Справа № 2а-6370/11/1370
Суддя: Ліщинський А.М.
Дата ухвалення: 2014-03-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2014 р.
Справа № 124168/11/9104

Колегія суддів Львівського
апеляційного адміністративного суду в
складі :

головуючого судді:
Ліщинського А.М.,

суддів:
Довгої О.І., Запотічного І.І.

розглянувши в порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу Державної податкової інспекції
у Франківському районі м.Львова на
постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 21 вересня
2011 року у справі за позовом Приватного
акціонерного товариства «Акціонерна
страхова компанія «Інго України» в
особі філії ПрАТ «АСК «Інго України» у
м.Львові до Державної податкової
інспекції у Франківському районі
м.Львова про скасування податкових
повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О
В И Л А:

02.06.2011 року позивач звернувся до суду з
адміністративним позовом до
відповідача про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень від
23.05.2011 року № та № .

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що
припинення дії договору страхування та
повернення страхувальнику страхових
платежів за період, що залишився до
закінчення дії договору, не змінює
правової та економічної суті такої
частини страхових платежів як
відрахування нормативних витрат на
ведення справи. Крім того, зазначає, що
відповідно до п.п.7.2.1. п.7.2. ст.7 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств» (чинного на час вчинення
спірних правовідносин) при отриманні
чи нарахуванні доходу у вигляді
страхових платежів, у тому числі їх
частину, що відповідає нормативу
витрат на ведення справ, визначену при
розрахунку страхового тарифу,
оподатковується за ставкою 3%. Стосовно
порушення податкового законодавства
під час утримання та перерахування
податку із доходів фізичних осіб
посилається на те, що Правила
добровільного страхування наземного
автотранспорту (автокаско),
затверджених Головою правління ПрАТ
«АСК «Інго Україна» 19 липня 2007 року,
зареєстрованих Державною комісією з
регулювання ринків фінансових послуг
України від 16.11.2007 року, у яких
передбачено, що коли страхувальником
страхові витрати сплачені та
погодженні із Страховиком, останній
відшкодовує Страхувальнику всю суму
страхових витрат, включно із сумою ПДВ.
Згідно цього вважає, що відповідач
прийшов до неправомірних висновків, на
підставі яких винесені оспорювані
податкові повідомлення-рішення.

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 21 вересня
2011 року адміністративний позов
задоволено. Визнано протиправними та
скасовано податкові повідомлення -
рішення від 23.05.2011 року № та від
23.05.2011 року № винесені ДПІ у
Франківському районі м. Львова.

Відповідач постанову оскаржив, не
погодившись із зазначеним судовим
рішенням, подав апеляційну скаргу,
зазначивши, що оскаржувана постанова
винесена з порушенням норм
матеріального та процесуального права
та є незаконною, просить оскаржувану
постанову скасувати та прийняти нову,
якою відмовити в задоволенні позовних
вимог.

В апеляційній скарзі покликається на
те, що за результатом планової виїзної
перевірки з питань дотримання
позивачем вимог податкового валютного
та іншого законодавства за період з
01.10.2008 року по 31.12.2010 року встановлено
порушення податкового законодавства, а
саме Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємства», Закону України
«Про податок з доходів фізичних осіб»,
«Положення про ведення касових
операцій у національній валюті в
Україні».

В разі відсутності клопотань від усіх
осіб, які беруть участь у справі, про
розгляд справи за їх участю, суд
апеляційної інстанції може розглянути
справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами, якщо справу може бути
вирішено на основі наявних у ній
доказів (ч. 1 ст. 197 КАС України із
змінами і доповненнями, внесеними
згідно із Законом України від 07.07.2010
року № 2453-VI).

Судова колегія заслухавши доповідь
судді-доповідача, перевіривши
матеріали справи і обговоривши
підстави апеляційної скарги, вважає за
необхідне її відхилити з наступних
підстав.

