Справа № 815/5808/13-а
Суддя: Коваль М.П.
Дата ухвалення: 2014-03-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 березня 2014 р.м.ОдесаСправа № 815/5808/13-а

Категорія: 6.1 Головуючий в 1 інстанції:
Свида Л. І. Колегія суддів
Одеського апеляційного
адміністративного суду у складі:

головуючого
судді - Коваля М.П.,

суддів
- Потапчука В.О.,

- Семенюка Г.В.,

при секретарі
- Журкіній І.І.,

за участі: представник апелянта -
Стаценко В.М. (посвідчення від 21.05.2013
року),

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Одесі апеляційну
скаргу Заступника прокурора Одеської
області на постанову Одеського
окружного адміністративного суду від 16
вересня 2013 року по справі за
адміністративним позовом Заступника
Білгород-Дністровського міжрайонного
прокурора Одеської області в інтересах
держави в особі Затоківської селищної
ради до Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю в
Одеській області, за участю третьої
особи - ОСОБА_3, про скасування
реєстрації декларації,-

В С Т А Н О В И Л А:

Заступник Білгород-Дністровського
міжрайонного прокурора в інтересах
держави в особі Затоківської селищної
ради звернувся до суду з
адміністративним позовом до Інспекції
державного архітектурно-будівельного
контролю в Одеській області, за участю
третьої особи - ОСОБА_3, про скасування
реєстрації декларації про початок
виконання будівельних робіт, здійснену
Інспекцією державного
архітектурно-будівельного контролю в
Одеській області 20 вересня 2012 року за №
ОД 8.

Постановою Одеського окружного
адміністративного суду від 16 вересня
2013 року у задоволенні вказаного
адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим
рішенням, заступник прокурора Одеської
області подав апеляційну скаргу, в якій
просить вищезазначену постанову
скасувати та ухвалити нове рішення про
задоволення позовних вимог. В
обґрунтування скарги апелянт зазначив,
що судом першої інстанції порушені
норми матеріального та процесуального
права.

В судовому засіданні представник
апелянта підтримав вимоги поданої
апеляційної скарги.

Представники сторін та третьої особи у
судове засідання не прибули, про дату,
час та місце апеляційного розгляду
справи були повідомлені належним чином
та своєчасно, що підтверджується
наявними в матеріалах справи
повідомленнями про вручення повісток
про виклик до суду та телефонограмами
(а.с.107, 113-116, 124-131, 134-136, 144-156), причини
неприбуття не відомі.

Згідно вимог ч. 4 ст. 196 КАС України
неприбуття у судове засідання сторін
або інших осіб, які беруть участь у
справі, належним чином повідомлених
про дату, час і місце апеляційного
розгляду, не перешкоджає судовому
розгляду справи.

З огляду на викладене, колегія суддів
порадившись на місці, ухвалила слухати
справу за відсутністю представників
сторін та третьої особи, сповіщених
належним чином про час і місце
апеляційного розгляду.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи та
дослідивши докази, проаналізувавши на
підставі встановлених фактичних
обставин справи правильність
застосування судом першої інстанції
норм законодавства, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Як встановлено судом першої інстанції
та підтверджено під час апеляційного
розгляду, ОСОБА_3 до Інспекції
державного архітектурно-будівельного
контролю в Одеській області було
подано декларацію про початок
виконання будівельних робіт ІІ
категорії складності з реконструкції
бази відпочинку «ІНФОРМАЦІЯ_1» за
адресою: АДРЕСА_1 (а.с.57-63).

Інспекцією державного
архітектурно-будівельного контролю в
Одеській області 20 вересня 2012 року було
здійснено реєстрацію зазначеної
декларації за № ОД 8.

Разом з тим, звертаючись з даним
позовом, в інтересах держави в особі
Затоківської селищної ради, заступник
Білгород-Дністровського міжрайонного
прокурора вказав, що Інспекцією
державного архітектурно-будівельного
контролю в Одеській області не було
належно проведено перевірку даних
вказаної декларації при її реєстрації
з огляду на наявність в ній
недостовірних даних, що, на думку
останнього, свідчить про
неправомірність прийнятого
відповідачем рішення щодо реєстрації
такої декларації та є підставою для
скасування її реєстрації.

