ланцюгу платником податку. При
цьому відносини між учасниками
попередніх ланцюгів постачань товарів
та послуг не мають безпосереднього
впливу на дослідження факту реальності
господарської операції, вчиненої між
останнім у ланцюгу постачань платником
податків та його безпосереднім
контрагентом і не мають причинного
зв'язку.

На підставі викладеного суд вважає
неспроможними доводи відповідача, по
яких він просить відмовити у
задоволенні позову. Крім того суд
зазначає, що оцінюючи правомірність
рішення суб'єкта владних повноважень
оцінюванню та перевірки доказами
підлягають обставини, якими керувався
суб'єкт владних повноважень під час
прийняття такого рішення.

Податкове повідомлення - рішення
прийнято на підставі висновків акту
перевірки про встановлені порушення,
обґрунтування яких викладеного в акті
перевірки. Таким чином при вирішенні
питання правомірності оскаржуваного
рішення суд виходить з даних акту
перевірки, як документу, що відповідно
до положень п. 3. Порядку оформлення
результатів документальних перевірок
з питань дотримання податкового,
валютного та іншого законодавства,
затвердженого Наказом Державної
податкової адміністрації України
22.12.2010 N 984, є службовим документом, який
підтверджує факт проведення
документальної перевірки
фінансово-господарської діяльності
платника податків і є носієм
доказової інформації про виявлені
порушення вимог податкового,
валютного та іншого законодавства,
контроль за дотриманням якого
покладено на органи державної
податкової служби.

Таким чином судом не можуть бути
прийняті до уваги обставини, які не
були підставою прийняття
оскаржуваного рішення на час його
прийняття. Отже, додаткові обставини
вказані в запереченнях відповідача, що
не враховувалися під час проведення
перевірки не можуть бути прийняті до
уваги.

З урахуванням викладених обставин суд
дійшов висновку про необґрунтованість
висновків відповідача, зроблених в
акті перевірки про порушення
позивачем Податкового кодексу України.
На підставі викладеного є протиправним
та підлягає скасуванню податкове
повідомлення - рішення, що прийнято на
підставі таких висновків.

За таких обставин, є підстави для
задоволення позову.

Під час судового засідання оголошені
вступна та резолютивна частини
постанови. Постанову складено у
повному обсязі 14.03.2014р.

Керуючись ст.ст.160-163 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення - рішення
Державної податкової інспекції у м.
Сімферополі Головного управління
Міндоходів в АР Крим від 21.01.2014р.
№, яким збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість на загальну суму 155416,00грн., з
яких за основним платежем 124333грн., за
штрафними санкціями 31083грн.

3. Стягнути з Державного бюджету
України на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю фірми
«Еврика» (95494, АР Крим, м. Сімферополь,
смт. Комсомольське, вул. Світла, 1-а,
) судові витрати у розмірі
310,83грн.

Постанова може бути оскаржена в
Севастопольський апеляційний
адміністративний суд через Окружний
адміністративний суд АР Крим шляхом
подачі апеляційної скарги на постанову
суду в десятиденний строк з дня її
проголошення.

У разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 цього
Кодексу, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Суддя Маргарітов М.В.