Справа № К/9991/55116/11-С
Суддя: Юрченко В.В.
Дата ухвалення: 2014-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"05" березня 2014 р. м. Київ
К/9991/55116/11

колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

головуючого-судді: Юрченка В.В.,

суддів: Амєліна С.Є., Кобилянського
М.Г.,

розглянувши в порядку касаційного
письмового провадження
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_1, ОСОБА_2 до управління праці та
соціального захисту населення
Торезької міської ради Донецької
області про стягнення допомоги за
касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову
Торезького міського суду Донецької
області від 31 травня 2011 року та
постанову Донецького апеляційного
адміністративного суду від 29 липня 2011
року,

в с т а н о в и л а:

21 березня 2011 року позивачі звернулися
до суду з вказаним позовом.

Свої позовні вимоги обґрунтовували
тим, що ОСОБА_1 має статус учасника
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС категорії 1, є
інвалідом ІІ групи. Позивачі мають на
утриманні неповнолітнього сина
ІНФОРМАЦІЯ_2, який має статус дитини,
потерпілої від Чорнобильської
катастрофи, тому відповідно до пункту 8
частини першої статті 30 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» мають
право на щомісячну виплату мінімальної
заробітної плати сім'ям на кожну дитину
шкільного віку, батьки яких стали
інвалідами I або II групи. Проте всупереч
вимогам зазначеного закону вказана
допомога була виплачена позивачам не в
повному розмірі. Просили поновити
строк звернення до суду; визнати
протиправною відмову управління праці
та соціального захисту населення
Торезької міської ради Донецької
області щодо виплати щомісячної
компенсації на дитину в розмірі
мінімальної заробітної плати
відповідно до вимог пункту 8 частини
першої статті 30 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» за 2007 - 2011
роки; зобов'язати відповідача
виплатити щомісячну компенсацію на
дитину в розмірі мінімальної
заробітної плати відповідно до вимог
пункту 8 частини першої статті 30 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
за періоди з 9 липня 2007 року по 31 грудня
2007 року, з 22 травня 2008 року по 31 грудня
2008 року, з 1 січня 2009 року по 31 грудня 2009
року, з 1 січня 2010 року по 31 грудня 2010
року, з 1 січня 2011 року по день
постановлення рішення суду з
урахуванням фактично отриманих сум.

Ухвалою Торезького міського суду
Донецької області від 1 квітня 2011 року
позовну заяву ОСОБА_1, ОСОБА_2 до
управління праці та соціального
захисту населення Торезької міської
ради Донецької області в частині
позовних вимог за періоди з 9 липня 2007
року по 31 грудня 2007 року, з 22 травня 2008
року по 31 грудня 2008 року, з 1
січня 2009 року по 31 грудня 2009 року, з 1
січня 2010 року по 20 вересня 2010 року
залишено без розгляду у зв'язку з
пропуском строку звернення до суду.

Постановою Торезького міського суду
Донецької області від 31 травня 2011 року
визнано протиправною відмову
управління праці та соціального
захисту населення Торезької міської
ради Донецької області у виплаті
ОСОБА_1 щомісячної виплати на дитину в
розмірі мінімальної заробітної плати
відповідно до вимог пункту 8 частини
першої статті 30 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» з 21 вересня
2010 року. Зобов'язано відповідача
здійснити ОСОБА_1 щомісячні виплати на
дитину в розмірі мінімальної
заробітної плати відповідно до вимог
пункту 8 частини першої статті 30 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
за період з 21 вересня 2010 року по 31
травня 2011 року з урахуванням фактично
отриманих сум. У задоволенні позовних
вимог ОСОБА_2 відмовлено.

Постановою Донецького апеляційного
адміністративного суду від 29 липня
2011 року апеляційну скаргу управління
праці та соціального захисту населення
Торезької міської ради Донецької
області було задоволено. Постанову
Торезького міського суду Донецької
області від 31 травня 2011 року скасовано.
В задоволенні позову відмовлено.

