Справа № 805/1929/14
Суддя: Лазарєв В.В.
Дата ухвалення: 2014-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний
суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 березня 2014 р.
Справа №805/1929/14

приміщення суду за адресою: 83052,
м.Донецьк, вул. 50-ої Гвардійської
дивізії, 17

час прийняття постанови: 11 год. 07
хв.

Донецький окружний адміністративний
суд у складі:

Головуючого судді Лазарєва В.В.,

за участю секретаря судового засідання
Кан О.А.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача Пантіної
М.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду за адресою: м.
Донецьк-52, вул. 50 Гвардійської дивізії,
17, адміністративну справу за позовом
фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до
Державної податкової інспекції у
Кіровському районі міста Донецька
Головного управління Міндоходів у
Донецькій області про визнання
протиправною та скасування вимоги №
Ф-3У від 29.11.2013 року, зобов'язання
вчинити певні дії, -

В С Т
А Н О В И В:

У лютому 2014 року фізична особа -
підприємець ОСОБА_1 звернулася до суду
з адміністративним позовом до
Державної податкової інспекції у
Кіровському районі міста Донецька
Головного управління Міндоходів у
Донецькій області про визнання
протиправною та скасування вимоги №
Ф-3У від 29.11.2013 року, зобов'язання
вчинити певні дії.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначила, що вона є пенсіонером з 1999
року та знаходиться на обліку в
Управлінні Пенсійного фонду України в
Кіровському районі міста Донецька.
Позивач є фізичною особою-підприємцем
та перебуває на спрощеній системі
оподаткування. ОСОБА_1 отримала вимогу
про сплату боргу зі сплати єдиного
внеску № Ф-3У від 29 листопада 2013 року.
Позивач вважає вищевказану вимогу
відповідача незаконною, оскільки з
06.08.2011 року набрав чинності Закон
України «Про внесення змін до
Податкового кодексу України та деякі
інші законодавчі акти України щодо
вдосконалення окремих норм
Податкового кодексу України» № 3609-VI,
яким внесені доповнення до ст. 4 Закону
України «Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування». Внесення
зазначених змін звільняє позивача, як
фізичну особу - підприємця, від сплати
за себе єдиного внеску. Вважає, що
оскаржувана вимога відповідача
суперечать чинному законодавству
України та підлягає скасуванню. У
зв'язку з чим позивач звернувся до суду
із даним позовом.

Позивач та представник позивача у
судовому засіданні підтримали позовні
вимоги та просили їх задовольнити.

Представник відповідача заперечував
проти задоволення позову, зазначив що
частиною 4 ст. 4 Закону України «Про збір
та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» визначено, що
особи, зазначені у пункті 4 частини
першої цієї статті, які обрали спрощену
систему оподаткування, звільняються
від сплати за себе єдиного внеску, якщо
вони є пенсіонерами за віком або
інвалідами та отримують відповідно до
закону пенсію або соціальну допомогу.
Такі особи можуть бути платниками
єдиного внеску виключно за умови їх
добровільної участі у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Згідно до статті 9 Закону України від 09
липня 2003 року №1058-ІУ "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" пенсіонер - це особа, яка
відповідно до цього Закону отримує
пенсію, довічну пенсію, або члени її
сім'ї, які отримуюсь пенсію в разі
смерті цієї особи у випадках,
передбачених цим Законом.

Як зазначає представник Державної
податкової інспекції у Кіровському
районі міста Донецька Головного
управління Міндоходів у Донецькій
області, відповідно до ст. 26 ЗУ № 1058
пенсія у зв'язку з втратою годувальника
не є пенсією за віком. На підставі
зазначеного просив відмовити у
задоволені позовних вимог у повному
обсязі.

Заслухавши пояснення позивача,
представників відповідачів, всебічно і
повно з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтується позов,
дослідивши докази, наявні в матеріалах
справи, судом встановлено наступне.

