Справа № 813/331/14
Суддя: Сакалош Володимир Миколайович
Дата ухвалення: 2014-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
13 березня 2014 року 12 год. 15 хв.
Справа № 813/331/14
Львівський окружний адміністративний
суд у складі:
головуючого судді - Сакалоша В.М.,
за участю секретаря судового засідання
представника позивача - Рісної Ю.Б.,
представника відповідача - Слуцького
розглянувши у м. Львові у відкритому
судовому засіданні адміністративну
справу за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Енергомонтажвентиляція" до Державної
податкової інспекції у
Кам'янка-Бузькому районі Головного
управління Міндоходів у Львівській
області про скасування податкового
повідомлення-рішення, -
На розгляд Львівського окружного
адміністративного суду надійшла
"Енергомонтажвентиляція" до Державної
податкової інспекції у
Кам'янка-Бузькому районі Головного
управління Міндоходів у Львівській
області про скасування податкового
повідомлення-рішення від 08.11.2013 року №
Хід розгляду справи відображений в
ухвалах суду. В судовому засіданні
13.03.2014 року відповідно до положень ч.3
ст.160 Кодексу адміністративного
судочинства України проголошено
вступну та резолютивну частини
постанови.

Позивач обґрунтовує свої позовні
вимоги тим, що, вищезазначене податкове
повідомлення - рішення винесене з
порушеннями вимог Податкового кодексу
України від 02.12.2010 року № 2755-VI, оскільки
відповідач прийшов до безпідставного
висновку про безтоварність
господарських операцій позивача із ПП
«Полтава - проект монтаж» та ТзОВ

«Лугпромстройсантехмонтаж». Так,
правочини позивача із вказаними
контрагентами мали місце та
підтверджені документально первинними
бухгалтерськими документами, з приводу
формування яких, відповідачем не було
висловлено в ході перевірки та в
подальшому у висновках зроблених за
результатами проведення такої
перевірки, жодних зауважень. Однак, з
невідомих позивачу підстав,
представлені відповідачу документи,
ним не були взяті до уваги. До того ж,
позивач, стверджує, що відповідачем
порушено встановлений чинним
податковим законодавством порядок
проведення перевірок.

Представник позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримала та
просила задовольнити позов в повному
обсязі.

Позиція відповідача викладена в
запереченні на позовну заяву та
наданих додаткових запереченнях на
позов. Зокрема, відповідач зазначає, що
встановлені під час проведення
перевірки господарської діяльності
позивача дані свідчать про
неможливість реального здійснення
фінансово-господарських операцій
позивача із ПП «Полтава - Проект -
Монтаж» та ТзОВ
«Лугпромстройсантехмонтаж». В ході
проведення перевірки використано
матеріали перевірок вищевказаних
контрагентів позивача, згідно яких
встановлено неможливість фактичного
здійснення останніми господарських
операцій, у зв'язку з відсутністю майна
та інших матеріальних ресурсів,
економічно необхідних для здійснення
операцій з купівлі-продажу,
відсутність управлінського та
технічного персоналу, основних фондів,
складських приміщень, транспортних
засобів, тощо. До того ж, надана для
перевірки первинна документація
позивача, на думку відповідача, не
відповідає вимогам встановленим
законом. Враховуючи викладене,
відповідачем зроблено висновок про те,
що господарські операції позивача із
зазначеними контрагентами укладені із
завідомо неправомірною метою, для
мінімізації податкового зобов'язання
та неправомірного формування
податкового кредиту.

Заслухавши пояснення представників
сторін, розглянувши подані документи і
матеріали, з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтується позов,
об'єктивно оцінивши докази, що мають
значення для розгляду справи, суд
встановив наступне.