Вказуючи на допущені, на думку ОСОБА_1,
судами порушення норм чинного
матеріального та процесуального
законодавства, що призвело до
постановлення неправильних судових
рішень, позивач просить скасувати
постановлені судові рішення судів
першої та апеляційної інстанцій та
ухвалити нове судове рішення, яким
задовольнити позов повністю.

Заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи касаційної скарги
та перевіривши за матеріалами справи
правильність застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга підлягає задоволенню частково з
наступних підстав.

Під час розгляду справи по суті судами
першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що ОСОБА_1 має статус
учасника ліквідації наслідків аварії
на Чорнобильській АЕС категорії 1, є
інвалідом ІІ групи. ОСОБА_1 перебуває на
обліку в управлінні праці та
соціального захисту населення
Торезької міської ради Донецької
області та одержує щомісячні виплати
на сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, як на
дитину, яка потерпіла від
Чорнобильської катастрофи. Згідно
експертного висновку Центральної
дитячої спеціалізованої
лікарсько-консультативної комісії від
26 жовтня 2009 року № 3397 ОСОБА_3 має
інвалідність внаслідок захворювання,
пов'язаного з наслідками аварії на
Чорнобильській АЕС.

Згідно з положеннями пункту 8 частини
першої статті 30 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» від 28
лютого 1991 року № 796-ХІІ (у редакції з 9
липня 2007 року) потерпілим дітям,
зазначеним у пунктах 1 - 6 статті 27 цього
Закону, та їх батькам надаються
гарантовані державою компенсації та
пільги, зокрема, щомісячна виплата
мінімальної заробітної плати сім'ям на
кожну дитину шкільного віку, яка стала
інвалідом або перебуває на
диспансерному обліку по захворюванню
внаслідок Чорнобильської катастрофи, а
також дітям шкільного віку, батьки яких
стали інвалідами I або II групи чи
померли внаслідок Чорнобильської
катастрофи, замість виплати,
передбаченої пунктом 6 цієї статті,
якщо вказана дитина не перебуває на
повному державному забезпеченні.

Відповідно до вимог статті 63 Закону №
796-ХІІ фінансування витрат, пов'язаних з
реалізацією цього Закону, здійснюється
за рахунок державного бюджету.

Підпунктом «а» підпункту 5 пункту 28
розділу ІІ Закону України «Про
Державний бюджет України на 2008 рік та
про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» від 28
грудня 2007 року № 107-VI до пункту 8 частини
першої статті 30 Закону № 796-ХІІ внесено
зміни, відповідно до яких щорічна
допомога на оздоровлення виплачується
в порядку та розмірах, встановлених
Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України
«Про компенсаційні виплати особам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» від 26 липня 1996 року № 836
було установлено громадянам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, розмір щорічної
компенсації сім'ям з дітьми - 6,40 грн.
Постановою Кабінету Міністрів України
«Про встановлення розмірів виплат
деяким категоріям громадян, що
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» від 20 квітня 2007 року № 649
було збільшено розмір щорічної
компенсації сім'ям з дітьми - 32 грн.

Рішенням Конституційного Суду України
від 22 травня 2008 року №10-рп/2008 зміни,
внесені підпунктом «а» підпункту 5
пункту 28 розділу ІІ Закону № 107-VI
визнані неконституційними з дня
ухвалення Конституційним Судом
України цього рішення.

Відповідно до частини другої статті 152
Конституції України закони, інші
правові акти або їх окремі положення,
що визнані неконституційними,
втрачають чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України рішення
про їх неконституційність.

Вихідним критерієм обрахунку спірних
сум виплат відповідно до положень
статті 30 Закону № 796-ХІІ визначено
мінімальну заробітну плату, розмір
якої встановлювався законами України
про Державний бюджет на відповідні
роки.