Вирішуючи спірне питання та
відмовляючи у задоволенні вказаних
вимог, суд першої інстанції не
погодився з вказаними доводами,
наголосивши, що реєстрація декларації
здійснюється за декларативною
процедурою без перевірки викладених в
ній даних та в її реєстрації може бути
відмовлено тільки в разі її подання чи
оформлення з порушенням встановлених
вимог, за повноту та достовірність
даних, зазначених у поданій декларації
відповідає замовник будівництва. Крім
того, суд першої інстанції зазначив, що
доводи позивача та законного
представника щодо внесення третьою
особою до спірної декларації
недостовірних даних не знайшли свого
підтвердження під час розгляду справи
та спростовуються наявними в
матеріалах справи доказами.

Стверджуючи про протиправність
вказаного рішення апелянт зазначив, що
судом першої інстанції безпідставно не
прийнято до уваги доводи позивача та
його законного представника щодо
неправомірності реєстрації
відповідачем спірної декларації,
оскільки вказана декларація містить
недостовірні дані щодо права
користування земельної ділянки для
будівництва за договором, термін якого
закінчився та недостовірні дані щодо
відсутності необхідності проведення
експертизи проекту будівництва з
огляду на те, що об'єкт будівництва
знаходиться на території із складними
інженерно-геологічними та
техногенними умовами, що передбачає
обов'язковість проведення такої
експертизи. Також, в обґрунтування
підстав для скасування оскаржуваного
рішення апелянт послався на постанову
Вищого господарського суду України від
09 листопада 2006 року, якою залишено в
силі рішення Господарського суду
Одеської області від 10 травня 2006 року,
яким, в свою чергу, було розірвано
договір оренди земельної ділянки під
базою відпочинку «ІНФОРМАЦІЯ_1»,
укладений між СПД ОСОБА_3 та
Затоківською селищною радою
19 січня 2001 року. Крім того, апелянт
вважає, що судом першої інстанції
безпідставно не враховано, що договір
оренди земельної ділянки від 19 січня 2001
року, а також рішення Затоківської
селищної ради від 22 лютого 2011 року щодо
його продовження мало відношення до
ОСОБА_3, як фізичної особи-підприємця,
проте, згідно інформації
Білгород-Дністровської ОДПІ ГУ
Міндоходів України в Одеській області
остання припинила підприємницьку
діяльність 22 лютого 2012 року та на даний
час здійснює сплату за користування
спірної земельної ділянки як
громадянка лише земельний податок.

Однак, колегія суддів не погоджується з
вказаними доводами апелянта з огляду
на викладене.

Так, колегія суддів зазначає, що згідно
вимог ч. 1 ст. 36 Закону України «Про
регулювання містобудівної діяльності»
(чинного та в редакції на момент
виникнення спірних правовідносин)
право на виконання підготовчих робіт
(якщо вони не були виконані раніше
згідно з повідомленням або
зареєстрованою декларацією про
початок виконання підготовчих робіт) і
будівельних робіт на об'єктах, що
належать до I-III категорій складності,
підключення об'єкта будівництва до
інженерних мереж та споруд надається
замовнику та генеральному підряднику
чи підряднику (у разі якщо будівельні
роботи виконуються без залучення
субпідрядників) після реєстрації
декларації про початок виконання
будівельних робіт.

Частиною 2 вказаної статті Закону
України «Про регулювання
містобудівної діяльності»
передбачено, що реєстрацію декларації
про початок виконання будівельних
робіт проводять відповідні інспекції
державного архітектурно-будівельного
контролю на безоплатній основі
протягом п'яти робочих днів з дня
надходження декларації.

При цьому, згідно вимог ч. 3 ст. 36 цього ж
Закону форма декларації про початок
виконання будівельних робіт, порядок
її подання та реєстрації, форма
повідомлення про зміну даних у
зареєстрованій декларації
визначаються Кабінетом Міністрів
України.