Задовольняючи позовні вимоги позивача,
суд першої інстанції виходив з того, що
відповідачем по справі правомірність
прийняття спірних податкових
повідомлень рішень недоведена, не
надано суду жодних доказів, які б
спростовували вимоги позивача, а
позовні вимоги є обґрунтованими та
такими, що підлягають задоволенню.

Розглядаючи спір, судова колегія
вважає, що місцевий суд повно і
всебічно дослідив і оцінив обставини
по справі, надані сторонами докази,
правильно визначив юридичну природу
спірних правовідносин і закон, який їх
регулює.

Правильність вирішення справи
відповідно до вимог ст.13 КАС України
забезпечується системою: апеляційною
та касаційною. Можливість апеляційного
та касаційного оскарження судових
рішень є принципом адміністративного
судочинства, що спрямований на
забезпечення прав осудності
(законності та обґрунтованості)
судових рішень.

Згідно ст. 2 КАС України, у справах щодо
оскарження рішень суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті вони: на
підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України, обґрунтовано, тобто з
урахуванням усіх обставин, що мають
значення для прийняття рішення,
добросовісно.

Як встановлено судом та підтверджено
матеріалами справи, що ПАТ «АСК «Інго
Україна» (ідентифікаційний код 16285602)
зареєстровано як юридична особа
Шевченківською районною
адміністрацією у м. Києві 15.03.1994 року.
27.12.1994 року за № 218/15227/91/501/10 позивач
взятий на облік як платник податку.

Філія в м. Львові ПрАТ АСК «Інго
Україна» не має статусу юридичної
особи діє на підставі положення
затвердженого загальними зборами
акціонерів ПрАТ «АСК Інго Україна» від
14.04.2011 року .

ДПІ Франківському районі Львівської
області з питань дотримання вимог
податкового валютного та іншого
законодавства за період з 01.10.2008 року по
31.12.2010 року проводилась планова виїзна
перевірка. За результатами перевірки
складено Акт № 655/22-0/25562331 від 06.03.2011
року, за наслідками проведення якої за
порушення податкового законодавства
стосовно позивача були прийняті
відповідачем оскаржувані податкові
повідомлення - рішення.

Зокрема, на підставі Акта перевірки від
№ 169/23-0/35217411 від 21.06.2011 року винесено:
податкове повідомлення - рішення
№ від 23.05.2011 року, яким визначено
суму податкового зобов'язання (з
урахуванням штрафних санкцій за
платежем податок на прибуток на суму
141193,50 грн., у тому числі за основним
платежем - 112954,80 грн. та штрафними
санкціями 28238,70 грн.; податкове
повідомлення - рішення № 0741720 від 23.05.2011
року., яким визначено суму податкового
зобов'язання податок з доходів
фізичних осіб на суму 4404,00 грн., у тому
числі за основним платежем - 3523,79 грн. та
штрафними санкціями на суму 880,95 грн.

Щодо податкового повідомлення рішення
від 23.05.2011 року № , колегія суддів
зазначає, відповідно в Акті перевірки
зазначено, що в порушення пп. 7.2.3., п. 7.2.
ст. 7 Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств», якщо філія у м.
Львові ПрАТ «АСК «Інго Україна»
отримує доходи із джерел, інших ніж ті,
що визначені у підпункті 7.2.1 п. 7.2, такі
доходи оподатковуються за ставкою 25% до
об'єкта оподаткування.

Законом України «Про оподаткування
прибутку підприємств» встановлені
особливості оподаткування страхової
діяльності; п.п. 2.1.3 п. 2.1 ст. 2 Закону
визначено, що платниками податку є
філії, відділення та інші відокремлені
підрозділи платників податку (далі
філії), зазначених у підпункті 2.1.1 цього
пункту, що не мають статусу юридичної
особи, розташовані на території іншої,
ніж такий платник податку,
територіальної громади.

