Справа № 2а-12/11/1970
Суддя: Багрій В.М.
Дата ухвалення: 2014-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2014 року
Справа
№ 16128/11 Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді
Багрія В.М.,

суддів
Кухтея Р.В., Старунського Д.М.,

розглянувши у порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу ОСОБА_1 на постанову
Тернопільського окружного
адміністративного суду від 20.01.2011 року
в справі за позовом Борщівського
районного центру зайнятості - робочого
органу виконавчої дирекції Фонду
загальнообов'язкового державного
соціального страхування України на
випадок безробіття до ОСОБА_1 про
стягнення допомоги по безробіттю та
наданих соціальних послуг в розмірі
2485,14 грн.,

В С Т А Н О
В И В :

У листопаді 2011 року Борщівський
районний центр зайнятості - робочий
орган виконавчої дирекції Фонду
загальнообов'язкового державного
соціального страхування України на
випадок безробіття, звернувся до суду з
позовом до ОСОБА_1 про стягнення
допомоги по безробіттю та наданих
соціальних послуг в розмірі 2485,14 грн.

Позивач просив стягнути зазначену суму
з відповідача як суму допомоги,
виплачену безпідставно в період з
16.11.2009 року по 30.06.2010 року внаслідок
подання неправдивих відомостей при
зверненні відповідача за статусом
безробітного та отримання допомоги по
безробіттю.

Постановою Тернопільського окружного
адміністративного суду від 20.01.2011 року
позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь
Борщівського районного центру
зайнятості 2485,14 грн. безпідставно
виплаченої допомоги по безробіттю та
наданих соціальних послуг.

Постанову суду першої інстанції
оскаржив ОСОБА_1, подавши на неї
апеляційну скаргу.

Апелянт не погоджується з постановою
суду першої інстанції, оскільки вона
винесена з неповним з'ясуванням
обставин, які мають значення для
справи, без належної оцінки його
доказів, внаслідок чого висновки суду
не відповідають обставинам справи, а
оскаржувана постанова підлягає
скасуванню.

Подаючи заяву до Борщівського
районного центру зайнятості про
надання статусу безробітного він не
вказав, що зареєстрований як фізична
особа-підприємець, оскільки вважав, що
отримання відповідного свідоцтва є
лише формальністю і підприємцем себе
не вважав.

Крім того, судом першої інстанції не
було взято до уваги, що при наданні
статусу безробітного та при
призначенні відповідної допомоги
позивач не виконав свого обов'язку щодо
перевірки достовірності поданих ним
даних у заяві.

Особи, які беруть участь в справі, про
дату, час та місце розгляду справи
повідомлені належним чином, проте в
судове засідання не прибули, що є
підставою для її розгляду в порядку
письмового провадження за наявними в
ній матеріалами.

Вислухавши суддю-доповідача,
дослідивши обставини справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
приходить до висновку про те, що
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає з таких підстав.

З матеріалів справи видно, що 16.11.2009
року відповідач звернувся до позивача
з заявою про надання йому статусу
безробітного та виплату державної
допомоги з безробіття, при цьому
зазначив, що не зареєстрований як
суб'єкт підприємницької діяльності.

16.11.2009 року позивач отримав такий
статус, в зв'язку з чим за період з 16.11.2009
року по 30.06.2010 року отримав допомогу з
безробіття в розмірі 2299,54 грн. та
соціальні послуги у вигляді оплати за
професійне навчання в сумі 185,60 грн.

В процесі перевірки обґрунтованості
проведених виплат відповідачу (акт № 5
від 17.08.2010 року) позивачем встановлено,
що при постановці на облік та
реєстрації в центрі зайнятості ОСОБА_1
приховав ту обставину, що з 27.01.2009 року
він зареєстрований у встановленому
законом порядку як суб'єкт
підприємницької діяльності.

18.08.2010 року згідно наказу директора
Борщівського районного центру
зайнятості № 27 доручено здійснити
перерахунок матеріального
забезпечення та визначити суму коштів,
які підлягають поверненню.

20.08.2010 року позивачем направлено ОСОБА_1
копію наказу № 27 від 18.08.2010 року та
перерахунок отриманих сум
матеріального забезпечення, які
підлягають поверненню та
запропоновано добровільно повернути
кошти в загальній сумі 2485,14 грн. Однак,
дані кошти відповідач добровільно не
повернув.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з того, що позовні
вимоги про повернення безпідставно
виплаченої допомоги по безробіттю та
наданих соціальних послуг в розмірі
2485,14 грн. є обґрунтованими, оскільки
відповідач при поданні заяви про
надання статусу безробітного вказав
недостовірну інформацію.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду першої інстанції та
вважає їх правильними з огляду на
наступне.

