Справа № 2а/0570/17270/2012
Суддя: Карась О.В.
Дата ухвалення: 2014-02-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

14 лютого 2014 року м. Київ
В/800/575/14

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Карася О.В. (головуючого), Бившевої Л.І.,
Островича С.Е., Степашка О.І., Усенко Є.А.,
перевіривши заяву Державної
податкової інспекції у Волноваському
районі Головного управління
Міндоходів у Донецькій області про
перегляд ухвали Вищого
адміністративного суду України від
18.12.2013 № К/800/46718/13 на постанову
Донецького окружного
адміністративного суду від 10.07.2013 та
ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 21.08.2013 у
справі № 2а/0570/17270/2012 за позовом
Сільськогосподарського товариства з
обмеженою відповідальністю "Донецька
птахофабрика" до Державної податкової
інспекції у Волноваському районі
Головного управління Міндоходів у
Донецькій області про визнання
нечинним податкового
повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В :

Держана податкова інспекція
звернулась до Верховного Суду України
із заявою про перегляд ухвали Вищого
адміністративного суду України від
18.12.2013 № К/800/46718/13.

Відповідно до ст. 2391 КАС України (із
змінами та доповненнями, внесеними
Законом України від 07.07.2010 № 2453-VІ "Про
судоустрій і статус суддів"), заява про
перегляд судових рішень подається до
Верховного Суду України через Вищий
адміністративний суд України, який за
змістом статей 2392 та 240 КАС України
перевіряє відповідність заяви вимогам
цього Кодексу та вирішує питання про
допуск справи до провадження.

Згідно п. 1 ч.1 ст. 237 КАС України заява
про перегляд судових рішень в
адміністративних справах може бути
подана виключно з мотивів неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах.

Подібність правовідносин означає,
зокрема, тотожність суб'єктного складу
учасників відносин, об'єкта та предмета
правового регулювання, а також умов
застосування правових норм (зокрема,
часу, місця, підстав виникнення,
припинення та зміни відповідних
правовідносин). Зміст правовідносин з
метою з'ясування їх подібності в різних
рішеннях суду (судів) касаційної
інстанції визначається обставинами
кожної конкретної справи.

Ухвалення різних за змістом судових
рішень матиме місце в разі, коли суд
(суди) касаційної інстанції у розгляді
двох чи більше справ за тотожних
предмета спору, підстав позову та за
аналогічних обставин і однакового
матеріально-правового регулювання
спірних правовідносин дійшов (дійшли)
протилежних висновків щодо заявлених
позовних вимог.

У заяві про перегляд ухвали Вищого
адміністративного суду України від
18.12.2013 № К/800/46718/13 заявник послався на
неоднакове застосування судами
касаційної інстанції однієї й тієї
самої норми права, а саме п. 1.4, п. 1.8 ст. 1,
пп. 7.4.1 п. 7.4, пп. 7.7.1, пп. 7.7.5 п. 7.7 ст. 7
Закону України від 03.04.1997 № 168/97ВР "Про
податок на додану вартість".

На підтвердження зазначеного
відповідач надав ухвалу Вищого
адміністративного суду України від
22.07.2010 № К-15851/07, в якій, на його думку,
інакше застосовано одні й ті самі норми
права.

Виконуючи положення ст. 240 КАС України
щодо вирішення питання про допуск
вищим спеціалізованим судом справи до
її провадження у Верховному Суді
України з метою здійснення правосуддя
та забезпечення однакового
застосування законодавства усіма
судами загальної юрисдикції, колегія
Вищого адміністративного суду України
не виявила неоднакового застосування
судом касаційної інстанції однієї і
тієї самої норми права, оскільки
правовідносини між сторонами у
справах, за якими ухвалені вказані вище
судові рішення, виникли з різних
відмінних між собою обставин, яким
надавалася правова оцінка та до яких
застосовувались норми податкового
законодавства.

Так, у судовому рішенні, наданого на
підтвердження неоднакового
застосування одних і тих самих норм
матеріального права, касаційний суд
дійшов висновку, що право на
відшкодування податку на додану
вартість виникає лише при фактичній
надмірній сплаті цього податку до
бюджету у ланцюгу постачальників.

А зі змісту ухвали касаційної
інстанції, про перегляд якої
поставлено питання у заяві, суд,
виконуючи завдання по здійсненню
правосуддя щодо дотримання судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
виходив з того, що порушення певним
постачальником товару (робіт, послуг) у
ланцюгу постачання вимог податкового
законодавства чи правил ведення
господарської діяльності не може бути
підставою для висновку про фіктивність
господарських операцій та як наслідок
про порушення покупцем товару (робіт,
послуг) вимог закону щодо формування
податкового кредиту та бюджетного
відшкодування, тому платник податку на
додану вартість (покупець товарів
(робіт, послуг)) не має в подальшому
зазнавати певних негативних наслідків
у вигляді позбавлення права на
податковий кредит та бюджетне
відшкодування за можливу неправомірну
діяльність його контрагентів по
ланцюгу до кінцевого виробника.

Крім того, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України вважає
за потрібне зазначити, що позиція
Вищого адміністративного суду України,
викладена в ухвалі від 22.07.2010 № К-15851/07
не узгоджується з рішенням Верховного
Суду України, зокрема, з постановою від
31.01.2011 (21-47а10) у справі за позовом
Закритого акціонерного товариства
"Мукачівський лісокомбінат" до
Мукачівської об'єднаної державної
податкової інспекції в Закарпатській
області про визнання недійсним
податкового повідомлення-рішення, за
заявою ОДПІ про перегляд Верховним
Судом України ухвали Вищого
адміністративного суду України від
27.05.2010.

Аналізуючи положення Закону № 168/97ВР,
Верховний Суд України дійшов висновку,
що якщо контрагент не виконав свого
зобов'язання щодо сплати податку до
бюджету, то це тягне відповідальність
та негативні наслідки саме для цієї
особи. Зазначені обставини не є
підставою для позбавлення платника
податку права на відшкодування податку
на додану вартість у випадку, коли
останній виконав усі передбачені
законом умови стосовно отримання
такого відшкодування та має необхідні
документальні підтвердження розміру
свого податкового кредиту.

За таких обставин, колегія суддів не
вбачає підстав для допуску справи до
провадження у Верховному Суді України.

Керуючись ст. ст. 235-240 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

У задоволені вимог заяви Державної
податкової інспекції у Волноваському
районі Головного управління
Міндоходів у Донецькій області про
допуск справи до провадження
Верховного Суду України для перегляду
ухвали Вищого адміністративного суду
України від 18.12.2013 № К/800/46718/13 відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Карась О.В.

Судді
Бившева Л.І.

Острович С.Е.

Степашко О.І.

Усенко Є.А.