Зокрема, згідно вимог п.п. 8, 9, 11, 12
Порядку виконання підготовчих робіт,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 13 квітня 2011 року
№ 466, визначено, що замовник (його
уповноважена особа) заповнює і подає
особисто або надсилає рекомендованим
листом з описом вкладення чи через
електронну систему здійснення
декларативних процедур у будівництві
до Інспекції два примірники декларації
за формою згідно з додатком 2. Один
примірник декларації після проведення
реєстрації повертається замовнику,
другий - залишається в Інспекції, яка її
зареєструвала.

Інспекція протягом п'яти робочих днів з
дня надходження до неї декларації
перевіряє повноту даних, зазначених у
декларації, та вносить їх до єдиного
реєстру. У разі коли декларація подана
чи оформлена з порушенням установлених
вимог, Інспекція повертає її замовнику
з обґрунтуванням причин повернення у
строк, передбачений для її реєстрації.
Після усунення недоліків, що
спричинили повернення декларації,
замовник може повторно звернутися до
Інспекції для реєстрації декларації.

Отже, як передбачено вказаним Порядком,
Інспекція державного
архітектурно-будівельного контролю
при прийнятті рішення про реєстрацію
декларації керується лише даними, що
зазначені у ній та наданих документах,
проводить перевірку правильності
заповнення декларації. За змістом п. 8
вказаного Порядку та ч. 8 ст. 36 Закону
України «Про регулювання
містобудівної діяльності» саме
замовник відповідно до закону несе
відповідальність за повноту та
достовірність даних, зазначених у
поданій ним декларації про початок
виконання будівельних робіт, та
виконання будівельних робіт без
зареєстрованої декларації.

Тобто, виходячи із положень
зазначеного нормативного акту,
Інспекція державного
архітектурно-будівельного контролю в
Одеській області при вирішенні питання
про реєстрацію спірної декларації
повинна була перевірити повноту даних,
зазначених у декларації.
Відповідальність же щодо повноти та
достовірності даних, зазначених у цій
декларації, покладається на замовника.

З огляду на викладене, оскільки
реєстрація декларації здійснюється за
декларативною процедурою без
перевірки викладених в ній даних та в
її реєстрації може бути відмовлено
тільки в разі її подання чи оформлення
з порушенням встановлених вимог, за
повноту та достовірність даних,
зазначених у поданій декларації
відповідає замовник будівництва,
колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції дійшов обґрунтованого
висновку, що у відповідача були
відсутні підстави для відмови у
реєстрації спірної декларації
враховуючи, що остання була заповнена
належним чином.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що
Законом України «Про внесення змін до
деяких законодавчих актів України з
питань регулювання містобудівної
діяльності» від 20 листопада 2012
року № 5496-VI (діє з 05 січня 2013 року) Закон
України «Про регулювання
містобудівної діяльності» було
доповнено статтею 391, згідно вимог
частини 2 якої у разі виявлення
інспекцією державного
архітектурно-будівельного контролю
факту подання недостовірних даних,
наведених у надісланому повідомленні
чи зареєстрованій декларації, які є
підставою вважати об'єкт самочинним
будівництвом, зокрема, якщо він
збудований або будується на земельній
ділянці, що не була відведена для цієї
мети, або без відповідного документа,
який дає право виконувати будівельні
роботи, чи належно затвердженого
проекту або будівельного паспорта,
реєстрація такого повідомлення або
декларації підлягає скасуванню
інспекцією державного
архітектурно-будівельного контролю у
порядку, встановленому Кабінетом
Міністрів України. Про скасування
повідомлення або декларації замовник
письмово повідомляється протягом
трьох робочих днів з дня скасування.

Посилаючись саме на положення вказаної
статті Закону України «Про регулювання
містобудівної діяльності» прокурор
звертається до суду з даним позовом,
при цьому, зазначаючи, що спірна
декларація, яка подана ОСОБА_3 з метою
її реєстрації до Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю в
Одеській області, містить недостовірні
дані щодо права користування земельної
ділянки для будівництва за договором,
термін якого закінчився та
недостовірні дані щодо відсутності
необхідності проведення експертизи
проекту будівництва.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції щодо
безпідставності зазначених доводів,
оскільки, по-перше, останнім не було
надано жодних доказів, що Інспекції
державного архітектурно-будівельного
контролю в Одеській області, в даному
випадку саме цей орган уповноважений
здійснювати перевірку повноти та
достовірності даних декларацій про
початок виконання будівельних робіт,
та в загалі в сфері державного
архітектурно-будівельного контролю,
було здійснено відповідну перевірку
даних спірної декларації та
встановлено наявність в ній
недостовірних даних.