У відповідності до положень п.п. 7.2.1 п. 7.2
ст. 7 згаданого Закону дохід від
страхової діяльності юридичних осіб -
резидентів не підлягає оподаткуванню
за ставкою, встановленою у пункті 10.1
статті 10 цього Закону, та
оподатковується: за ставкою 0 відсотків
- при отриманні доходу внаслідок
виконання договорів з довгострокового
страхування життя та пенсійного
страхування у межах недержавного
пенсійного забезпечення у разі
виконання вимог до таких договорів,
визначених пунктом 1.37 та пунктом 1.42
статті 1 цього Закону; за ставкою 3
відсотки - при отриманні доходу
внаслідок виконання договорів з інших
видів страхування.

Для цілей оподаткування страхової
діяльності під оподатковуваним
доходом слід розуміти суму страхових
платежів, страхових внесків, страхових
премій, одержаних (нарахованих)
страховиками-резидентами протягом
звітного періоду за договорами
страхування і перестрахування ризиків
на території України або за її межами,
зменшених на суму страхових платежів
(страхових внесків, страхових премій),
сплачених страховиком за договорами
перестрахування з резидентом.

Колегія суддів погоджується з думкою
суду першої інстанції, законодавцем не
вказано, що частина страхового платежу
в залежності від того, чи є вона
компенсацією витрат страховика, може
не включитися до оподаткованого доходу
від страхової діяльності.

Статтею 10 Закону України «Про
страхування» від 7 березня 1996 року №
85/96-ВР встановлено, що страховий платіж
(страховий внесок, страхова премія) - це
плата за страхування, яку
страхувальник (клієнт) страхової
компанії зобов'язаний внести
страховику (страховій компанії) згідно
з договором страхування.

Страховий тариф - ставка страхового
внеску з одиниці страхової суми за
визначений період страхування.
Страхові тарифи при добровільній формі
страхування обчислюються страховиком
актуарно (математично) на підставі
відповідної статистики настання
страхових випадків, а за договорами
страхування життя - також з урахуванням
величини інвестиційного доходу, яка
повинна зазначатися у договорі
страхування. Конкретний розмір
страхового тарифу визначається в
договорі страхування за згодою сторін.

Відповідно до статті 17 Закону України
«Про страхування» страхові тарифи за
договорами страхування іншими, ніж
договори страхування життя, повинні
міститись у Правилах страхування, які
розробляються страховиком для кожного
виду страхування окремо і підлягають
реєстрації в Уповноваженому органі при
видачі ліцензії на право здійснення
відповідного виду страхування.
Норматив витрат на ведення справ для
кожного виду страхування включений в
розрахунок страхового тарифу, який
передбачає як оцінку ризику страховика
так і його компенсаційні витрати, тобто
у розрахованому страховому тарифі
«норматив витрат на ведення справ» є
його структурною складовою, відповідно
без виділення цієї структурної
складової у нарахованому страховому
платежі за конкретним договором
страхування.

Статтею 28 Закону України «Про
страхування» встановлено, що у разі
дострокового припинення дії договору
страхування, крім договору страхування
життя, за вимогою страхувальника
страховик повертає йому страхові
платежі за період, що залишився до
закінчення дії договору, з
відрахуванням нормативних витрат на
ведення справи, визначених при
розрахунку страхового тарифу,
фактичних виплат страхових сум та
страхового відшкодування, що були
здійснені за цим договором
страхування. Тобто страховий платіж,
який повинен бути повернутий
страхувальнику, за умовами договору
страхування, зменшується на його
складову, тобто нормативні витрати на
ведення справи.

Таким чином, нормативні витрати на
ведення справи є складовою страхового
тарифу, на базі якого розраховується
страховий платіж, та сплачуються
страхувальником за весь період дії
договору страхування при сплаті
страхового платежу у повному розмірі.

Величина отриманого чи нарахованого
страхового платежу визначається з
урахуванням норм статей 9, 17 та 28 Закону
України «Про страхування» згідно з
тарифами, при розрахунку яких
визначено норматив на ведення справи.
При цьому, відповідно до пункту 7.2.3
пункту 7.2. статті 7 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»
до категорії валових витрат, пов'язаних
з одержанням таких доходів, не
включаються витрати, які понесені
страховиком під час здійснення
операції які були закладені у
страховий тариф і суму яких не можна
вичленити із звичайної ціни страхового
тарифу. Таким чином, всі операції із
страхування не підпадають під дію п.5.10
ст. 5 та відповідно п.10.1 ст. 10 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємства».