Державною податковою інспекцією у
Кам'янка-Бузькому районі Головного
управління Міндоходів у Львівські
області проведено позапланову виїзну
перевірку ТзОВ
«Енергомонтажвентиляція», , з питань дотримання вимог
податкового законодавства при
здійсненні фінансово-господарських
операцій при проведенні операцій з ПП
«Полтава - Проект - Монтаж» () за період з 01.12.2012 р. по 31.12.2012 р., та
ТзОВ «Лугпромстройсантехмонтаж» () за період з 01.12.2010 р. по
31.12.2010 р. За результатами даної
перевірки ДПІ складено акт від 13.09.2013 р.
№ 71/22- 00/30648990, згідно висновків якого
податковим органом встановлено
порушення:

п. 198.1 п.198.2 п.198.3 ст. 198, п. 201.4 - п.201.7 ст.201
Податкового кодексу України N2755-VI від 2
грудня 2010 року (із змінами та
доповненнями), в результаті чого не
підтверджено (завищено) податковий
кредит з ПДВ за період з 01.12.12 р. по 31.12.12
р. на суму 87200,03 грн. з придбаних труб та
засувок в ПП „Полтава-Проект-Монтаж",
що призвело до заниження податку на
додану вартість, нарахованого до
сплати за грудень 2012 року, в сумі 87 200,00
грн.

пп.7.2.6 п.7.2, пп. 7.4.1, 7.4.4, 7.4.5 п.7.4, пп. 7.5.1 п. 7.5
ст.7 Закону України «Про податок на
додану вартість» від 03.04.1997р., із
змінами та доповненнями, в результаті
чого завищено податковий кредит з ПДВ
за період з 01.12.10 р. по 31.12.10 р. на суму 82
666,67 грн. по взаєморозрахунках з ТзОВ
«Лугпромстройсантехмонтаж», що
призвело до заниження податку на
додану вартість, нарахованого до
сплати за грудень 2010 року, в сумі 82 666,67
грн.

Підставою для висновку про наявність
порушень позивачем вищевказаних норм
податкового законодавства, слугували
встановлені відповідачем при їх
проведенні висновки, що надана
позивачем первинна документація
оформлена у не відповідності до вимог
чинного законодавства України та
відповідно є такою, що не відображає
реальність господарських операцій та
не може бути основою формування
податкового обліку платника податків.

Нереальність вчинених господарських
операцій позивача із вищевказаними
контрашентами, на думку відповідача,
встановлено також: актом від 17.05.2012р.
№129/227/35554567, в якому вказано, що ТзОВ
«Лугпромстойсантехмонтаж» не
знаходиться за податковою адресою, у
нього відсутні основні фонди,
складські приміщення для здійснення
будь-якого виду діяльності, вбачається
проведення транзитних фінансових
потоків, спрямованих на здійснення
операцій надання податкової вигоди
переважно з контрагентами, які не
виконують податкові зобов'язання,
зокрема у випадках, коли операції
здійснюються через посередників з
метою формування витрат та податкового
кредиту, а також актом від 10.04.2013 року
№437/22.5-10/35295110, в якому зазначено: що у ПП
«Полтава- Проект-Монтаж» відсутні
основні фонди, складські приміщення
для здійснення будь-якого виду
діяльності, вбачається проведення
транзитних фінансових потоків,
спрямованих на здійснення операцій
надання податкової вигоди переважно з
контрагентами, які не виконують
податкові зобов'язання, зокрема у
випадках, коли операції здійснюються
через посередників з метою формування
витрат та податкового кредиту.

На підставі зазначених висновків,
27.09.2013 року ДПІ у Кам'янка-Бузькому
районі Головного управління
Міндоходів у Львівській області було
прийняте податкове
повідомлення-рішення№ ,
відповідно до якого ТзОВ
«Енергомонтажвентиляція» було
збільшено суму податкового
зобов'язання за платежем податок на
додану вартість в сумі 169 866,67 грн.
основного платежу та 84 933,34 грн.
штрафних (фінансових) санкцій.

Не погоджуючись із прийнятим
податковим повідомленням-рішенням,
позивачем було подано скаргу до
Головного управління Міндоходів у
Львівській області, яке своїм рішенням
№ 14228/10/10- 8005/758 від 25.10.2013 р. скасувало
податкове повідомлення-рішення в
частині 42 466,68 грн. застосованих
штрафних (фінансових) санкцій, а в іншій
частині залишило податкове
повідомлення-рішення без змін, у
задоволенні скарги ТзОВ
«Енергомонтажвентиляція» відмовило.

