Справа № 125/2451/13-а
Суддя: Гонтарук В. М.
Дата ухвалення: 2014-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 125/2451/13-а
Головуючий у 1-й інстанції: Питель О.В.
Суддя-доповідач: Гонтарук В. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2014 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді: Гонтарука В. М.

суддів: Білої Л.М. Матохнюка Д.Б.

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2
на постанову Барського районного суду
Вінницької області від 28 листопада 2013
року у справі за адміністративним
позовом ОСОБА_2 до голови Маньковецької
сільської ради Барського району
Вінницької області Зброжека Миколи
Борисовича про визнання дій сільського
голови незаконними, зобов'язання
вчинити певні дії, зобов'язання
відповідача утриматись від вчинення
певних дій та про стягнення з
відповідача судових витрат , -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся з позовом до голови
Маньковецької сільської ради
Барського району Вінницької області
Зброжека Миколи Борисовича про
визнання дій сільського голови
незаконними, зобов'язання вчинити
певні дії, зобов'язання відповідача
утриматись від вчинення певних дій та
про стягнення з відповідача судових
витрат.

Постановою Барського районного суду
Вінницької області від 28 листопада 2013
року позов задоволено частково.

Не погоджуючись із рішенням суду
першої інстанції, позивач подав
апеляційну скаргу, в якій просить суд
скасувати постанову суду першої
інстанції та ухвалити нове рішення,
яким позовні вимоги задовольнити в
повному обсязі, посилаючись при цьому
на неповне з'ясування судом обставин,
які мають значення для справи та
порушення норм матеріального права, що
призвело до неправильного вирішення
спору.

Сторони в судове засідання не
з'явились. Про дату, час і місце
розгляду справи повідомлені належним
чином.

Відповідно до ч.4 ст.196 КАС України
неприбуття у судове засідання сторін
або інших осіб, які беруть участь у
справі, належним чином повідомлених
про дату, час і місце апеляційного
розгляду, не перешкоджає судовому
розгляду справи.

За таких обставин, а також враховуючи,
що судом участь сторін в судовому
засіданні не визнавалась обов'язковою,
колегія суддів прийшла до висновку
щодо можливості апеляційного розгляду
справи в порядку письмового
провадження у відповідності до пункту 2
частини 1 статті 197 КАС України.

Згідно з частиною 6 статті 12, частиною 1
статті 41 КАС України у випадку неявки в
судове засідання всіх осіб, які беруть
участь у справі, під час судового
розгляду повне фіксування судового
засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не відбувається.

Перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу необхідно
залишити без задоволення, а постанову
суду першої інстанції -без змін з
наступних підстав.

Як встановлено з матеріалів справи
26.04.2013 позивач на підставі Закону
України «Про доступ до публічної
інформації» звернувся до відповідача з
проханням надати копію протоколу
засідання комісії, копію протоколу
засідання сесії від 12.03.2013 у повному
обсязі з додатками та копію рішення
сесії Маньковецької сільської ради від
12.03.2013 про заборону проводити запис
засідання на мобільний телефон.

08.05.2013 сільський голова, надав
позивачеві відповідь, у якій зазначив,
що на його заяву від 26.04.2013 №К-7
надсилається копія протоколу
засідання 21 сесії 6 скликання сільської
ради з додатками на 11 сторінках, копію
протоколу №1 засідання постійної
комісії з питань регламенту,
депутатської діяльності, етики,
гласності, зміцнення законності і
правопорядку, охорони прав людини та
копії протоколів лічильної комісії №1
та №2.

Вважаючи таку відповідь неповною,
оскільки не було надано копії рішення
Маньковецької сільської ради від 12.03.2013
року, позивач звернувся до суду про
визнання дій сільського голови
незаконними, зобов'язання його вчинити
певні дії, утриматись від вчинення
певних дій та про стягнення з
відповідача судових витрат

Суд першої інстанції всебічно, повно та
об'єктивно розглянув справу, вірно
встановив обставини, яким дав
правильну правову оцінку і прийшов до
обґрунтованого висновку про часткове
задоволення адміністративного позову,
з огляду на таке.

Законом України «Про доступ до
публічної інформації» регулюється
порядок здійснення та забезпечення
права кожного на доступ до інформації,
що знаходиться у володінні суб'єктів
владних повноважень, інших
розпорядників публічної інформації та
інформації, що становить суспільний
інтерес.