Позивач, фізична особа - підприємець
ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрована в
Єдиному державному реєстрі юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців
23.07.1993 р. за № 2 018196,
ідентифікаційний номер фізичної
особи-платника податків та інших
обов'язкових платежів НОМЕР_1, що
підтверджується свідоцтвом про
державну реєстрацію фізичної
особи-підприємця (а.с. 8). Позивач
перебуває на спрощеній системі
оподаткування, що підтверджується
свідоцтвом платника єдиного податку
Серія НОМЕР_2 (а.с. 9). Відповідно до
розпорядження, позивачу призначено
пенсію по втраті годувальника.

Відповідач - Державна податкова
інспекція у Кіровському районі міста
Донецька Головного управління
Міндоходів у Донецькій області
відповідно до п. 191-1.8 Податкового
кодексу України, забезпечує
достовірність та повноту обліку
платників податків та платників
єдиного внеску, суб'єктів
зовнішньоекономічної діяльності,
об'єктів оподаткування та об'єктів,
пов'язаних з оподаткуванням.

Згідно з частиною 2 статті 19
Конституції України органи державної
влади й органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією і законами
України.

Правовідносини, що склалися між
сторонами, регулюються нормами Закону
України «Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» від 08.07.2010 року
№ 2464-VI, Законом України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» №1058-ІV від 09.07.2003 року
(далі Закон № 1058), Законом України «Про
пенсійне забезпечення» № 1788-ХІІ від
05.11.1991 р. (далі Закон № 1788) та іншими
нормативно-правовими актами.

29 листопада 2013 року Державною
податковою інспекцією у Кіровському
районі міста Донецька прийнята вимога
про сплату боргу (недоїмки) № Ф-3У про
сплату заборгованості зі сплати
єдиного внеску станом на 28.11.2013 року у
розмірі 9852,74 грн. за період з серпня 2011
року по 3 квартал 2013 року (а.с. 13).

Згідно із статтею 1 Закону № 1788
громадяни України мають право на
державне пенсійне забезпечення за
віком, по інвалідності, у зв'язку з
втратою годувальника та в інших
випадках, передбачених цим Законом. За
цим Законом призначаються: а) трудові
пенсії: за віком; по інвалідності; в
разі втрати годувальника; за вислугу
років. Право на пенсію за віком мають
чоловіки - після досягнення 60 років і
при стажі роботи не менше 25 років.

Статтею 1 Закону №1058 визначене поняття
«пенсія» - як, щомісячна пенсійна
виплата в солідарній системі
загальнообов'язкового державного
пенсійного страхування, яку отримує
застрахована особа в разі досягнення
нею передбаченого цим Законом
пенсійного віку чи визнання її
інвалідом, або отримують члени її сім'ї
у випадках, визначених цим Законом.

Відповідно до ст. 2 Закону №1058 за цим
Законом призначаються: а) трудові
пенсії: за віком; по інвалідності; в
разі втрати годувальника; за вислугу
років; б) соціальні пенсії.

У відповідності до ст. 10 зазначеного
Закону, особі, яка має одночасно право
на різні види пенсії (за віком, по
інвалідності, у зв'язку з втратою
годувальника), призначається один із
цих видів пенсії за її вибором.

Згідно зі ст. 36 цього Закону в редакції,
яка діяла на час виникнення спірних
правовідносин, пенсія у зв'язку з
втратою годувальника призначається
непрацездатним членам сім'ї померлого
годувальника, які були на його
утриманні, за наявності в годувальника
на день смерті страхового стажу, який
був би необхідний йому для призначення
пенсії по III групі інвалідності, а в
разі смерті пенсіонера або осіб,
зазначених у частині другій статті 32
цього Закону, - незалежно від
тривалості страхового стажу. При цьому
дітям пенсія у зв'язку з втратою
годувальника призначається незалежно
від того, чи були вони на утриманні
годувальника. Батьки і чоловік
(дружина) померлого, які не були на його
утриманні, мають право на пенсію у
зв'язку з втратою годувальника, якщо
втратили джерело засобів до існування.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 4
Закону № 2464 платниками єдиного внеску
є фізичні особи - підприємці, в тому
числі ті, які обрали спрощену систему
оподаткування, та члени сімей цих осіб,
які беруть участь у провадженні ними
підприємницької діяльності.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Закону № 2464
платник єдиного внеску зобов'язаний:
своєчасно та в повному обсязі
нараховувати, обчислювати і сплачувати
єдиний внесок; вести облік виплат
(доходу) застрахованої особи та
нарахування єдиного внеску за кожним
календарним місяцем і календарним
роком, зберігати такі відомості в
порядку, передбаченому законодавством;
подавати звітність до територіального
органу Пенсійного фонду у строки, в
порядку та за формою, встановленими
Пенсійним фондом за погодженням з
відповідними фондами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування та
центральним органом виконавчої влади.