Зважаючи на вищезазначене, ТзОВ
«Енергомонтажвентиляція» подано
повторну скаргу до Міністерства
доходів та зборів України на рішення №
14228/10/10-8005/758 від 25.10.2013 р. в частині
відмови у задоволенні скарги. Рішенням
від 24.12.2013 р. № 18119/6/99-99-10-15 Міністерством
доходів та зборів України залишено без
змін рішення Головного управління
Міндоходів у Львівській області №
14228/10/10-8005/758 від 25.10.2013 р., а повторну
скаргу - без задоволення.

На підставі рішення Головного
управління Міндоходів у Львівській
області № 14228/10/10-8005/758 від 25.10.2013 р.
позивачем отримано податкове
повідомлення-рішення від 08 листопада
2013 року № 0, яким позивачу
збільшено суму податкового
зобов'язання за платежем: податок на
додану вартість у сумі 169 866,67 грн.
основного платежу та 42 466,66 грн.
штрафних (фінансових) санкцій, з яким
він також не погодився та оскаржив його
в судовому порядку.

Даючи правову оцінку спірним
правовідносинам, суд враховував
наступні обставини справи та норми
діючого на момент виникнення спірних
правовідносин законодавства.

Згідно з ст. 138 Податкового кодексу
України від 02.12.2010 року № 2755-VI витрати,
що враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування податком на прибуток
складаються з витрат операційної
діяльності та інших витрат, крім
витрат, визначених в пунктах 138.3 та у
статті 139 ПКУ. Витрати операційної
діяльності складаються, зокрема, із
собівартості реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг.

Відповідно до п. 138.2 ст. 138 ПК України
витрати, що враховуються для
визначення об'єкта оподаткування,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
ПКУ.

П. 138.10.5., п. 138.10 ст. 138 ПК України
передбачено, що до складу інших витрат
включаються фінансові витрати, до яких
належать витрати на нарахування
процентів за користування кредитами та
позиками та інші витрати підприємства
в межах норм, встановлених ПКУ,
пов'язані із запозиченнями (крім
фінансових витрат, що включені до
собівартості кваліфікаційних активів
відповідно до положень ( стандартів )
бухгалтерського обліку.

Згідно з пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК України
податковий кредит - це сума, на яку
платник податку на додану вартість має
право зменшити податкове зобов'язання
звітного періоду, визначена згідно з
розділом V цього Кодексу.

Відповідно до п. 198.1. ст. 198 ПК України
право на віднесення сум податку до
податкового кредиту виникає у разі
здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів
(у тому числі в разі їх ввезення на
митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво,
спорудження, створення) необоротних
активів, у тому числі при їх
ввезенні на митну територію України (у
тому числі у зв'язку з придбанням
та/або ввезенням таких активів як
внесок до статутного фонду та/або при
передачі таких активів на баланс
платника податку, уповноваженого
вести облік результатів спільної
діяльності);

в) отримання послуг, наданих
нерезидентом на митній території
України, та в разі отримання послуг,
місцем постачання яких є митна
територія України;

г) ввезення необоротних активів на
митну територію України за договорами
оперативного або фінансового лізингу.

Як вбачається з п. 198.2. ст. 198 ПК України
датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається дата
тієї події, що відбулася раніше: дата
списання коштів з банківського
рахунка платника податку на оплату
товарів/послуг; дата отримання
платником податку товарів/послуг,
що підтверджено податковою накладною.

Згідно з п. 198.3. ст. 198 ПК України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Пунктом 198.6. ст. 198 ПК України визначено,
що не відносяться до податкового
кредиту суми податку, сплаченого
(нарахованого) у зв'язку з придбанням
товарів/послуг, не підтверджені
податковими накладними (або
підтверджені податковими накладними,
оформленими з порушенням вимог ст.201
цього Кодексу) чи не підтверджені
митними деклараціями, іншими
документами, передбаченими п. 201.11
ст.201 цього Кодексу.

Відповідно до Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» при складанні
податкової звітності з метою
правильного відображення
господарської операції повинні
враховуватись відповідні документи
первинного обліку, а по зазначених
операціях придбання результатів робіт
(послуг) повинні бути в наявності.

