Справа № 2а-3299/10/0370
Суддя: Ніколін В.В.
Дата ухвалення: 2014-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2014 р.
Справа № 7731/11

Колегія суддів Львівського
апеляційного адміністративного суду в
складі:

головуючого судді
Ніколіна В.В.,

суддів
Гінди О.М., Качмара В.Я.,

при секретарі судового засідання
Щербі С.Б.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
Рожищенського районного відділу
Головного управління МНС України у
Волинській області на постанову
Волинського окружного
адміністративного суду від 04.01.2011 року
у справі за позовом Рожищенського
районного відділу Головного
управління МНС України у Волинській
області до Державної інспекції з
контролю за цінами у Волинській
області про визнання не чинним та
скасування рішення, -

ВСТАНОВИЛА :

02 грудня 2010 року Рожищенський районний
відділ Головного управління МНС
України у Волинській області звернувся
з позовом до Державної інспекції з
контролю за цінами у Волинській
області про визнання не чинним та
скасування рішення № 60-К від 02.11.2010 року
про застосування економічних санкцій
за порушення державної дисципліни цін.

В позові Рожищенський районний відділ
Головного управління МНС України у
Волинській області покликається на те,
що на підставі Акту перевірки №000836 від
20.08.2010 року відповідачем було прийнято
оскаржуване рішення про вилучення у
позивача в дохід державного бюджету
670,78 грн., а також штраф у сумі 1341,56 грн.
Зазначені
адміністративно-господарські санкції
було застосовано до позивача, оскільки
ним було допущено порушення державної
дисципліни цін, а саме: завищено розмір
передбачених законодавством податків,
що включаються в структуру цін, що
регулюються, тобто необґрунтовано
зараховано податок на додану вартість
у розмірі 20%. Такий висновок
відповідача є помилковим і не
ґрунтується на нормах діючого
законодавства, яке регламентує питання
ціноутворення при наданні платних
послуг підрозділами Міністерства з
надзвичайних ситуацій України. Так,
Рожищенський РВ ГУ МНС України в
Волинській області при надання платних
послуг керувався, зокрема, спільним
наказом МНС, Мінфіну, Мінекономіки
України від 25.07.2006 року за 476/724/251. який
зареєстровано в Мінюсті 07.08.2006 року за
№946/12820 «Про затвердження Тарифів на
виконання платних послуг, які можуть
надаватися підрозділами Державної
пожежної охорони МНС України, і Порядку
внесення суб'єктами господарювання та
фізичними особами плати за надання
платних послуг підрозділами Державної
пожежної охорони МНС України». Саме
даним наказом встановлені тарифи та
розцінки на послуги, які надаються
зокрема і Рожищенським РВ ГУ МНС. В
даному наказі, в 4-й графі зазначені
«Тарифи з врахуванням ПДВ, гривень за
одиницю», якими і керувався
Рожищенський РВ МНС. Всі послуги
надавалися і розраховувались згідно
зазначених в наказі тарифів і будь-яких
порушень (відхилень чи неточностей) не
було встановлено перевіркою, а відтак і
її висновки є помилковими. Будь-яких
інший нормативних актів з даного
питання не існує, офіційного
тлумачення застосування зазначеного
Наказу також не існує, а тому
відповідач не має права тлумачення на
свій розсуд нормативних актів держави.