Звертаючись до суду з даним позовом,
без проведення вказаної перевірки
Інспекцією державного
архітектурно-будівельного контролю,
прокурор фактично просить суд
підмінити собою суб'єкта владних
повноважень, в даному випадку саме
Інспекцію державного
архітектурно-будівельного контролю в
Одеській області, щодо реалізації ним
власних повноважень, наданих
законодавством, скасувавши реєстрацію
декларації про готовність об'єкта до
експлуатації.

Проте, адміністративний суд,
перевіряючи рішення, дію чи
бездіяльність суб'єкта владних
повноважень на відповідність
закріпленим ч. 3 ст. 2 КАС України
критеріям, не повинен втручатись у
дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта
владних повноважень поза межами
перевірки за названими критеріями.
Завдання адміністративного
судочинства полягає не у забезпеченні
ефективності державного управління, а
в гарантуванні дотримання вимог права,
без порушень принципу розподілу влади.

Також, колегія суддів наголошує, що на
час розгляду справи судом першої
інстанції порядок скасування
декларації про готовність об'єкта до
експлуатації, декларації про початок
виконання будівельних робіт
законодавством не був визначений. У
позові законний представник позивача
вказує на те, що не визначено порядок
внесення змін до техніко-економічних
показників зареєстрованих декларацій
про початок виконання будівельних
робіт та не розроблено механізм
скасування Інспекціями державного
архітектурно-будівельного контролю
реєстрації таких декларацій, тому
вважає що єдиним способом вирішення
спірних правовідносин є скасування
реєстрації декларації в судовому
порядку. Однак, колегія суддів не
погоджується з вказаними доводами,
оскільки можливість скасування
реєстрації декларації про початок
виконання будівельних робіт в судовому
порядку було передбачено лише
постановою Кабінету Міністрів України
від 30.10.2013 року № 918, якою доповнено та
конкретизовано пункт 14 Порядку
виконання підготовчих робіт,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 13 квітня 2011 року
№ 466. Тобто, на час винесення
оскаржуваного рішення судом першої
інстанції скасування реєстрації
декларації в судовому порядку
законодавством не було визначено, а суд
не може підміняти діяльність
уповноважених та спеціальних установ
(зокрема, інспекцію державного
архітектурно-будівельного контролю)
при вирішенні зазначеного питання.

По-друге, законодавцем чітко визначено
підстави вважати об'єкт самочинним
будівництвом, зокрема, скасуванню
підлягає декларація, якщо об'єкт
збудований або будується на земельній
ділянці, що не була відведена для цієї
мети, або без відповідного документа,
який дає право виконувати будівельні
роботи, чи належно затвердженого
проекту або будівельного паспорта.

Жодна з цих обставин, як підстава
позовних вимог, відсутня, як при
зверненні до суду, так і не доведена
апелянтом на протязі судового
розгляду.

Так, як вбачається із матеріалів справи
ОСОБА_3 дійсно є землекористувачем
спірної земельної ділянки на підставі
договору оренди від 19 січня 2001 року,
укладеного з Затоківською селищною
радою (а.с.24-27).

Термін дії даного договору оренди
закінчився, разом з тим, згідно рішення
Затоківської селищної ради від 28
лютого 2011 року № 167 «Про продовження
на 49 років з ФОП ОСОБА_3 терміну
оренди земельної ділянки для
експлуатації та обслуговування бази
відпочинку «ІНФОРМАЦІЯ_1» АДРЕСА_1»
продовжено вказаний договір оренди на
49 років та надано дозвіл замовити
технічну документацію із землеустрою
щодо складання документів, що
посвідчують право на земельну ділянку
площею 2,2622 га для експлуатації та
обслуговування бази відпочинку
«ІНФОРМАЦІЯ_1» АДРЕСА_1 (а.с.81).

Статтею 15 Закону України «Про оренду
землі» визначено, що однією із істотних
умов договору оренди являється строк
дії такого договору.

