Справа № 805/1615/14
Суддя: Кравченко Т.О.
Дата ухвалення: 2014-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний
суд
У Х В А Л А

про визнання причин пропуску строку на
звернення до суду поважними

05 березня 2014 р.
Справа №805/1615/14

приміщення суду за адресою: 83052,
м.Донецьк, вул. 50-ої Гвардійської
дивізії, 17

Донецький окружний адміністративний
суд у складі судді Кравченко Т.О.,
розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу за
позовом Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду
України в м. Красноармійську та
Красноармійському районі Донецької
області про скасування вимоги про
сплату недоїмки, -

встановив:

04 лютого 2014 року Фізична
особа-підприємець ОСОБА_1 (далі -
Позивач) звернувся до Донецького
окружного адміністративного суду з
адміністративним позовом до
Управління Пенсійного фонду України в
м. Красноармійську та
Красноармійському районі Донецької
області (далі - Відповідач або УПФУ), в
якому просив скасувати вимогу про
сплату недоїмки від 06 серпня 2013 року №
Ф-689 в сумі 11 310,78 грн.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, позивач
зазначив, що 27 січня 2014 року йому стало
відомо про існування спірної вимоги.

Вказував на те, що працює в приватному
акціонерному товаристві
«Красноармійське автопідприємство
«Укрбуд». 27 січня 2014 року в бухгалтерії
підприємства ОСОБА_1 повідомили про
отримання постанови державного
виконавця виконавчої служби
Красноармійського міськрайонного
управління юстиції про звернення
стягнення на доходи божника, зі змісту
якої позивачу стало відомо про
існування спірної вимоги. Однак, вимогу
про сплату недоїмки від 06 серпня 2013
року № Ф-689 він не отримував.

Дослідивши матеріли справи, суд
встановив наступне.

06 серпня 2013 року УПФУ сформована вимога
про сплату недоїмки за № Ф-689-Ф (а.с.56).

08 серпня 2013 року спірна вимога
надіслана на адресу ОСОБА_1 (АДРЕСА_1),
проте 06 вересня 2013 року поштове
відправлення повернуто на адресу УПФУ
з відміткою підприємства зв'язку «за
закінченням терміну зберігання», що
встановлено на підставі довідки
підприємства зв'язку на конверті, в
якому здійснено поштове відправлення
(а.с.30).

ОСОБА_1 працює в приватному
акціонерному підприємстві
«Красноармійське автопідприємство
«Укрбуд», про що свідчить трудова
книжка позивача (а.с.12-13).

21 січня 2014 року державним виконавцем
відділу державної виконавчої служби
Красноармійського міськрайонного
управління юстиції Ковнір А.В. винесена
постанова про звернення стягнення на
доходи боржника постановлена у
виконавчому провадженні ВП № 40510899, зі
змісту якої слідує, що на примусовому
виконанні перебуває вимога № Ф-689 від 06
серпня 2013 року про стягнення з ОСОБА_1
на користь УПФУ недоїмки в сумі 11 310,78
грн. (а.с.17).

27 січня 2014 року позивач звернувся за
правовою допомогою, уклавши договір
доручення про надання юридичних
(адвокатських) послуг (а.с.15-16).

28 січня 2014 року на адресу УПФУ
надісланий адвокатський запит про
надання засвідченої копії вимоги, а
також повідомити про те, коли та яким
чином вказана вимога була вручена
(надіслана) ОСОБА_1 (а.с.14).

Із вказаною позовною заявою ОСОБА_1
звернувся до суду 28 січня 2014 року, про
що свідчить штамп підприємства зв'язку
на конверті, в якому здійснено поштове
відправлення (а.с.20).

Відповідно до ч.1 ст.99 Кодексу
адміністративного судочинства України
(далі - КАС України) адміністративний
позов може бути подано в межах строку
звернення до адміністративного суду,
встановленого цим Кодексом або іншими
законами.

Згідно з ч.3 ст.99 КАС України строк для
звернення до адміністративного суду,
якщо не встановлено інше, обчислюються
з дня, коли особа дізналася або повинна
була дізнатися про порушення своїх
прав, свобод чи інтересів.

Ч.5 ст.99 КАС України передбачено, що для
звернення до адміністративного суду
щодо оскарження рішення суб'єкта
владних повноважень, на підставі якого
ним може бути заявлено вимогу про
стягнення грошових коштів,
встановлюється місячний строк.

Предметом спору по справі є вимоги про
сплату недоїмки, тобто рішення суб'єкта
владних повноважень, на підставі якого
ним відповідно до положень Закону
України «Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» може бути
заявлено вимогу про стягнення грошів.

Як встановлено судом, 08 серпня 2013 року
спірна вимога надіслана на адресу
ОСОБА_1 (АДРЕСА_1), проте 06 вересня 2013
року поштове відправлення повернуто на
адресу УПФУ з відміткою підприємства
зв'язку «за закінченням терміну
зберігання».

Таким чином, про порушення своїх прав
позивач повинен був дізнатися ще у
серпні-вересні 2013 року.