Згідно ст.1 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність», первинний документ -
документ, який містить відомості про
господарську операцію та підтверджує
її здійснення.

Згідно ч. 2 ст. 3 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні», бухгалтерський
облік є обов'язковим видом обліку, який
ведеться підприємством. Фінансова,
податкова, статистична та інші види
звітності, що використовують
грошовий вимірник, ґрунтуються на
даних бухгалтерського обліку.

Підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій, згідно з
вимогами п.1 ст.9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні», є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідач стверджує, що господарські
операції позивача із ПП «Полтава -
Проект- Монтаж» та ТзОВ
«Лугпромстройсантехмонтаж» мали
безтоварний характер.

У зв'язку з наведеним, а також
враховуючи принцип офіційного
з'ясування обставин справи,
передбачений частинами четвертою та
п'ятою ст. 11 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд запропонував
позивачу представити документи, які
спростовують доводи податкового
органу.

Позивачем долучено до матеріалів
справи копії наступних документів, які
на його думку, підтверджують реальний
характер здійснення правочинів із
вищевказаними контрагентами, зокрема:

- договір поставки металопродукції №
031201 від 03.12.2012 року, укладений між
позивачем та ПП «Полтава - Проект-
Монтаж» та оформлені на підставі цього
договору наступні документи: видаткова
накладна № РН-0000170 від 03.12.2012 року,
податкова накладна № 21 від 03.12.2012 року,
видаткова накладна № РН-0000157 від 14.12.2012
року, податкова накладна № 7 від 14.12.2012
року, а також товаротранспортна
накладна від 14.02.2012 року, виписка з
банківського рахунку на суму від 12.12.2012
року на суму 2 50000,00 грн., акт № ОУ-141212в
здачі-прийняття робіт (надання послуг)
від 14.12.2012 року. Метою господарських
операцій, які були здійснені на
підставі вищевказаного правочину була
переробка матеріалів і випуск готової
продукції - металевих вставок з труби
(Акт від 14.12.2012 року) та продаж
виготовленої продукції контрагенту
ТзОВ «Пікуй» (видаткова накладна №
РН-479 від 14.12.2012 року).

- договір поставки обладнання № 235 від 3
грудня 2010 року укладений між та ТзОВ
«Лугпромстройсантехмонтаж»,
специфікація до нього та оформлені на
підставі цього договору наступні
документи: видаткова накладна PH-12-0301
від 03.12.2010 року, банківська виписка від
22.02.2011 р. на суму 496 000,00 грн.,
товаротранспортна накладна від 03.12.2010
року, податкова накладна № 30977 від
03.12.2010 року. Суть господарської
операції, здійсненої на підставі
вищевказаного правочину: введення
основного засобу в експлуатацію,
перебування основного засобу на
балансі (Акт від 03.12.2010 року та Наказ від
03.12.2010 року № 22А. Окрім цього позивачем
було долучено до матеріалів справи
копію паспорта на лінію для
виготовлення кутників, фотографію
вказаної лінії, копію сертифікату на
труби 273, копії платіжних доручень про
оплату за поставлені металеві вставки.

Суд бере до уваги те, що відображенню у
податковій звітності підлягає лише та
господарська операція, яка фактично
відбулась, а не та, зміст якої лише
відображений у первинних документах,
відповідно тоді така господарська
операція, яка фактично відбулась і
створює відповідні податкові наслідки
для платника шляхом формування ним
складу податкового кредиту
(зобов'язання) та валових витрат
(валових доходів). Тому господарська
операція, яка фактично не відбулась
спрямована не на реальне настання
правових наслідків, а на формування
платниками податкового кредиту та
валових витрат.

На підставі проведеного аналізу, судом
встановлено відповідність форми та
змісту наданих позивачем первинних
документів вимогам Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» та Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995 року № 88.

Суд, дослідивши матеріали справи та
приймаючи до уваги позицію, висловлену
Вищим адміністративним судом України у
п. 1 Оглядового листа від 06.07.2009 року
№982/13/13-09 про те, що правильність
формування платником податків валових
витрат вимагає наявності зв'язку
витрат платника податків на придбання
послуг з його господарською
діяльністю, що полягає у намірі
платника податків отримати користь від
придбаних послуг, вважає доведеним
взаємозв'язок понесених позивачем
витрат з його господарською
діяльністю.