Виходячи із загальних засад
пріоритетності законів над
підзаконними нормативними актами при
вирішенні даного спору, застосуванню
підлягає саме стаття 30 Закону № 796-ХІІ
та законодавство щодо розміру
мінімальної заробітної плати за
відповідні роки, а не постанова
Кабінету Міністрів України «Про
встановлення розмірів виплат деяким
категоріям громадян, що постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
від 20 квітня 2007 року № 649, положення
якої істотно звужують обсяг
встановлених законом прав громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи.

Враховуючи викладене, суд першої
інстанції прийшов до обґрунтованого
висновку щодо протиправності
нарахування позивачу щомісячних
виплат на дитину у розмірі,
встановленому постановою Кабінету
Міністрів України від 20 квітня
2007 року № 649, та про наявність законних
підстав для виплати йому коштів у
розмірі, визначеному пунктом 8 частини
першої статті 30 Закону № 796-ХІІ,
з 21 вересня 2010 року.

Посилання суду апеляційної інстанції
на статтю 71 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2009 рік» є
помилковим, оскільки позовні вимоги
позивача за період до 20 вересня 2010 року
ухвалою Торезького міського суду
Донецької області від 1 квітня 2011 року
залишено без розгляду.

Суд апеляційної інстанції у
постановленому рішенні також
посилається, як на підставу відмови у
задоволенні позову, на статтю 70 Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2010 рік».

Проте і це посилання апеляційного суду
є помилковим.

Статтею 70 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2010 рік»
надано право Кабінету Міністрів
України у 2010 році встановлювати
розміри соціальних виплат, які
відповідно до законодавства
визначаються залежно від розміру
мінімальної заробітної плати, в
абсолютних сумах у межах асигнувань,
передбачених за відповідними
бюджетними програмами.

Кабінет Міністрів у 2010 році наданим
йому правом не скористався, а тому
підстав посилатися на постанови
Кабінету Міністрів України «Про
компенсаційні виплати особам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» від 26 липня 1996 року № 836 та
«Про встановлення розмірів виплат
деяким категоріям громадян, що
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» від 20 квітня 2007 року № 649
немає.

ОСОБА_1 у доводах касаційної скарги
зазначає, що йому мають бути виплачені
щомісячні виплати на дитину за минулий
час без обмеження строком давності.

Проте з такими доводами позивача
погодитись не можна.

У порядку адміністративного
судочинства вирішуються спори
фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом
владних повноважень щодо оскарження
його рішень (нормативно-правових актів
чи правових актів індивідуальної дії),
дій чи бездіяльності, тому до
зазначених правовідносин
застосовуються строки звернення до
суду, визначені статтею 99 Кодексу
адміністративного судочинства України
(в редакції, чинній на час
виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до положень частини 2 статті
99 Кодексу адміністративного
судочинства України встановлено
шестимісячний строк звернення до суду,
який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Ухвалою Торезького міського суду
Донецької області від 1 квітня 2011 року
позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 до управління
праці та соціального захисту населення
Торезької міської ради Донецької
області в частині позовних вимог за
періоди з 9 липня 2007 року по 31 грудня 2007
року, з 22 травня 2008 року по 31
грудня 2008 року, з 1 січня 2009 року по 31
грудня 2009 року, з 1 січня 2010 року по 20
вересня 2010 року залишено без розгляду у
зв'язку з пропуском позивачем
шестимісячного строку звернення до
суду, встановленого статтею 99 Кодексу
адміністративного судочинства
України. Зазначена ухвала суду першої
інстанції набрала законної сили.

Відповідно до вимог частини 1 статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

За правилами статті 226 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції скасовує
судове рішення суду апеляційної
інстанції та залишає в силі рішення
суду першої інстанції, яке ухвалено
відповідно до закону і скасоване або
змінене помилково.

Керуючись статтями 210, 220, 222, 223, 226, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Постанову Донецького апеляційного
адміністративного суду від 29 липня
2011 року скасувати, залишивши в силі
Торезького міського суду Донецької
області від 31 травня 2011 року.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
оскарженню не підлягає.

Головуючий
Юрченко В.В.

Судді
Амєлін С.Є.

Кобилянський М.Г.