Згідно статті 33 вказаного Закону (в
редакції чинній на час виникнення
спірних відносин) після закінчення
строку, на який було укладено договір
оренди землі, орендар, який належно
виконував обов'язки відповідно до умов
договору, має за інших рівних умов
переважне право на поновлення
договору.

У разі поновлення договору оренди
землі на новий строк його умови можуть
бути змінені за згодою сторін.

У разі якщо орендар продовжує
користуватися земельною ділянкою
після закінчення строку договору
оренди, то за відсутності письмових
заперечень орендодавця протягом
одного місяця після закінчення строку
договору він підлягає поновленню на
той самий строк і на тих самих умовах,
які були передбачені договором.
Письмове заперечення здійснюється
листом-повідомленням.

Таким чином, приймаючи рішення від 28
лютого 2011 року № 167 «Про продовження на
49 років з ФОП ОСОБА_3 терміну оренди
земельної ділянки для експлуатації та
обслуговування бази відпочинку
«ІНФОРМАЦІЯ_1» АДРЕСА_1» Затоківська
селищна рада фактично поновила договір
оренди від 19 січня 2001
року, разом з тим, змінивши таку його
істотну умову, як строк його дії шляхом
його збільшення від 10 до 49 років, що
цілком відповідає нормі ч. 4 ст. 33 Закону
України «Про оренду землі» в редакції
Закону від 02.12.2010 року, яка діяла на час
виникнення спірних відносин.

Лист - повідомлення, в якому були б
викладені заперечення Затоківської
селищної ради щодо поновлення договору
оренди земельної ділянки
від 19 січня 2001 року у зв'язку з
закінченням строку його дії у
відповідності до вимог ст. 33 Закону
України «Про оренду землі» на адресу
ОСОБА_3 не направлявся.

Будь-яких інших дій з боку Затоківської
селищної ради щодо звільнення спірної
земельної ділянки після закінчення
строку дії договору від 19 січня 2001 року
не здійснювалося, а доказів
протилежного сторонами не надано.

Фактично селищна рада, погодивши умови
продовження договору, не висувала
вимог щодо звільнення земельної
ділянки та розірвання договору з
ОСОБА_3 з 2011 року саме з підстав
закінчення терміну дії договору, що
свідчить про згоду на продовження дії
договору.

Протягом всього часу користування цією
земельною ділянкою до вересня
2013 року третьою особою сплачені
належні платежі за її користування
(а.с.82).

Відповідно до ст. 125 Земельного кодексу
України право власності на земельну
ділянку, а також право постійного
користування та право оренди земельної
ділянки виникають з моменту державної
реєстрації цих прав.

Як вбачається із повідомлення Відділу
Держземагентства у м.
Білгород-Дністровському Одеської
області, згідно наявних у відділі Книг
реєстрації державних актів на право
власності на земельну ділянку та на
право постійного користування
земельною ділянкою та других
примірників державних актів станом на
31.12.2012 року за базою відпочинку
«ІНФОРМАЦІЯ_1» від 23.01.2001 року
зареєстровано договір оренди
земельної ділянки, реєстраційний номер
№ 244, загальною площею - 2,622 га. На
підставі рішення Затоківської
селищної ради від 28.02.2013 року № 167-VI, п. 1
рішення термін оренди земельної
ділянки загальною площею 2,622 га
продовжено на 49 років (а.с.80).

Посилання в апеляційній скарзі на
постанову Вищого господарського суду
України від 09 листопада 2006 року, якою
залишено в силі рішення Господарського
суду Одеської області від 10 травня 2006
року, яким, в свою чергу, розірвано
договір оренди земельної ділянки під
базою відпочинку «ІНФОРМАЦІЯ_1»,
укладений між ФОП ОСОБА_3
та Затоківською селищною радою 19 січня
2001 року спростовуються ухвалою
Господарського суду Одеської області
від 16 грудня 2010 по справі № 30-14/358-05-11858
(а.с.121-123), якою рішення Господарського
суду Одеської області від 10 травня 2006
року по вказаній справі було
переглянуто за нововиявленими
обставинами та скасовано, а у
задоволенні позовних Затоківської
селищної ради про розірвання договору
оренди відмовлено.