До того ж, для повного, об'єктивного та
всебічного встановлення усіх обставин
справи судом було викликано та
допитано в якості свідка директора з
будівництва ТзОВ
«Енергомонтажвентиляція» ОСОБА_3, який
будучи відповідальною посадовою
особою за експлуатацію лінії,
використання металопродукції у
виробництві, підтвердив факт укладення
позивачем вищевказаних правочинів із
ПП «Полтава - Проект- Монтаж» та ТзОВ
«Лугпромстройсантехмонтаж», а також
поставки на підставі таких правочинів,
технологічної продукції, а саме: лінії
для виготовлення кутників, труб та
засувок та подальшу їх експлуатацію і
використання у господарській
діяльності позивача.

Зважаючи на вищевказане, а також на те,
що відомості, зазначені у згаданих вище
первинних документах у повній мірі
підтверджують реальність здійснення
господарських операцій позивача із ПП
«Полтава - Проект- Монтаж» та ТзОВ
«Лугпромстройсантехмонтаж», суд
вважає, що позивачем не допущено
порушення вимог Податкового кодексу
України.

Окрім того, суд бере до уваги те, що
позивачем, відповідно до положень п. 85.2
ст. 85 Податкового Кодексу України,
згідно якого платник податків
зобов'язаний надати посадовим
(службовим) особам органів державної
податкової служби у повному обсязі всі
документи, що належать або пов'язані з
предметом перевірки, було представлено
на вимогу контролюючого органу вказані
первинні документи. Однак, відповідач
не надав їм належної оцінки. Хоча,
згідно із п.6 І Розділу Порядку
оформлення результатів документальних
перевірок з питань дотримання
податкового, валютного та іншого
законодавства, затвердженого Наказом
ДПА України від 22.12.2010 року №984, факти
виявлених порушень викладаються в акті
перевірки чітко, об'єктивно та в повній
мірі, із посиланням на первинні або
інші документи, які зафіксовані в
бухгалтерському та податковому обліку,
що підтверджують наявність зазначених
фактів.

До того ж, суд зважає на те, що
податковим органом не враховано, що
постановою Луганського окружного
адміністративного суду від 23.01.2012 у
адміністративній справі №2а-10972/11/1270,
яка залишена без змін ухвалою
Донецького апеляційного
адміністративного суду від 15.03.2012,
задоволено частково позовні вимоги
ТзОВ «Лугпромстройсантехмонтаж», а
саме визнано протиправними дії
Ленінської міжрайонної державної
податкової інспекції у м. Луганську
щодо проведення перевірки та складання
акту від 17.05.2012 року за № 129/227/35554567 про
результати невиїзної документальної
перевірки ТзОВ
«Лугпромстройсантехмонтаж» з питань
дотримання вимог податкового
законодавства з податку на додану
вартість за період з 01.12.2010 року по
30.09.2011 року, щодо нікчемності
правочинів, укладених ТзОВ
«Лугпромстройсантехмонтаж».

Висновки податкового органу щодо
нереальності операцій між ТзОВ
«Енергомонтажвентиляція» та ПП
«Полтава-Проект-Монтаж» ґрунтуються
виключно на даних, що містяться в акті
ДПА у Полтавській області «Про
неможливість проведення зустрічної
звірки ПП «Полтава-Проект-Монтаж»,
податковий номер 35295110, з питань
правомірності проведення
господарських відносин із платниками
податків за період лютий 2010 року - лютий
2013 року від10.04.2013 року № 437/22.5/35295110.