Згідно з частиною 8 статті 9 Закону № 2464
платники єдиного внеску зобов'язані
сплачувати єдиний внесок, нарахований
за відповідний базовий звітний період,
не пізніше 20 числа місяця, що настає за
базовим звітним періодом. Єдиний
внесок підлягає сплаті незалежно від
фінансового стану платника, як
передбачено частиною 12 статті 9 Закону
№ 2464.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 4 Закону № 2464
особи, зазначені у пункті 4 частини
першої цієї статті, які обрали спрощену
систему оподаткування, звільняються
від сплати за себе єдиного внеску, якщо
вони є пенсіонерами за віком або
інвалідами та отримують відповідно до
закону пенсію або соціальну допомогу.
Такі особи можуть бути платниками
єдиного внеску виключно за умови їх
добровільної участі у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Статтею 1 Закону №1058 визначене поняття
«пенсія» - як, щомісячна пенсійна
виплата в солідарній системі
загальнообов'язкового державного
пенсійного страхування, яку отримує
застрахована особа в разі досягнення
нею передбаченого цим Законом
пенсійного віку чи визнання її
інвалідом, або отримують члени її сім'ї
у випадках, визначених цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону №1058 за
рахунок коштів Пенсійного фонду в
солідарній системі призначаються такі
пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2)
пенсія по інвалідності внаслідок
загального захворювання (у тому числі
каліцтва, не пов'язаного з роботою,
інвалідності з дитинства); 3) пенсія у
зв'язку з втратою годувальника.

Згідно зі ст. 26 цього Закону в редакції,
яка діяла на час виникнення спірних
правовідносин, особи мають право на
призначення пенсії за віком після
досягнення чоловіками 60 років, жінками
- 55 років та наявності страхового стажу
не менше п'яти років.

Отже, пенсіонерами за віком є особи, які
досягли встановленого законом
загального пенсійного віку та
отримують пенсію.

При цьому закон не містить обмежень в
залежності від виду отриманої
пенсіонером пенсії (за віком, по
інвалідності, в разі втрати
годувальника чи за вислугу років).

Так позивач є фізичною
особою-підприємцем яка отримує пенсію
за втратою годувальника, однак остання
досягла віку (69 років), з якого
призначається пенсія за віком
відповідно до статті 26 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування».

Таким чином, положення ч. 4 ст. 4 Закону
України «Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» щодо
звільнення, зокрема пенсіонерів за
віком від сплати за себе єдиного внеску
поширюються на позивача.

До того ж, відповідно до положень ч. 4 ст.
4 Закону № 2464 особи, зазначені у пункті 4
частини першої цієї статті, які обрали
спрощену систему оподаткування, можуть
бути платниками єдиного внеску
виключно за умови їх добровільної
участі у системі загальнообов'язкового
державного соціального страхування.

Добровільна сплата єдиного внеску
врегульована ст. 10 Закону України № 2464.

Відповідно до вимог ст.ст. 4, 10 Закону
України № 2464, обов'язковою умовою
добровільної участі особи у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування є належним
чином укладений договір в порядку ст. 10
Закону України № 2464.

Як вбачається з матеріалів справи,
жодних договорів про добровільну
участь у системі загальнообов'язкового
державного соціального страхування
між сторонами укладено не було.

Згідно ч. 1 ст. 9 КАС України, суд при
вирішенні справи керується принципом
законності, відповідно до якого органи
державної влади, органи місцевого
самоврядування, їхні посадові і
службові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

При цьому суд, оцінюючи спірні дії
відповідача, виходить з критеріїв
оцінки рішень, дій чи бездіяльності
суб'єкта владних повноважень,
встановлених ч. 3 ст. 2 КАС України, до
яких, зокрема, відносяться вчинення дій
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України, з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано, обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення.