Це також відповідає пункту 2 «Інші
доходи, що мають особливий порядок
оподаткування». Форми декларації з
податку на доходи (прибуток)
страховика, яка затверджено наказом
ДПА України від 31.03.2003 № 146 зі змінами і
доповненнями, в якому у код рядків
«показники» не включений доход від
витрат на ведення справи по іншим видам
страхування ніж страхування життя, як
такий, що має особливий порядок
оподаткування, тобто за ставкою
податку 25%.

Згідно з п.п. 7.2.3 п. 7.2 ст. 7 Закону України
«Про оподаткування прибутку
підприємств», якщо страховик одержує
доходи із джерел інших, ніж ті, що
визначені у підпункті 7.2.1 цього пункту,
такі доходи оподатковуються за
ставкою, встановленою пунктом 10.1
статті 10 цього Закону. Зазначена норма
невірно застосована відповідачем при
винесенні спірного
повідомлення-рішення, адже як було
встановлено вище єдиним джерелом
отримання коштів, які йдуть на
погашення нормативу витрат на ведення
справи є страховий платіж, а отже
правова природа зазначених коштів
така, що їх отримання нерозривно
пов'язане із договором страхування,
тобто інших джерел на отримання цих
коштів, окрім договору страхування не
існує. Зазначене свідчить про
неправомірність висновку, що
нормативні витрати на ведення справи
не можна вважати складовою страхового
платежу, що виключає можливість їх
віднесення до доходу від страхової
діяльності у розумінні абзацу
четвертого підпункту 7.2.1 пункту 7.2
статті 7 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств».

Суд першої інстанції правильно
зазначив, з чим погодилась колегія
суддів, що витрати позивача на ведення
справ, суми яких визначенні у акті
перевірки від 06.05.2011 року № 655/22-0/25562331,
відносяться до і є частиною страхового
платежу і відповідно є доходом від
страхової діяльності.

При цьому припинення дії договору
страхування та повернення
страхувальнику страхових платежів за
період, що залишився до закінчення дії
договору, не змінює правової та
економічної суті такої частини
страхових платежів як відрахування
нормативних витрат на ведення справи (з
урахуванням їх визначення та отримання
страховиком до припинення договору та
цільового використання).

Відповідно до 7.2.1 пункту 7.2. статті 7
Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств» при отриманні чи
нарахуванні доходу у вигляді страхових
платежів, у тому числі їх частину, що
відповідає нормативу витрат на ведення
справ, визначену при розрахунку
страхового тарифу, оподатковується за
ставкою 3%.

Колегія суддів погоджується з судом
першої інстанції, про протиправність
оскаржуваного податкового
повідомлення-рішення нарахування
податку на прибуток у зв'язку із не
оподаткуванням за ставкою 25 %
нормативних витрат на ведення справи,
оскільки такі є складовою страхового
платежу, оподаткування якого
здійснювалось позивачем при його
сплаті, а при достроковому розірванні
договорів страхування утримання
нормативних витрат здійснювалось за
період дії договору. Тобто такі
нормативні витрати вже
оподатковувались позивачем як дохід
від страхової діяльності за ставкою 3%.

Щодо податкового повідомлення-рішення
від 23.05.2011 року № , колегія суддів
зазначає. В Акті від 06.05.2011 року №
655/22-0/25562331 зазначено, що перевіркою
встановлено надання додаткових благ
філією у м. Львові ПрАТ «АСК «Інго
Україна»на суму 18848, 04 грн., за рахунок
завищення виплат страхування фізичним
особам на суму ПДВ у представлених
рахунках у складі сум страхового
відшкодування, виплачених
страхувальникам готівкою або на
банківський рахунок.