Оскаржуваною постановою Волинського
окружного адміністративного суду від
04.01.2011 року у задоволенні позовної
заяви Рожищенського районного відділу
Головного управління МНС України у
Волинській області до Державної
інспекції з контролю за цінами у
Волинській області про визнання не
чинним та скасування рішення
відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі позивач
просить зазначену постанову скасувати
та прийняти нову, якою задоволити
позовні вимоги в повному обсязі,
покликаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального права.
Вимоги за апеляційною скаргою
обґрунтовує тим, що
адміністративно-господарські санкції
було застосовано до позивача, оскільки
ним було допущено порушення державної
дисципліни цін, а саме: завищено розмір
передбачених законодавством податків,
що включаються в структуру цін, що
регулюються, тобто необґрунтовано
зараховано податок на додану вартість
у розмірі 20%. Такий висновок
відповідача є помилковим і не
ґрунтується на нормах діючого
законодавства, яке регламентує питання
ціноутворення при наданні платних
послуг підрозділами Міністерства з
надзвичайних ситуацій України. Так,
Рожищенський РВ ГУ МНС України в
Волинській області при надання платних
послуг керувався, зокрема, спільним
Наказом МНС, Мінфіну, Мінекономіки
України від 25.07.2006 року за 476/724/251. який
зареєстровано в Мінюсті 07.08.2006 року за
№946/12820 «Про затвердження Тарифів на
виконання платних послуг, які можуть
надаватися підрозділами Державної
пожежної охорони МНС України, і Порядку
внесення суб'єктами господарювання та
фізичними особами плати за надання
платних послуг підрозділами Державної
пожежної охорони МНС України». Саме
даним наказом встановлені тарифи та
розцінки на послуги, які надаються
зокрема і Рожищенським РВ ГУ МНС. В
даному наказі, в 4-й графі зазначені
«Тарифи з врахуванням ПДВ, гривень за
одиницю», якими і керувався
Рожищенський РВ МНС. Всі послуги
надавалися і розраховувались згідно
зазначений в Наказі тарифів і будь-яких
порушень (відхилень чи неточностей) не
було встановлено перевіркою, а відтак і
її висновки є помилковими.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги у їх сукупності,
колегія суддів приходить до
переконання, що подана скарга не
підлягає задоволенню з наступних
мотивів.

Відмовляючи в позові Рожищенського
районного відділу Головного
управління МНС України у Волинській
області суд першої інстанції виходив з
того, що ст. 2 Закону України «Про
податок на додану вартість», який був
чинний на момент винесення
оскаржуваного рішення, визначено, що
платником податку на додану вартість є
будь-яка особа, яка здійснює або планує
здійснювати господарську діяльність
та реєструється за своїм добровільним
рішенням, як платника цього податку;
підлягає обов'язковій реєстрації, як
платник цього податку.

Відповідно до частини першої підпункту
7.2.4. пункту 7.2 статті 7 Закону, право на
нарахування податку та складання
податкових накладних надається
виключно особам, зареєстрованим, як
платник податку у порядку
передбаченому статтею 9 Закону. Як було
встановлено судом, позивач не
зареєстрований в передбаченому
Законом порядку платником податку на
додану вартість. Таким чином,
нарахування позивачем податку на
додану вартість при нарахуванні плати
за послуги, які ним надавалися,
суперечить нормам чинного
законодавства України, а отже в таких
діях позивача суд вбачає порушення
державної дисципліни цін.

Такі висновки суду першої інстанції, на
думку колегії суддів, відповідають
нормам матеріального права.

Як вбачається з матеріалів справи, що
відповідачем в період з 02.08.2010 року по
20.08.2010 року було проведено перевірку
позивача на предмет дотримання вимог
чинного законодавства з питань
ціноутворення при наданні платних
послуг. За результатами перевірки було
зафіксовано порушення позивачем
державної дисципліни цін, а саме:
завищено розмір передбачених
законодавством податків, що
включаються в структуру цін, що
регулюються, тобто необґрунтовано
зараховано податок на додану вартість
у розмірі 20%. 02.11.2010 року відповідачем
було винесено рішення № 60-К' про
вилучення у позивача в дохід
державного бюджету 670,78 грн.
необґрунтовано нарахованого позивачем
податку на додану вартість у розмірі 20%
при нарахуванні плати за послуги з
проведення експертиз
проектно-кошторисної документації, а
також штраф у сумі 1341,56 грн. Тарифи за
послуги з проведення експертиз
проектно-кошторисної документації, які
надавались позивачем, встановлено
Наказом Міністерства України з питань
надзвичайних ситуацій та у справах
захисту населення від наслідків
Чорнобильської катастрофи,
Міністерства фінансів України,
Міністерства економіки України від
25.07.2006 року №476/724/251, який зареєстровано
в Міністерстві юстиції України 07.08.2006
року за №946/12820. Відповідно до цього
Наказу тарифи на виконання платних
послуг, які можуть надаватися
підрозділами Державної пожежної
охорони МНС України встановлено з
врахуванням податку на додану
вартість.