Поряд з цим, податковим органом не
враховано, що постановою Полтавського
окружного адміністративного суду від
30.05.2013 р. по справі № 816/2136/13-а частково
задоволено позовні вимоги ПП
"Полтава-Проект-Монтаж», визнано
неправомірними дії Державної
податкової інспекції у м. Полтаві
Полтавської області Державної
податкової служби щодо формування в
акті № 437/22.5-10/352951 від 10.04.2013 року "Про
неможливість проведення зустрічної
звірки ПП "Полтава - Проект - Монтаж
(податковий номер 35295110) з питань
правомірності проведених
господарських відносин із платниками
податків за період: за лютий 2010 року -
лютий 2013 року" висновків: "Проведене
звіркою ПП "Полтава - Проект - Монтаж"
неможливо підтвердити реальність
проведення господарських відносин із
платниками податків за лютий 2010 року -
лютий 2013 року. Проведеною звіркою ПП
"Полтава - Проект - Монтаж"
документально не підтверджено
господарські відносини покупцями та
постачальниками за лютий 2010 року -
лютий 2013 року."

Зазначена постанова набрала законної
сили як така, що залишена без змін
ухвалою Харківського апеляційного
адміністративного суду від 31.07.2013 р.

Судом взято до уваги також те, що
відповідно до Методичних рекомендацій
щодо організації та проведення
органами державної податкової служби
зустрічних звірок, затверджених
Наказом Державної податкової
адміністрації України № 236 від 22.04.2011
року, зустрічна звірка може бути
проведена органом ДПС - ініціатором
самостійно у разі коли суб'єкт
господарювання перебуває на обліку в
тому самому органі ДПС, в якому
перебуває платник податків, або в межах
одного населеного пункту.

У разі встановлення фактів, що не дають
змогу провести зустрічну звірку
суб'єкта господарювання, зокрема у
зв'язку із зняттям з обліку,
встановленням відсутності суб'єкта
господарювання та/або його посадових
осіб за місцезнаходженням (податковою
адресою), відповідальний підрозділ не
пізніше двох робочих днів від дати
надходження запиту складає Акт про
неможливість проведення зустрічної
звірки суб'єкта господарювання (далі -
Акт), реєструє його у Журналі
реєстрації довідок про результати
проведення зустрічної звірки (актів
про неможливість проведення
зустрічної звірки суб'єкта
господарювання, неявки для підписання,
відмови від писання Довідки про
результати проведення зустрічної
звірки) (далі - Журнал реєстрації
довідок/актів) (додаток 4) та вживає
відповідних заходів,

Однак податковим органом не враховано,
що Акт про неможливість проведення
зустрічної звірки є документом, який
містить податкову інформацію та
засвідчує факт неможливості
проведення зустрічної звірки.
Враховуючи ту обставину, що зустрічні
звірки не є перевірками в розумінні ст.
75 Податкового кодексу України, у
податкового органу були відсутні
правові підстави для здійснення
перевірки повноти обчислення та
своєчасності сплати до бюджету податку
на додану вартість на підставі
матеріалів податкової звітності
підприємства, реєстраційних
документів, звітів та інших наявних
документів, а також зазначення у Акті
про неможливість проведення
зустрічної звірки висновків про
порушення підприємством податкового
законодавства.

Таким чином, твердження податкового
органу про порушення позивачем
податкового законодавства не можуть
ґрунтуватися на акті про неможливість
проведення перевірки вищевказаного
контрагента позивача, тим більше з
врахуванням того, що дії щодо складання
вказаного акту визнані судом
протиправними.

Відтак, акт перевірки ТзОВ
«Лугпромстройсантежмонтаж» та акт про
неможливість проведення зустрічної
звірки ПП "Полтава-Проект-Монтаж» не є
належними та допустимими доказами
безтоварності господарських операцій
та нереальності угод між позивачем і
вказаними контрагентами.

Що ж до висновків відповідача з приводу
нікчемності правочинів укладених між
позивачем та ТзОВ
«Лугпромстройсантежмонтаж» і ПП
"Полтава-Проект-Монтаж», суд звертає
увагу відповідача, що відповідно до
абзацу 1 частини 2 статті 215 ЦК України
недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин).

Згідно статті 228 ЦК України правочин
вважається таким, що порушує публічний
порядок, якщо він був спрямований на
порушення конституційних прав і свобод
людини і громадянина, знищення,
пошкодження майна фізичної або
юридичної особи, держави, Автономної
Республіки Крим, територіальної
громади, незаконне заволодіння ним.
Правочин, який порушує публічний
порядок, є нікчемним.