Відповідно до пп. 14.2.2. п. 14.2. Розділу 14
Правил добровільного страхування
наземного автотранспорту (автокаско),
затверджених Головою правління ПрАТ
«АСК «Інго Україна»19 липня 2007 року,
зареєстрованих Державною комісією з
регулювання ринків фінансових послуг
України від 16.11.2007 року (далі Правила)
сума ПДВ не відшкодовується, якщо
виплата страхового відшкодування
здійснюється Страховиком
Страхувальнику-фізичній особі
готівкою або на банківський рахунок, на
підставі акта автотоварознавчого
дослідження, чи експертизи, чи рахунків
СТО.

Дана норма зазначається відповідачем у
акті перевірки та не оспорюється
позивачем. Далі, відповідач зазначає,
що у наведених договорах інших умов
здійснення оплати не зазначено, однак
колегія суддів із таким твердженням не
може погодитися, виходячи з наступного.

Відповідно до пп. 5.3.8 п. 5.3. Розділу 5
Правил встановлено, що Страховик
відшкодовує Страхувальнику усі
непрямі платежі (податки), що
включаються до рахунків на відновлення
пошкодженого застрахованого
транспортного засобу за умови
наявності документального
підтвердження факту сплати таких
платежів.

Окрім того, у пп. 14.2.1. п. 14.2. Розділу 14
Правил зазначається: «Відшкодування
передбачених договором страхування
витрат Страхувальника, пов'язаних з
страховим випадком, здійснюється
Страховиком Страхувальнику, якщо обсяг
витрат погоджений з Страховиком та
сплачений за рахунок Страхувальника».

Отже, у тому випадку, коли
Страхувальником страхові витрати
сплачені та погоджені із Страховиком,
останній відшкодовує Страхувальнику
всю суму страхових витрат, включно із
сумою ПДВ.

Тому, відшкодовуючи передбачені
договором страхування витрати, Філія в
м. Львові ПрАТ «АСК «Інго Україна»
правомірно включала всю суму страхових
витрат, понесених Страхувальником,
включно із сумою ПДВ, а висновки
відповідача спростовуються наявними у
справі матеріалами.

Стосовно порушення п. 1.1. ст. 1., п. 3.4. ст. 3;
пп. 4.2.9., пп. 4.2.15. п. 4.2. ст. 4; п. 7.1. ст. 7; пп.
9.10.1. п. 9.10. ст. 9; пп. 8.1.1. п. 8.1. ст. 8 Закону
України «Про податок з доходів
фізичних осіб» від 22.05.2003 року № 889-IV в
частині надання додаткових благ в
грошовій формі за рахунок коштів
підприємства, суд зазначає.

Згідно п. 3.1 Положення про ведення
касових операцій у національній валюті
в Україні, затвердженого постановою
правління НБУ від 15 грудня 2004 року №637,
зареєстрованою в Мін'юсті України 13
січня 2005 р. за № 40/10320: «Касові операції
оформляються касовими ордерами,
видатковими відомостями,
розрахунковими документами,
документами за операціями із
застосуванням платіжних карток, іншими
касовими документами, які згідно із
законодавством України підтверджували
б факт продажу (повернення) товарів,
надання послуг, отримання (повернення)
готівкових коштів».

У відповідності п.1.2 Положення про
ведення касових операцій у
національній валюті в Україні,
затвердженого постановою правління
НБУ від 15 грудня 2004 року №637,
зареєстрованою в Мін'юсті України 13
січня 2005 р. за № 40/10320: «розрахунковий
документ - документ встановлених форми
та змісту (касовий чек, товарний чек,
розрахункова квитанція, проїзний
документ тощо), що підтверджує факт
продажу (повернення) товарів, надання
послуг, отримання (повернення) коштів,
купівлі-продажу іноземної валюти,
надрукований у випадках, передбачених
Законом України «Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг», і
зареєстрований у встановленому
порядку реєстратором розрахункових
операцій або заповнений вручну».

