Справа № 2а-494/10
Суддя: Рибачук А.І.
Дата ухвалення: 2014-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2014 року м.
Львів
Справа № 9104/29809/10

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого судді - Рибачука А.І.,

суддів - Клюби В.В., Яворського І.О.,

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційні скарги
Державної інспекції з контролю за
цінами у Львівській області та
заступника начальника Державної
інспекції з контролю за цінами у
Львівській області Бачинської Тетяни
Петрівни на постанову Сокальського
районного суду Львівської області від
16 червня 2010 року по справі № 2а-494/10 за
позовом ОСОБА_2 до заступника
начальника Державної інспекції з
контролю за цінами у Львівській
області Бачинської Тетяни Петрівни про
визнання протиправною та скасування
постанови по справі про
адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 31 березня 2010 року звернувся до
суду з адміністративним позовом до
заступника начальника Державної
інспекції з контролю за цінами у
Львівській області Бачинської Т.П., в
якому просив визнати протиправною та
скасувати постанову відповідача від 18
березня 2010 року № 61 по справі про
адміністративне правопорушення, якою
його притягнуто до адміністративної
відповідальності за частиною 1 статті
165-2 Кодексу України про
адміністративні правопорушення.

Постановою Сокальського районного
суду Львівської області від 16 червня 2010
року вказаний позов задоволено,
визнано протиправною та скасовано
постанову заступника начальника
Державної інспекції з контролю за
цінами у Львівській області Бачинської
Т.П. від 18 березня 2010 року № 61 по справі
про адміністративне правопорушення.

Вказане рішення суду мотивоване тим, що
оскаржувана постанова прийнята
відповідачем з порушенням вимог,
встановлених Кодексом України про
адміністративні правопорушення,
оскільки в ній не зазначено в чому саме
полягає вчинене позивачем
адміністративне правопорушення та які
положення постанови Кабінету
Міністрів України від 01 листопада 2000
року № 1619 «Про затвердження Порядку
виконання земельно-кадастрових робіт
та надання послуг на платній основі
державними органами земельних
ресурсів» ним порушено, а відтак, вона
підлягає скасуванню.

Не погоджуючись із зазначеним судовим
рішенням, Державна інспекція з
контролю за цінами у Львівській
області та заступник начальника
Державної інспекції з контролю за
цінами у Львівській області Бачинська
Т.П. подали апеляційні скарги, у яких, з
посиланням на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, просять його
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким відмовити в задоволенні позову.

Вимоги апеляційних скарг
обґрунтовують посиланням на те, що суд
першої інстанції не звернув увагу на
той факт, що в оскаржуваній постанові
чітко вказано суть вчиненого позивачем
порушення, яке полягало в
неправомірному стягненні плати за
послуги, які повинні надаватись
безоплатно, а конкретизація наданих
ним послуг, за які справлялася плата,
визначено у протоколі про вчинення
позивачем адміністративного
правопорушення та в письмових
запереченнях, долучених до матеріалів
справи. Крім цього, зазначає, що норми
спільного наказу Державного комітету
по земельних ресурсах, Міністерства
фінансів України та Міністерства
економіки України від 15 червня 2001 року
№ 97/298/124 «Про затвердження розмірів
оплати земельно-кадастрових робіт та
послуг» не надають право позивачу
стягувати плату за надані
землевпорядні роботи та послуги, так як
поширюються та регулюють
ціноутворення на платні послуги
підприємств, установ, організацій усіх
форм власності, які надають
землевпорядні послуги, а не лише
державних органів земельних ресурсів.

Особи, які беруть участь в справі, в
судове засідання не з'явилися, хоча
були належним чином повідомлені про
дату, час і місце судового засідання,
тому на підставі пункту 2 частини 1
статті 197 Кодексу адміністративного
судочинства України суд розглядає
справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи апеляційних скарг,
дослідивши матеріали справи, суд
приходить до висновку, що апеляційні
скарги не підлягають задоволенню з
наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджується матеріалами справи, що
18 березня 2010 року відповідачем
винесено постанову по справі про
адміністративне правопорушення № 61
про притягнення позивача до
адміністративної відповідальності за
частиною 1 статті 165-2 Кодексу України
про адміністративні правопорушення та
накладено на нього адміністративне
стягнення у вигляді штрафу в розмірі
170.00 грн., у зв'язку з справлянням плати
за послуги, що надаються безоплатно,
всупереч вимог постанови Кабінету
Міністрів України від 01 листопада 2000
року № 1619 «Про затвердження Порядку
виконання земельно-кадастрових робіт
та надання послуг на платній основі
державними органами земельних
ресурсів», за період з 10 березня 2009 року
по 10 березня 2010 року.

Відповідно до статті 14 Кодексу України
про адміністративні правопорушення
посадові особи підлягають
адміністративній відповідальності за
адміністративні правопорушення,
зв'язані з недодержанням установлених
правил у сфері охорони порядку
управління, державного і громадського
порядку, природи, здоров'я населення та
інших правил, забезпечення виконання
яких входить до їх службових
обов'язків.

Частиною 1 статті 165-2 вказаного Кодексу
передбачено, що порушення порядку
формування, встановлення та
застосування цін і тарифів, а також
знижок, націнок, доплат до них - тягне за
собою накладення штрафу на посадових
осіб від п'яти до десяти
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян.

Порядком виконання
земельно-кадастрових робіт та надання
послуг на платній основі державними
органами земельних ресурсів,
затвердженим постановою Кабінету
Міністрів України від 01 листопада 2000
року № 1619, визначено перелік видів
земельно-кадастрових робіт і послуг
виконання та надання яких здійснюється
на платній основі.

