Справа № 2а-5110/11/2670
Суддя: Загородній А.Ф.
Дата ухвалення: 2014-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"11" лютого 2014 р. м. Київ
К/800/18935/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

головуючого
Загороднього А.Ф.,

суддів
Білуги С.В.,

Заїки М.М.,

та секретаря
Бруя О.Д.,

за участю: позивача - ОСОБА_2,
представника позивача - ОСОБА_3,
представника Департаменту
містобудування та архітектури
виконавчого органу Київської міської
ради (Київська міська державна
адміністрація) - Сухового Д.І.,

розглянувши в судовому засіданні
касаційну скаргу Департаменту
містобудування та архітектури
виконавчого органу Київської міської
ради (Київська міська державна
адміністрація) на постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
31 січня 2013 року та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 14 березня 2013 року у справі за
позовом ОСОБА_2 до Департаменту
містобудування та архітектури
виконавчого органу Київської міської
ради (Київська міська державна
адміністрація) про визнання
протиправним та скасування наказу,
поновлення на посаді та стягнення
заробітної плати за час вимушеного
прогулу, -

встановила:

У серпні 2010 року ОСОБА_2 звернулася до
суду з позовом до Департаменту
містобудування та архітектури
виконавчого органу Київської міської
ради (Київська міська державна
адміністрація) про визнання
протиправним та скасування наказу,
поновлення на посаді, а також стягнення
заробітної плати за час вимушеного
прогулу та моральної шкоди у розмірі 20
000,00 грн.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
31 січня 2013 року, залишеною без змін
ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 14 березня
2013 року, позовні вимоги ОСОБА_2
задоволено частково. Визнано
протиправним та скасовано наказ
Головного управління містобудування
та архітектури виконавчого органу
Київської міської ради від 27 січня 2010
року № 53, поновлено позивача на посаді
головного спеціаліста відділу
погодження геолого - геодезичних робіт
управління інженерного обладнання і
підготовки території та зобов'язано
відповідача нарахувати та виплатити
середній заробіток за час вимушеного
прогулу з 27 січня 2010 року по день
поновлення на роботі. В іншій частині
позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеними
рішеннями судів першої та апеляційної
інстанцій, Департамент містобудування
та архітектури виконавчого органу
Київської міської ради подав касаційну
скаргу, в якій посилаючись на допущені
судами першої та апеляційної інстанцій
порушення норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати судові рішення та прийняти
нове, яким в задоволенні позовних вимог
відмовити повністю.

Колегія суддів, перевіривши доводи
касаційної скарги, рішення судів
першої та апеляційної інстанцій щодо
правильності застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі, не
вбачає порушень судами норм
матеріального і процесуального права
при прийнятті рішень, і тому вважає, що
касаційну скаргу слід залишити без
задоволення, а рішення судів першої та
апеляційної інстанцій - без змін, з
наступних підстав.

Судами першої та апеляційної
інстанцій встановлено, що з 17 жовтня 2005
року ОСОБА_2 працювала в Головному
управлінні містобудування архітектури
та дизайну міського середовища
Київської міської державної
адміністрації на різних посадах, з 01
грудня 2009 року - на посаді головного
спеціаліста відділу погодження
геолого - геодезичних робіт управління
інженерного обладнання і підготовки
території.

Наказом Головного управління
містобудування та архітектури
виконавчого органу Київської міської
ради від 27 січня 2010 року № 53 припинено
перебування позивача на державній
службі на підставі пункту 7 статті 30
Закону України «Про державну службу»,
за недотримання пов'язаних із
проходженням державної служби вимог,
передбачених статтею 16 Закону України
«Про державну службу».

Підставою для винесення зазначеного
наказу слугувала постанова
Голосіївського районного суду міста
Києва від 20 січня 2010 року, якою ОСОБА_2
визнано винною у тому, що являючись
державним службовцем шостої категорії
одинадцятого рангу та будучи
попередженою про відповідальність за
порушення Закону України «Про боротьбу
з корупцією», свідомо не розглядала та
не приймала рішень по зверненню
громадянина ОСОБА_5, тобто у вчиненні
правопорушення передбаченого пунктом
«б» частини 1 статті 5 Закону України
«Про боротьбу з корупцією».

Відповідно до частини 1 статті 16 Закону
України «Про державну службу»
державний службовець не має права
вчиняти дії, передбачені статтями 1 і 5
Закону України «Про боротьбу з
корупцією».