З огляду на викладене, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції щодо безпідставності
доводів позивача та законного
представника про відсутність у ОСОБА_3
права користування спірною земельною
ділянкою на момент реєстрації
оскаржуваної декларації.

Апелянт, також, вважає, що судом першої
інстанції не враховано, що договір
оренди земельної ділянки від 23.01.2001, а
також рішення Затоківської селищної
ради мало відношення до фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 Проте, згідно
інформації Білгород-Дністровської
ОДПІ ГУ Міндоходів України в Одеській
області ОСОБА_3 припинила
підприємницьку діяльність 22 лютого 2012
року та на даний час здійснює сплату за
користування спірної земельної
ділянки як громадянка лише земельний
податок.

Колегія суддів критично відноситься до
зазначеного посилання, оскільки як
вбачається із матеріалів справи на час
винесення рішення Затоківської
селищної ради від 28 лютого 2011 № 167 «Про
продовження на 49 років з ФОП ОСОБА_3
терміну оренди земельної ділянки для
експлуатації та обслуговування бази
відпочинку «ІНФОРМАЦІЯ_1» АДРЕСА_1»
ОСОБА_3 здійснювала підприємницьку
діяльність, згідно інформації
Білгород-Дністровської ОДПІ ГУ
Міндоходів України в Одеській області
ОСОБА_3 продовжує підприємницьку
діяльність з 05.03.2013
року, що в сукупності фактів не
спростовує ідентифікацію
ФОП ОСОБА_3 стороною зазначеного
договору та спірних відносин .

Щодо посилання у апеляційній скарзі на
те, що замовником у декларації про
початок виконання будівельних робіт
вказано недостовірні відомості в
частині відсутності необхідності
проведення експертизи, у той час, як
проведення експертизи об'єкту щодо
міцності, надійності та довговічності,
експлуатаційної безпеки та
інженерного забезпечення є необхідною,
колегія суддів зазначає наступне.

Згідно п. 1.1.1 ДБП В.1.1 - 12:2006
інтенсивність сейсмічних впливів в
балах для району будівництва необхідно
приймати на підставі переліку
населених пунктів України і комплекту
карт загального сейсмічного
районування (ОСР-2004) території України,
наданих Інститутом геофізики НАН
України і Кримською експертною радою
по оцінні сейсмічної небезпеки і
прогнозу землетрусів.

Рішення про вибір карти при
проектуванні конкретного об'єкта і
віднесення об'єкта до конкретного
рівня відповідальності приймається
генеральним проектувальником по
узгодженню із замовником.

Тобто, визначити належність земельної
ділянки АДРЕСА_1, на якій третя особа
мала намір провести забудову, до
земель, що знаходяться в районі
сейсмічної небезпеки і, відповідно,
зробити висновки про необхідність
проведення експертизи повинна була
проектна організація.

З матеріалів справи вбачається, що
третя особа звернулась до відповідної
ліцензованої проектної установи для
виготовлення проекту, однак, остання не
визначила, що проект потребує
експертизи, тому дані відомості
декларації були заповнені
обґрунтовано.

Крім того, колегія суддів вважає, що
відмовляючи у задоволенні позову,
судом першої інстанції обґрунтовано
зазначено, що декларація подана з метою
проведення реконструкції вже існуючих
будівель, та відповідно до вимог ст. 391
Закону України «Про регулювання
містобудівної діяльності» скасуванню
підлягає декларація, в яку внесені
недостовірні дані, які є підставою
вважати будівництво самочинним, проте
відсутність або наявність такої
експертизи не свідчить про
самочинність будівництва, тим більше
при здійсненні реконструкції вже
існуючих будівель, оскільки даних про
істотне порушення будівельних норм та
правил, передбачених, в тому числі,
нормами ДБН, на які посилається
прокуратура, які б давали можливість
визнати цей об'єкт самочинно
збудованим, до суду не надані.

Окрім викладеного, визначаючись щодо
правомірності заявлених вимог, колегія
суддів наголошує, що відповідно до ст. 2
Закону України «Про місцеве
самоврядування в Україні» місцеве
самоврядування в Україні - це
гарантоване державою право та реальна
здатність територіальної громади
самостійно або під відповідальність
органів та посадових осіб місцевого
самоврядування вирішувати питання
місцевого значення в межах Конституції
і законів України.