Наведена норма дублює визначення, яке
містить Закон України «Про
застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг», який визначає правові засади
застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг. Згідно зі ст. 1 цього Закону
реєстратори розрахункових операцій
застосовуються фізичними особами -
суб'єктами підприємницької діяльності
або юридичними особами (їх філіями,
відділеннями, іншими відокремленими
підрозділами) (далі - суб'єкти
підприємницької діяльності), які
здійснюють операції з розрахунків в
готівковій та/або в безготівковій
формі (із застосуванням платіжних
карток, платіжних чеків, жетонів тощо)
при продажу товарів (наданні послуг) у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг, а також
уповноваженими банками та суб'єктами
підприємницької діяльності, які
виконують операції купівлі-продажу
іноземної валюти.

Вимоги до змісту первинних документів
передбачено Законом України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні», відповідно до
якого обов'язковими їх реквізитами є
назва документа (форми); дата і місце
складання; назва підприємства, від
імені якого складено документ; зміст та
обсяг господарської операції, одиницю
виміру господарської операції; посади
осіб, відповідальних за здійснення
господарської операції і правильність
її оформлення; особистий підпис або
інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Колегія суддів зазначає, що за
авансовим звітом № 63 від 16.03.09 р. -
відшкодовано сплачене держмито та
витрати на ІТЗ ОСОБА_2 263,42 грн., що
підтверджується квитанціями банку № 85
від 16.03.09 p. та № 86 від 16.03.09 р., скріпленою
печаткою та підписами касира і клієнта
філії ЛОУ ВАТ «Державний ощадний банк
України» (містять всі реквізити
розрахункового документа). За
авансовим звітом № 27 від 30.01.09 р. -
відшкодовано сплачене держмито та
витрати на ІТЗ ОСОБА_2 3 89,00 грн., що
підтверджується квитанціями банку №
52/1 від 30.01.09 р. та № 51/1 від 30.01.09 р.,
скріпленою печаткою та підписами
касира філії ЛОУ ВАТ «Державний
ощадний банк України» (містять всі
реквізити розрахункового документа).
За авансовим звітом № 265 від 05.11.10 р. -
відшкодовано сплачені довідки ДАІ
ОСОБА_2 в сумі 860,00 грн., що
підтверджується квитанціями банку № 72,
68, 69, 63, 65, 64, 66, 67, 70, 71 від 05.11.10 р.
скріпленою печаткою та підписами
касира філії ЛОУ ВАТ «Державний
ощадний банк України» (містять всі
реквізити розрахункового документа).
За авансовим звітом № 276 від 25.11.10 р. -
відшкодовано сплачені довідки ДАІ
ОСОБА_2 в сумі 860,00 грн., що
підтверджується квитанціями банку №
135, 134, 133, 132, 129, 128, 131, 130, 137, 136 від 25.11.10 р.
скріпленою печаткою та підписами
касира філії ЛОУ ВАТ «Державний
ощадний банк України» (містять всі
реквізити розрахункового документа).

За авансовим звітом № 306 від 29.12.10 р. -
відшкодовано сплачене держмито та
витрати на ІТЗ ОСОБА_3 в сумі 65,00 грн., що
підтверджується квитанціями банку №
11115.275.8 від 29.12.10 р. та № 11115.234.3 від 29.12.10
р., скріпленою печаткою та підписами
касира і клієнта Західного ГРУ ПАТ «КБ
Приватбанк» (містять всі реквізити
розрахункового документа). За
авансовим звітом № 142 від 14.06.10 р. -
відшкодовано сплачене держмито та
витрати на ІТЗ ОСОБА_3 в сумі 676,00 грн., що
підтверджується квитанціями банку №
11115.88.4 від 14.06.10 р. та № 11115.88.5 від 14.06.10 р.,
№ 11115.88.6 від 14.06.10 р.. та № 11115.88.1 від 14.06.10
р. скріпленою печаткою та підписами
касира і клієнта Західного ГРУ ПАТ «КБ
Приватбанк» (містять всі реквізити
розрахункового документа).