Статтею 2 Закону України «Про податок
на додану вартість», який був чинний на
момент винесення оскаржуваного
рішення, визначено, що платником
податку на додану вартість є будь-яка
особа, яка здійснює або планує
здійснювати господарську діяльність
та реєструється за своїм добровільним
рішенням як платника цього податку;
підлягає обов'язковій реєстрації як
платник цього податку.

Відповідно до частини першої підпункту
7.2.4. пункту 7.2 статті 7 Закону, право на
нарахування податку та складання
податкових накладних надається
виключно особам, зареєстрованим, як
платник податку у порядку
передбаченому статтею 9 Закону. Як було
встановлено судом, позивач не
зареєстрований в передбаченому
Законом порядку платником податку на
додану вартість. Таким чином,
нарахування позивачем податку на
додану вартість при нарахуванні плати
за послуги, які ним надавалися,
суперечить нормам чинного
законодавства України, а отже в таких
діях позивача суд вбачає порушення
державної дисципліни цін. Така ж
позиція викладена в листі Міністерства
України з питань надзвичайних ситуацій
та у справах захисту населення від
наслідків Чорнобильської катастрофи
від 19.07.2010 року №04-9421/204 «Про надання
роз'яснення», в якому зазначено, що
підрозділи МНС, які не зареєстровані
платниками податку на додану вартість,
не мають права на нарахування податку,
податковий кредит та складання
податкових накладних, а також на
отримання бюджетного відшкодування.

Відповідно до частини другої статті 13
Закону України «Про ціни і
ціноутворення» контроль за
дотриманням державної дисципліни цін
здійснюється органами на, які ці
функції покладено урядом України.

Згідно з пунктом 1 Положення про
Державну інспекцію з контролю за
цінами, затвердженого постановою КМ
України від 13 грудня 2000 року №1819,
Державна інспекція з контролю за
цінами є урядовим органом, що діє у
системі Мінекономіки, відповідальний
перед КМ України, підзвітний та
підконтрольний міністрові економіки.
Основним завданням Державної
інспекції з контролю за цінами,
відповідно до пункту 3 цього Положення,
зокрема, є організація та здійснення
згідно із законодавством функцій з
контролю та нагляду за дотриманням
центральними та місцевими органами
виконавчої влади, Радою міністрів
Автономної Республіки Крим, суб'єктами
господарювання вимог щодо формування,
встановлення та застосування цін
(тарифів).

Відповідно до пункту 11 цього Положення
Державна інспекція з контролю за
цінами має територіальні органи в
Автономній Республіці Крим, областях,
м. Києві та м. Севастополі, які
становлять єдину систему органів
державного контролю за цінами і мають
права, передбачені пунктами 5, 6
зазначеного Положення, зокрема
приймати відповідно до законодавства
рішення про застосування
адміністративно-господарських санкцій
за порушення порядку формування,
встановлення та застосування цін
(тарифів) (підпункт 5 пункту 5).

Відповідно до статті 238 Господарського
кодексу України за порушення
встановлених законодавчими актами
правил здійснення господарської
діяльності до суб'єктів господарювання
можуть бути застосовані
уповноваженими органами державної
влади або органами місцевого
самоврядування
адміністративно-господарські санкції,
тобто заходи організаційно-правового
або майнового характеру, спрямовані на
припинення правопорушення суб'єкта
господарювання та ліквідацію його
наслідків.

Види адміністративно-господарських
санкцій, умови та порядок їх
застосування визначаються цим
Кодексом, іншими законодавчими актами.
Адміністративно-господарські санкції
можуть бути встановлені виключно
законами.

Статтею 239 Господарського кодексу
України передбачено, що органи
державної влади та органи місцевого
самоврядування відповідно до своїх
повноважень та у порядку,
встановленому законом, можуть
застосовувати до суб'єктів
господарювання
адміністративно-господарські санкції,
серед яких і
адміністративно-господарський штраф.
Адміністративно-господарський штраф
визначається законом, як грошова сума,
що сплачується суб'єктом
господарювання до відповідного
бюджету в разі порушення ним
встановлених правил здійснення
господарської діяльності (частина
перша статті 241 Господарського кодексу
України).