У відповідності до ст.ст. 71, 86 КАС
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, суд оцінює
докази, які є у справі, за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні.

Згідно ч. 2 статті 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Таким чином, приймаючи до уваги
наведене, суд вважає, що вимога
Державної податкової інспекції у
Кіровському районі міста Донецька
Головного управління Міндоходів у
Донецькій області про сплату боргу
(недоїмки) № Ф-3У від 29 листопада 2013 року
є протиправною та підлягає скасуванню.

Стосовно позовних вимог про
зобов'язання відповідача скасувати
заборгованість зі сплати єдиного
внеску з картки платника податків, суд
зазначає, що наслідком скасування
вимоги про сплату боргу (недоїмки) №
Ф-3У від 29 листопада 2013 року є
поновлення становища позивача, що
існувало до порушення його права, а
відтак відсутні підстави для
зобов'язання відповідача виключити з
картки особового рахунку суму
заборгованості, сформованої на
підставі неправомірного рішення.

Крім того, суд вважає що, у спірних
правовідносинах належним та повним
способом захисту порушених прав
позивача є скасування вимоги, через те,
що дії податкового органу по обліку
платежів у картці особового рахунку не
тягнуть за собою будь-яких правових
наслідків, тобто, не впливають на обсяг
прав та інтересів позивача, адже
правові наслідки в даному випадку
несуть акти індивідуальної дії - вимога
про сплату боргу № Ф-3У від 29 листопада
2013 року.

З огляду на вищезазначене, суд
приходить до висновку про часткове
задоволення позовних вимог фізичної
особи - підприємця ОСОБА_1 до Державної
податкової інспекції у Кіровському
районі міста Донецька Головного
управління Міндоходів у Донецькій
області про визнання протиправною та
скасування вимоги № Ф-3У від 29.11.2013 року,
зобов'язання вчинити певні дії.

Відповідно до ч. 3 ст. 94 КАС України, якщо
адміністративний позов задоволено
частково, судові витрати, здійснені
позивачем, присуджуються йому
відповідно до задоволених вимог.

На підставі вищевикладеного, керуючись
ст.ст. 2-15, 17-18, 33-35, 41-42, 47-51, 56-59, 69-71, 79, 86, 87,
94, 99, 104-107, 110, 121-143, 151-154, 158, 162, 163, 167, 181,
185-186, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов фізичної особи
- підприємця ОСОБА_1 до Управління
Пенсійного фонду України в Кіровському
районі міста Донецька, Державної
податкової інспекції у Кіровському
районі міста Донецька Головного
управління Міндоходів у Донецькій
області про визнання протиправною та
скасування вимоги № Ф-3У від 29.11.2013 року,
зобов'язання вчинити певні дії -
задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати
вимогу Державної податкової інспекції
у Кіровському районі міста Донецька
Головного управління Міндоходів у
Донецькій області про сплату боргу
(недоїмки) № Ф-3У від 29 листопада 2013
року у розмірі 9852,74 грн.

В задоволенні іншої частини позовних
вимог відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1 понесені судові витрати у
розмірі 182 (сто вісімдесят дві) грн. 70
коп.

Постанова прийнята у нарадчій кімнаті
та проголошена її вступна та
резолютивна частини 03 березня 2014 року.

Постанова виготовлена у повному обсязі
07 березня 2014 року.

Постанова набирає законної сили у
строк та у порядку, що визначені
статтею 254 КАС України, і може бути
оскаржена до Донецького апеляційного
адміністративного суду через
Донецькій окружний адміністративний
суд у порядку, визначеному статтею 186
КАС України, шляхом подачі апеляційної
скарги протягом десяти днів з дня її
проголошення.

Апеляційна скарга на постанову
Донецького окружного
адміністративного суду подається
протягом десяти днів з дня її
проголошення. У разі застосування
судом частини третьої статті 160 цього
Кодексу, а також прийняття постанови у
письмовому провадженні апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови.

Суддя
Лазарєв В.В.