Позовна заява ОСОБА_1 датована 27 січня
2014 року, на адресу суду надіслана 28
січня 2014 року.

Отже, позивач звернувся до суду із
вказаним позовом поза межами строку,
передбаченого ч.5 ст.99 КАС України.

Згідно з ч.1 ст.100 КАС України
адміністративний позов, поданий після
закінчення строків, установлених
законом, залишається без розгляду, якщо
суд на підставі позовної заяви та
доданих до неї матеріалів не знайде
підстав для визнання причин пропуску
строку звернення до адміністративного
суду поважними, про що постановляється
ухвала.

Вирішуючи питання щодо можливості
визнання поважними причин пропуску
позивачем строку звернення до
адміністративного суду, суд виходить з
того, що сам по собі інститут строку на
звернення до адміністративного має на
меті полегшення надання учасниками
адміністративного процесу доказів,
підвищує їх достовірність, а також
забезпечує правову визначеність
учасників спірних правовідносин.
Іншими словами, обмеження строку
реалізації права на судовий захист
покликане передусім дисциплінувати
учасників адміністративних
правовідносин.

Поряд із цим, право особи на судовий
захист гарантується Конституцією
України та Конвенцією про захист прав
людини та основоположних свобод, а тому
має пріоритетне значення під час
здійснення правосуддя, зокрема, при
вирішенні судом питання щодо надання
можливості його реалізації особою,
якій воно надано.

Згідно з ч.ч.1-2 ст.8 КАС України суд при
вирішенні справи керується принципом
верховенства права, відповідно до
якого зокрема людина, її права та
свободи визнаються найвищими
цінностями та визначають зміст і
спрямованість діяльності держави. Суд
застосовує принцип верховенства права
з урахуванням судової практики
Європейського Суду з прав людини.

Згідно з прецедентною практикою
Європейського суду з прав людини,
зокрема з п.п.22-23 рішення від 28 березня
2006 року у справі «Мельник проти
України» право на суд, одним з аспектів
якого є право доступу до суду, не є
абсолютним, воно може бути обмеженим,
особливо щодо умов прийнятності
скарги; однак право доступу до суду не
може бути обмежено таким чином або у
такій мірі, що буде порушена сама його
сутність; ці обмеження повинні мати
законну мету та бути пропорційними між
використаними засобами та досягнутими
цілями. Правила регулювання строків
подання скарги, безумовно, мають на
меті забезпечення відправлення
правосуддя і дотримання принципу
юридичної визначеності. Зацікавлені
особи повинні розраховувати на те, що
ці правила будуть застосовані. У той же
час такі правила в цілому або їх
застосування не повинні перешкоджати
сторонам використовувати доступні
засоби захисту.

В п.30 рішення від 25 жовтня 2007 року у
справі «Балацький проти України»
йдеться, що неможливо припустити, щоб
п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини
та основоположних свобод детально
описував процесуальні гарантії, які
надаються сторонам у спорі, а саме:
справедливий, публічний і швидкий
розгляд,- і водночас не гарантував
сторонам, що спір щодо їх прав та
обов'язків цивільного буде остаточно
вирішено.

Крім того, у рішеннях по справі
«Мірагаль Есколано та інші проти
Іспанії» від 13 січня 2000 року та по
справі «Перес де Рада Каваніллес проти
Іспанії» від жовтня 1998 року,
Європейський суд з прав людини
зазначив, що надто суворе тлумачення
внутрішніми судами процесуальної
норми позбавило заявників права
доступу до суду і завадило розгляду
їхніх позовних вимог, що визнано
порушенням п.1 ст.6 Конвенції про захист
прав людини і основоположних свобод.

Оцінивши в сукупності повідомлені
позивачем обставини та надані ним
докази, враховуючи те, що поштове
відправлення в якому містилася спірна
вимога, позивачем фактично отримано не
було і повернуто відправнику у зв'язку
з закінченням терміну зберігання, а
також те, що після надходження за
місцем його роботи постанови
державного виконавця про звернення
стягнення на доходи боржника ОСОБА_1
одразу звернувся за правовою допомогою
та наступного дня надіслав вказаний
позов до суду, суд дійшов висновку про
можливість визнання причин пропуску
позивачем строку на звернення до суду
поважними.

З урахуванням наведеного та керуючись
ст.55 Конституції України, п.1 ст.6
Конвенції про захист прав людини та
основоположних свобод ст.ст.99, 100, 160, 165,
185, 186, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, -

ухвалив:

1. Визнати поважними причини пропуску
ОСОБА_1 строку на звернення до суду з
адміністративним позовом до
Управління Пенсійного фонду України в
м. Красноармійську та
Красноармійському районі Донецької
області про скасування вимоги про
сплату недоїмки.

2. Ухвала постановлена, складена і
підписана у нарадчій кімнаті 05 березня
2014 року.

3. Ухвала оскарженню не підлягає і
набирає законної сили з моменту
постановлення.

Суддя
Кравченко Т.О.