Відповідно до частини першої статті 14
Закону України «Про ціни і
ціноутворення», вся необґрунтовано
одержана підприємством, організацією
сума виручки в результаті порушення
державної дисципліни цін підлягає
вилученню в доход відповідного бюджету
залежно від підпорядкованості
підприємства, організації; крім того, в
позабюджетні фонди місцевих Рад
стягується штраф у двократному розмірі
необґрунтовано одержаної суми виручки;
вказані суми списуються з рахунків
підприємств і організацій в
банківських установах за рішенням
суду.

Пунктом 1.4 Інструкції про порядок
застосування економічних та
фінансових (штрафних) санкцій органам -
державного контролю за цінами,
затвердженої спільним наказом
Міністерства економіки та з питань
європейської інтеграції України та
Міністерства фінансів України від
03.12.2001 року №298/519 та зареєстрованої у
Міністерстві юстиції України 18.12.2001
року за №1047/6238, передбачено, що
підставою для застосування
економічних санкцій за порушення
державної дисципліни цін є одержання
суб'єктами господарювання
необґрунтованої виручки в результаті
порушення ними чинного в періоді, що
перевіряється, порядку встановлення та
застосування цін і тарифів, які
регулюються уповноваженими органами
відповідно до вимог законодавства;
порушеннями порядку встановлення і
застосування цін, за які накладаються
економічні санкції, є, зокрема,
нарахування непередбачених
законодавством націнок до цін і
тарифів, що регулюються та завищення
або заниження розміру передбачених
законодавством податків та
обов'язкових зборів, що включаються в
структуру ціни, або їх не включення в
структуру ціни, що регулюється.

Суд не бере до уваги твердження
позивача про безпідставність
застосування до нього
адміністративно-господарських санкцій
за порушення державної дисципліни цін,
оскільки Головним управлінням МНС
України у Волинській області було
зменшено фінансування позивача на суму
необґрунтовано нарахованого податку
на додану вартість і таким чином,
необґрунтована виручка отримана
позивачем залишилась у державному
бюджеті.

Порядок застосування
адміністративно-господарських санкцій
за порушення державної дисципліни цін
встановлено Законом України «Про ціни
і ціноутворення». Відповідно до
частини першої статті 14 цього Закону,
вся необґрунтовано одержана
підприємством, організацією сума
виручки в результаті порушення
державної дисципліни цін підлягає
вилученню в доход відповідного бюджету
залежно від підпорядкованості
підприємства, організації; крім того, в
позабюджетні фонди місцевих Рад
стягується штраф у двократному розмірі
необґрунтовано одержаної суми виручки;
вказані суми списуються з рахунків
підприємств і організацій в
банківських установах за рішенням
суду.

Зважаючи на вищевикладене, суд дійшов
висновку, що рішення Державної
інспекції з контролю за цінами у
Волинській області №60-К від 02.11.2010 року
про застосування економічних санкцій
за порушення державної дисципліни цін
прийнято на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.
Таким чином, позовні вимоги про
визнання не чинним та скасування
рішення Державної інспекції з контролю
за цінами у Волинській області № 60-К
від 02.11.2010 року про застосування до
Рожищенського районного відділу
Головного управління МНС України у
Волинській області економічних
санкцій за порушення державної
дисципліни цін, а саме: завищення
розміру передбачених законодавством
податків, що включаються в структуру
цін, що регулюються, тобто
необґрунтовано нараховано податок на
додану вартість у розмірі 20% при
нарахуванні плати за послуги з
проведення експертизи
проектно-кошторисної документації, не
підлягають до задоволення.

А тому висновки суду першої інстанції
відповідають нормам матеріального та
процесуального права.

На підставі наведеного колегія судів
прийшла до висновку, що судом першої
інстанції, при винесені оскаржуваної
постанови вірно дано правову оцінку
обставинам справі та ухвалено судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
що згідно ст. 200 КАС України є підставою
для залишення апеляційної скарги без
задоволення, а постанови суду першої
інстанції без змін.

Керуючись ч. 3 ст. 160, ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205,
206, 254 КАС України колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Рожищенського
районного відділу Головного
управління МНС України у Волинській
області - залишити без задоволення.

Постанову Волинського окружного
адміністративного суду від 04.01.2011 року
у справі № 2а-3299/10/0370 - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого
адміністративного суду у порядку
адміністративного судочинства
протягом двадцяти днів шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуючий
В.В. Ніколін

Судді
О.М. Гінда

В.Я. Качмар