Відповідно до п. 5 ч. 2 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття» в редакції, чинній на час
спірних правовідносин, функції
робочих органів виконавчої дирекції
Фонду покладаються на центр зайнятості
Автономної Республіки Крим, обласні,
Київський і Севастопольський міські,
районні, міськрайонні, міські та
районні у містах центри зайнятості.

Виконавча дирекція Фонду та її робочі
органи контролюють правильність
нарахування, своєчасність сплати
страхових внесків, а також витрат за
страхуванням на випадок безробіття,
проводять розслідування страхових
випадків та обґрунтованості виплати
матеріального забезпечення в порядку,
встановленому центральними органами
виконавчої влади у сфері праці та
соціальної політики, державної
податкової політики, Пенсійним фондом
України за погодженням з правлінням
Фонду.

Розслідування страхових випадків та
обґрунтованості виплати матеріального
забезпечення здійснюється шляхом
звіряння даних, зазначених у
документах страхувальника, з базою
даних Пенсійного фонду України та
Державної податкової адміністрації
України, а в разі необхідності - шляхом
проведення виїзних планових та
позапланових перевірок
страхувальників.

Отже, контроль за правильністю
нарахування та виплат витрат за
страхуванням на випадок безробіття є
обов'язком позивача як робочого органу
виконавчої дирекції Фонду
загальнообов'язкового державного
соціального страхування України на
випадок безробіття.

Відповідно до ст. 36 Закону України від 2
березня 2000 року за № 1533-ІІІ «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття» (далі - Закон № 1533-ІІІ)
встановлено, що застраховані особи,
зареєстровані в установленому порядку
як безробітні, зобов'язані своєчасно
подавати відомості про обставини, що
впливають на умови виплати їм
забезпечення та надання соціальних
послуг (частина друга). Сума
виплаченого забезпечення та вартості
наданих соціальних послуг
застрахованій особі внаслідок
умисного невиконання нею своїх
обов'язків та зловживання ними
стягується з цієї особи відповідно до
законодавства України з моменту
виникнення обставин, що впливають на
умови виплати їй забезпечення та
надання соціальних послуг (частина
третя).

Отже, обставини, що впливають на умови
виплати забезпечення та надання
соціальних послуг, повинні виникнути
під час правомірного перебування особи
в статусі безробітного, а у випадку
умисного невиконання нею своїх
обов'язків та зловживання правами
стягується з цієї особи відповідно до
законодавства України сума виплаченої
допомоги по безробіттю з моменту
виникнення обставин, що впливають на
умови виплати їй забезпечення та
надання соціальних послуг.

Оскільки на час звернення до центру
зайнятості ОСОБА_1 був зареєстрований
фізичною особою-підприємцем
(зареєстрований з 27.01.2009 року), тому він
не мав права на отримання статусу
безробітного та, відповідно, на
допомогу по безробіттю та соціальні
послуги. Оскільки про цю обставину, яка
є умовою для виплати матеріального
забезпечення на випадок безробіття,
відповідач не повідомив позивачу при
зверненні за статусом безробітного,
він зобов'язаний повернути усі
здійснені на його користь виплати.

У зв'язку з відмовою відповідача
повернути виплачену допомогу по
безробіттю та вартість наданих
соціальних послуг в розмірі 2485,14 грн.
добровільно, відповідно до частини
другої статті 36 Закону № 1533-ІІІ, дані
кошти підлягають стягненню в судовому
порядку в повному розмірі.

Згідно ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду першої
інстанції без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Постанова суду першої інстанції
відповідає матеріалам справи,
правильно застосованим нормам
матеріального та процесуального права,
тому підстав для її скасування колегія
суддів не знаходить.

Доводи апеляційної скарги на висновки
суду першої інстанції не впливають,
оскільки апелянт не спростовує факту
подання ним недостовірної інформації
позивачу, що свідчить про
обґрунтованість позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 195, 197, 200, 205, 206, 254 КАС
України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без
задоволення.

Постанову Тернопільського окружного
адміністративного суду від 20.01.2011 року
в справі № 2а-12/11/1970 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили
через п'ять днів після направлення її
копій особам, які беруть участь у
справі, та може бути оскаржена до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуючий:
В.М. Багрій

Судді :
Р.В. Кухтей

Д.М. Старунський