Частина 1 статті 140 Конституції України
визнає право за органами місцевого
самоврядування самостійно вирішувати
питання місцевого значення.

Згідно з п. 2 ст. 121 Конституції України,
ч.ч. 2, 5 ст. 36-1 Закону України «Про
прокуратуру» прокуратура становить
єдину систему, на яку покладається
представництво інтересів громадянина
або держави в суді у випадках,
визначених законом. Підставою
представництва в суді інтересів
держави є наявність порушень або
загрози порушень економічних,
політичних та інших державних
інтересів внаслідок протиправних дій
(бездіяльності) фізичних або юридичних
осіб, що вчинюються у відносинах між
ними або державою.

Згідно з ч. 2 ст. 60 КАС України прокурор
здійснює в суді представництво
інтересів громадянина або держави в
порядку, встановленому цим Кодексом та
іншими законами.

Статтею 33 Закону «Про прокуратуру»
встановлено імперативне правило про
те, що підставою представництва
прокуратурою у суді інтересів держави
є наявність порушень або загрози
порушень економічних, політичних та
інших державних інтересів внаслідок
протиправних дій (бездіяльності)
фізичних або юридичних осіб та
необхідності їх захисту. Тому, при
зверненні прокурора до суду, прокурор
повинен в адміністративному позові
обґрунтувати причини неможливості
пред'явлення позову самою особою, в
інтересах якої подається позов, із
наданням підтверджуючих документів, а
також обґрунтувати обставини, які
вказують на існування реальної загрози
порушень економічних, політичних та
інших державних інтересів та
необхідності їх захисту.

У даному випадку, Затоківська селищна
рада, відповідно до ст. 16 Закону України
«Про місцеве самоврядування в Україні»
є самостійною юридичною особою і
наділена всіма власними
повноваженнями, необхідними, зокрема,
для самостійного звернення до суду за
захистом як своїх прав, так і прав
громади.

Виходячи з наведеного, колегія суддів
вважає, що прокуратура не довела
наявність підстав для подання цього
адміністративного позову від імені
Затоківської селищної ради (Позивач).

Крім того, з матеріалів справи
вбачається, що Затоківська селищна
рада не зверталась до органів
прокуратури з відповідним проханням
про надання юридичної допомоги.

З урахуванням зазначеного, оцінюючи
подані сторонами докази, керуючись
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
єдності, та враховуючи те, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається, як на підставу
своїх вимог і заперечень, колегія
суддів з'ясувавши про відсутність на
час закінчення розгляду справи
додаткових доказів, крім тих, які
наявні в матеріалах справи та були
досліджені в судовому засіданні
приходить до висновку, що відповідач,
здійснив реєстрацію декларації про
початок виконання будівельних робіт 20
вересня 2012 року за № ОД 8 на
підставі закону, обґрунтовано та з
урахуванням усіх обставин, які мають
значення для прийняття цього рішення, у
зв'язку з чим позовні вимоги законного
представника позивача не підлягали
задоволенню.

За таких обставин, колегія суддів
приходить до висновку, що судом першої
інстанції правильно встановлено
обставини справи та постановлено
судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
у зв'язку з чим, відповідно до ст. 200 КАС
України за наслідками розгляду
апеляційної скарги на постанову суду
першої інстанції суд апеляційної
інстанції залишає апеляційну скаргу
без задоволення, а постанову суду без
змін.

Керуючись ст.ст. 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Заступника
прокурора Одеської області на
постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 16 вересня
2013 року - залишити без задоволення.

Постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 16 вересня
2013 року по справі за адміністративним
позовом Заступника
Білгород-Дністровського міжрайонного
прокурора Одеської області в інтересах
держави в особі Затоківської селищної
ради до Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю в
Одеській області, за участю третьої
особи - ОСОБА_3, про скасування
реєстрації декларації - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
чинності негайно та може бути
оскаржена в касаційному порядку
протягом 20 днів після набрання
чинності безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Повний текст ухвали виготовлений та
підписаний колегією суддів 07 березня
2014 року.

Головуючий суддя:
/М.П. Коваль/

Суддя:
/В.О. Потапчук/

Суддя:
/Г.В. Семенюк/