Згідно з ст. 1 Закону України «Про
доступ до публічної інформації»,
публічна інформація - це відображена та
задокументована будь-якими засобами та
на будь-яких носіях інформація, що була
отримана або створена у процесі
виконання суб'єктами владних
повноважень своїх обов'язків,
передбачених чинним законодавством,
або яка знаходиться у володінні
суб'єктів владних повноважень, інших
розпорядників публічної інформації,
визначених цим Законом.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 13 Закону
України «Про доступ до публічної
інформації», розпорядниками
інформації для цілей цього Закону
визначаються суб'єкти владних
повноважень - органи державної влади,
інші державні органи, органи місцевого
самоврядування.

Згідно з ч. 4 ст. 13 Закону України «Про
доступ до публічної інформації», усі
розпорядники інформації незалежно від
нормативно-правового акта, на підставі
якого вони діють, при вирішенні питань
щодо доступу до інформації мають
керуватися цим Законом.

Відповідно до ст. 14 Закону України «Про
доступ до публічної інформації»,
розпорядники інформації зобов'язані
надавати достовірну, точну та повну
інформацію, а також у разі потреби
перевіряти правильність та
об'єктивність наданої інформації.

Разом з тим, ч. 1 ст. 22 Закону України
«Про доступ до публічної інформації»
передбачено, що розпорядник інформації
має право відмовити в задоволенні
запиту у випадку, якщо розпорядник
інформації не володіє і не зобов'язаний
відповідно до його компетенції,
передбаченої законодавством, володіти
інформацією, щодо якої зроблено запит.

Проаналізувавши наведені норми, суд
першої інстанції прийшов до
правильного висновку, що відповідач
надав позивачеві неповну відповідь від
08.05.2013 №К-7, оскільки йому не було надано
запитуване рішення сесії
Маньковецької сільської ради від 12.03.2013
про заборону проводити запис засідання
на мобільний телефон. Відтак при
розгляді заяви позивача від 26.04.2013,
розпорядником інформації не було
виконано один із обовязків,
встановлений ст. 14 Закону України «Про
доступ до публічної інформації», чим
порушено право заявника на отримання
повної інформації за запитом.

Таким чином, позовні вимоги про
визнання дій голови Маньковецької
сільської ради Барського району
Вінницької області Зброженка М.Б. та
зобов'язання голови Маньковецької
сільської ради Барського району
Вінницької області Зброженка М.Б.
розглянути заяву ОСОБА_2 у частині
прохання видати останньому рішення
сесії Маньковецької сільської ради від
12.03.2013 про заборону проводити запис
засідання на мобільний телефон
підлягають задоволенню, враховуючи
положення Закону України «Про доступ
до публічної інформації».

Однак, що стосується позовної вимоги
про зобовязання відповідача видати
рішення сесії Маньковецької сільської
ради від 12.03.2013 про заборону проводити
запис засідання на мобільний телефон,
то судом першої інстанції зроблено
вірний висновок, щодо відмови у її
задоволенні, оскільки, виключно до
компетенції Маньковецької сільської
ради належить надати позивачу
запитуване рішення.

За таких обставин, суд не може
підміняти державний орган та давати
вказівки, які б свідчили про вирішення
судом питань, які належать до виключної
компетенції суб'єкта владних
повноважень, а в даному випадку,
зобов'язувати вчинити дії щодо видачі
рішення.

Крім того, суд першої інстанції
правильно зазначає, що позовна вимога
про зобов'язання відповідача
утриматися від вчинення певних дій, а
саме у майбутньому утриматися від
видачі недостовірної інформації,
вчинення дій, що завдають шкоди
позивачу, та від порушень Конституції,
законів України, також не підлягає до
задоволення, оскільки правовою
підставою для звернення до
адміністративного суду є захист
порушених прав, свобод чи інтересів, то
право на позов у особи виникає лише
після порушення відповідачем її права,
тобто захисту підлягає вже порушене
право, а не те, яке може бути порушено у
майбутньому і щодо якого невідомо, буде
воно порушено чи ні.

Також, є вірним твердження про
неможливів захистити порушене право
позивача шляхом зобовязання
відповідача утриматися від вчинення
дій, адже розгляд заяви відповідно до
вимог закону потребує вчинення
відповідачем активних дій.

Отже, колегія суддів вважає, що доводи
апеляційної скарги позивача не
ґрунтуються на вимогах законодавства
та не спростовують висновків суду
першої інстанції

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 198 , ст. 200 КАС України,
суд апеляційної інстанції залишає
скаргу без задоволення, а постанову
суду -без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
ухвалив оскаржуване рішення
відповідно до норм матеріального права
при дотриманні норм процесуального
права, а тому підстави для його
скасування або зміни відсутні.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206,
212, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, - залишити
без задоволення, а постанову Барського
районного суду Вінницької області від
28 листопада 2013 року, - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили в
порядку та в строки, передбачені ст. ст.
212, 254 КАС України.

Головуючий
Гонтарук В. М.

Судді
Біла Л.М.

Матохнюк Д.Б.