Відповідно до пункту 18 Постанови
Пленуму Верховного Суду України від 06
листопада 2009року № 9 «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними» при
кваліфікації правочину за статтею 228 ЦК
України має враховуватися вина, яка
виражається в намірі порушити
публічний порядок сторонами правочину
або однією зі сторін. Доказом вини може
бути вирок суду, постановлений у
кримінальній справі, щодо знищення,
пошкодження майна чи незаконного
заволодіння ним тощо.

В процесі розгляду справи, зазначені
факти встановлено не було та
відповідачем не було надано доказів на
підтвердження недотримання сторонами
в момент укладення правочинів вимог,
встановлених частинами першою-третьою,
п'ятою та шостою ст. 203 ЦК України, а
також не представлено обвинувального
вироку суду, щодо дій посадових осіб
вищевказаних контрагентів позивача, що
є підставою для визнання правочинів
недійсними.

Окрім цього, з 01 січня 2011 року набули
чинності зміни, внесені до ЦК України,
зокрема, було викладено частину першу
статті 203 у новій редакції та доповнено
статтю 228 частиною третьою. На підставі
частини 3 статті 228 ЦК України чи статті
207 Господарського кодексу України
доводити недійсність правочинів
(господарських зобов'язань) органи
державної податкової служби
зобов'язані виключно у судовому
порядку.

Так, у постановах Верховного Суду
України від 9 вересня 2008 року в справі №
21-500во08, від 1 червня 2010 року в справі №
21-573во10 Судова палата в
адміністративних справах Верховного
Суду України дійшла висновку, що якщо
контрагент не виконав свого
зобов'язання щодо сплати податку до
бюджету, то це спричиняє
відповідальність та негативні
наслідки саме для цієї особи. Зазначені
обставини не є підставою для
позбавлення платника податку права на
відшкодування ПДВ у випадку, коли
останній виконав усі передбачені
законом умови стосовно отримання
такого відшкодування та має необхідні
документальні підтвердження розміру
свого податкового кредиту.

В матеріалах справи відсутні докази на
предмет визнання недійсними в
установленому порядку правочинів
позивача. Відтак, висновки податкового
органу про відсутність господарських
операцій позивача з вищевказаними
контрагентами не ґрунтуються на нормах
діючого законодавства.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України та
ч. 3 ст. 2 КАС України передбачено, що
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Аналізуючи діюче на момент виникнення
спірних правовідносин законодавство
та обставини справи, суд приходить до
висновку, що твердження органу
державної податкової служби є
необґрунтованими та не знайшли свого
підтвердження зібраними у справі
належними та допустимими доказами, а
тому, у суду відсутні правові підстави
вважати оскаржуване податкове
повідомлення-рішення правомірним.

Таким чином, сукупність вищенаведених,
підтверджених документально та
встановлених обставин дає суду
підстави визнати позовні вимоги
обґрунтованими та такими, що
підлягають до задоволення у повному
обсязі.

Щодо судових витрат, то у відповідності
до вимог ст.94 КАС України, судові
витрати у формі судового збору
належить стягнути на користь позивача.

На підставі вищенаведеного, керуючись
ст.ст.7-14, 69-71, 86, 94, 159-163, 167 КАС України, -

п о с т а н о в и в :

1. Адміністративний позов
задовольнити повністю.

2.Скасувати податкове
повідомлення-рішення Державної
податкової інспекції у
Кам'янка-Бузькому районі Головного
управління Міндоходів у Львівській
області від 08.11.2013 року № 0.

3. Стягнути з Державного бюджету
України на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Енергомонтажвентиляція"
(ідентифікаційний № 04) судовий
збір в сумі 424,67 грн. (чотириста двадцять
чотири гривні шістдесят сім копійок).

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Львівського
апеляційного адміністративного суду
через Львівський окружний
адміністративний суд шляхом подачі
апеляційної скарги в десятиденний
строк з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги. У разі подання апеляційної
скарги постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови виготовлений 19
березня 2014 року.

Суддя
Сакалош В.М.