Згідно підпункту «г» частини 1 статті 5
Закону України «Про боротьбу з
корупцією» державний службовець або
інша особа, уповноважена на виконання
функцій держави, не має права
відмовляти фізичним та юридичним
особам в інформації, надання якої
передбачено правовими актами, умисно
затримувати її, надавати недостовірну
чи неповну інформацію.

Статтею 285 КУпАП передбачено, що
постанова суду про накладення
адміністративного стягнення за
корупційне адміністративне
правопорушення у триденний строк з дня
набрання нею законної сили
направляється відповідному органу
державної влади, органу місцевого
самоврядування, керівникові
підприємства, установи чи організації,
державному чи виборному органу,
власнику юридичної особи або
уповноваженому ним органу для
вирішення питання про притягнення
особи до дисциплінарної
відповідальності, усунення згідно із
законодавством від виконання нею
функцій держави, якщо інше не
передбачено законом, а також усунення
причин та умов, що сприяли вчиненню
цього правопорушення.

У разі отримання органом владних
повноважень постанови суду про
притягнення державного службовця до
адміністративної відповідальності за
порушення вимог Закону України «Про
боротьбу з корупцією», яка набрала
законної сили, керівник державного
органу, де працює особа, уповноважена
на виконання функцій держави і яка
здійснила корупційні діяння,
відповідно до пунктів 2 і 7 статті 30
Закону України «Про державну службу»
видає наказ про припинення державної
служби такої особи.

Разом з тим, як вірно встановлено
судами попередніх інстанцій,
постановою Апеляційного суду міста
Києва від 25 березня 2010 року скасовано
постанову Голосіївського районного
суду міста Києва від 20 січня 2010 року, а
провадження щодо притягнення позивача
до адміністративної відповідальності,
закрито за відсутності події та складу
правопорушення за пунктом 1 статті 247
Кодексу України про адміністративні
правопорушення, у зв'язку з
недоведеністю вини ОСОБА_2

Наведене свідчить про те, що на час
винесення спірного наказу Головного
управління містобудування та
архітектури виконавчого органу
Київської міської ради від 27 січня 2010
року № 53, постанова Голосіївського
районного суду міста Києва від 20 січня
2010 року законної сили не набрала та
оскаржувалась позивачем в
апеляційному порядку.

Враховуючи викладене, суди попередніх
інстанцій дійшли вірного висновку
скасувавши наказ Головного управління
містобудування та архітектури
виконавчого органу Київської міської
ради від 27 січня 2010 року № 53, та
поновивши ОСОБА_2 на посаді, з огляду на
те, що звільнення позивача було
проведено незаконно та з порушенням
вимог чинного законодавства, оскільки
постанова Голосіївського районного
суду міста Києва від 20 січня 2010 року на
підставі якої було винесено спірний
наказ, на той час не набрала законної
сили, а в подальшому була скасована
постановою Апеляційного суду міста
Києва від 25 березня 2010 року, що
свідчить про прийняття відповідачем
рішення про припинення державної
служби позивача без належної перевірки
та за відсутності необхідних доказів
та достатніх підстав.

Також, судами першої та апеляційної
інстанцій було правильно вирішено
питання щодо стягнення з Департаменту
містобудування та архітектури
виконавчого органу Київської міської
ради (Київська міська державна
адміністрація) на користь позивача
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу за період з 27 січня 2010 року по
день поновлення на роботі.

Окрім цього, колегія суддів
погоджується з висновком судів про те,
що факт ухилення позивача від
отримання трудової книжки ніяким чином
не впливає на правомірність звільнення
позивача з посади.

Враховуючи викладене, доводи
касаційної скарги не дають підстав для
висновку про неправильне застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального чи процесуального
права, що призвело або могло б
призвести до невірного вирішення
спору, а тому оскаржувані судові
рішення є законними та обґрунтованими,
і підстави для їх скасування відсутні.

Керуючись статтями 220, 221, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів -

ухвалила:

Касаційну скаргу Департаменту
містобудування та архітектури
виконавчого органу Київської міської
ради (Київська міська державна
адміністрація) залишити без
задоволення, а постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
31 січня 2013 року та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 14 березня 2013 року у справі за
позовом ОСОБА_2 до Департаменту
містобудування та архітектури
виконавчого органу Київської міської
ради (Київська міська державна
адміністрація) про визнання
протиправним та скасування наказу,
поновлення на посаді та стягнення
заробітної плати за час вимушеного
прогулу - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
А.Ф. Загородній

Судді
С.В. Білуга

М.М. Заїка