Згідно з пунктом 8 вказаного Порядку
відповідальність за дотримання
встановленого порядку надання
земельно-кадастрової інформації та
послуг на платній основі, визначення їх
вартості несуть державні органи
земельних ресурсів.

Разом з тим, пунктом 1 спільного наказу
Державного комітету по земельних
ресурсах, Міністерства фінансів
України та Міністерства економіки
України від 15 червня 2001 року № 97/298/124
«Про затвердження розмірів оплати
земельно-кадастрових робіт та послуг»
передбачено, що розміри оплати
земельно-кадастрових робіт та послуг
застосовуються державними органами
земельних ресурсів та рекомендовані
для застосування підприємствами,
організаціями, проектними інститутами,
вишукувальними експедиціями,
госпрозрахунковими групами та іншими
підприємницькими структурами
незалежно від форм власності та
відомчої належності на всій території
України. Виконання
земельно-кадастрових робіт та надання
послуг, вартість яких не встановлено,
здійснюється за цінами, визначеними
договорами.

Таким чином, норми даного наказу
підлягають застосуванню, зокрема,
управлінням Держкомзему у
Сокальському районі Львівської
області, незважаючи на його поширення і
на підприємства, установи, організації
недержавної форми власності.

Згідно зі статтею 251 Кодексу України
про адміністративні правопорушення
доказами в справі про адміністративне
правопорушення є будь-які фактичні
дані, на основі яких у визначеному
законом порядку орган (посадова особа)
встановлює наявність чи відсутність
адміністративного правопорушення,
винність даної особи в його вчиненні та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються протоколом про
адміністративне правопорушення,
поясненнями особи, яка притягається до
адміністративної відповідальності,
потерпілих, свідків, висновком
експерта, речовими доказами,
показаннями технічних приладів та
технічних засобів, що мають функції
фото- і кінозйомки, відеозапису чи
засобів фото- і кінозйомки,
відеозапису, які використовуються при
нагляді за виконанням правил, норм і
стандартів, що стосуються забезпечення
безпеки дорожнього руху, протоколом
про вилучення речей і документів, а
також іншими документами.

Відповідно до статті 280 Кодексу України
про адміністративні правопорушення
орган (посадова особа) при розгляді
справи про адміністративне
правопорушення зобов'язаний з'ясувати:
чи було вчинено адміністративне
правопорушення, чи винна дана особа в
його вчиненні, чи підлягає вона
адміністративній відповідальності, чи
є обставини, що пом'якшують і обтяжують
відповідальність, чи заподіяно майнову
шкоду, чи є підстави для передачі
матеріалів про адміністративне
правопорушення на розгляд громадської
організації, трудового колективу, а
також з'ясувати інші обставини, що
мають значення для правильного
вирішення справи.

Як вірно зазначено судом першої
інстанції, оскаржувана постанова не
містить посилання на конкретні норми
права, які позивачем було порушено, а
також з її змісту не можна встановити
за які послуги справлялась плата, а
відтак, чи такі послуги є платними.

Зазначення відповідачем у поданому
запереченні на позов про те, що
адміністративне правопорушення,
вчинене позивачем, полягало в наданні
послуг з видачі висновків з надання
земельних ділянок в користування,
висновків щодо умов надання земельних
ділянок, складання технічного завдання
на виконання землевпорядних робіт,
оформлення договорів оренди землі на
платній основі, правомірно не взято до
уваги судом першої інстанції, так як
така інформація повинна міститись у
самій постанові по справі про
адміністративне правопорушення, а
заперечення на позов не є доказом в
справі про адміністративне
правопорушення.

Крім цього, в матеріалах справи
відсутня копія протоколу про вчинення
адміністративного правопорушення та
взагалі будь-які відомості про його
складання, в якому, як зазначає
відповідач, вчинене позивачем
порушення також було деталізовано.

Оскільки відповідачем як суб'єктом
владних повноважень, на якого в даному
випадку покладено обов'язок
доказування правомірності свого
рішення, не надано суду належних та
допустимих доказів в підтвердження
факту вчинення позивачем
адміністративного правопорушення, то
суд апеляційної інстанції
погоджується з висновком суду першої
інстанції про недоведеність факту
скоєння позивачем адміністративного
правопорушення, передбаченого
частиною 1 статті 165-2 Кодексу України
про адміністративні правопорушення.

За наведених обставин суд приходить до
висновку, що доводи апеляційних скарг
зазначених висновків суду не
спростовують і не дають підстав для
висновку, що суд першої інстанції при
розгляді справи неправильно
застосовував норми матеріального і
процесуального права, що відповідно до
частини 1 статті 200 КАС України є
підставою для залишення апеляційних
скарг без задоволення, а постанови суду
- без змін.

Керуючись статтями 160, 195, 196, 197, 200, 205, 206,
254, 256 КАС України,

УХВАЛИВ:

Апеляційні скарги Державної інспекції
з контролю за цінами у Львівській
області та заступника начальника
Державної інспекції з контролю за
цінами у Львівській області Бачинської
Тетяни Петрівни залишити без
задоволення, а постанову Сокальського
районного суду Львівської області від
16 червня 2010 року по справі № 2а-494/10 - без
змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, що беруть участь у справі, та
може бути оскаржена протягом двадцяти
днів шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий:
А.І. Рибачук

Судді
В.В. Клюба

І.О. Яворський