Відповідно до авансового звіту № 296 від
23.12.10 р. ОСОБА_4 відшкодовано 100,00 грн., що
підтверджено квитанцією № 10113 від 23.12.10
р., і містить всі реквізити
розрахункового документа. Відповідно
до авансового звіту № 109 від 17.05.10 р.
ОСОБА_4 відшкодовано 100,00 грн., що
підтверджено квитанцією № 4445 від 17.05.10
р., і містить всі реквізити
розрахункового документа. Відповідно
до авансового звіту № 155 від 06.07.10 р.
ОСОБА_4 відшкодовано 100,00 грн., що
підтверджено квитанцією № 7299 від 06.07.10
р., і містить всі реквізити
розрахункового документа. Відповідно
до авансового звіту № 178 від 04.08.10 р.
ОСОБА_4 відшкодовано 70,00 грн., що
підтверджено квитанцією № 8899 від 04.08.10
р., і містить всі реквізити
розрахункового документа. Відповідно
до авансового звіту № 204 від 06.09.10 р.
ОСОБА_4 відшкодовано 100,00 грн., що
підтверджено квитанцією № 1428 від 06.09.10
р., і містить всі реквізити
розрахункового документа. Відповідно
до авансового звіту № 228 від 05.10.10 р.
ОСОБА_4 відшкодовано 100,00 грн., що
підтверджено квитанцією № 2986 від 05.10.10
р., і містить всі реквізити
розрахункового документа.

Відповідно до авансового звіту № 213 від
31.08.09 р. - відшкодовано 38,00 грн. ОСОБА_3, що
підтверджено товарним чеком ФОП ОСОБА_5
від 31.08.09 p. скріплено підписом та
печаткою про оплату (містить всі
реквізити розрахункового документа).

Відповідно до авансового звіту № 286 від
05.11.09 р. ОСОБА_6 відшкодовано 41,00 грн., що
підтверджено чеком від 05.11.09 р., і
містить всі реквізити розрахункового
документа. Відповідно до авансового
звіту № 16 від 28.01.10 р. ОСОБА_6
відшкодовано 47,40 грн., що підтверджено
чеком від 28.01.10 р., і містить всі
реквізити розрахункового документа.
Відповідно до авансового звіту № 293 від
16.12.10 р. ОСОБА_6 відшкодовано 45,32 грн., що
підтверджено чеком від 16.12.10 р., і
містить всі реквізити розрахункового
документа.

За авансовим звітом № 95 від 26.04.10 р. -
відшкодовано сплачене держмито та
витрати на ІТЗ ОСОБА_2 346,00 грн., що
підтверджується квитанціями банку № 31
від 26.04.10 р. та № 32 від 26.04.10 р.,
скріпленою печаткою та підписами
касира і клієнта філії ЛОУ ВАТ
«Державний ощадний банк України»
(містять всі реквізити розрахункового
документа). За авансовим звітом № 150/1
від 01.07.10 р. - відшкодовано сплачене
держмито та витрати на ІТЗ ОСОБА_2 в
сумі 179,00 грн., що підтверджується
квитанціями банку скріпленими
печаткою та підписами касира і клієнта
філії ЛОУ ВАТ «Державний ощадний банк
України» (містить всі реквізити
розрахункового документа).

З огляду на те, що ні Положення № 367, ні
Закон України «Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг» не містять
вичерпного їх переліку, долучені до
авансових звітів означені вище
документи і є тими «іншими касовими
документами» чи «іншими письмовими
документами», що підтверджують сплату
позивачем коштів та використання їх в
господарській діяльності позивача.

Ніяких доказів того, що вищевказані
кошти були використані не в
господарській діяльності, як і того, що
вищезазначені документи
розрахунковими (платіжними) не
являються, відповідач не навів.

Відповідно до ст. 19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

За таких обставин справи, колегія
суддів приходить до переконання, що суд
першої інстанції прийшов до
правильного висновку, оскільки
вирішуючи даний публічно-правовий
спір, правильно встановив фактичні
обставини справи та надав їм у
оскаржуваному судовому рішенні
належну правову оцінку.

Відповідно до ст.200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи і
ухвалив судове рішення з додержанням
норм матеріального і процесуального
права.

Судова колегія вважає, що доводи
апеляційної скарги не являються
суттєвими і не складають підстави для
висновку про неправильне застосування
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
які призвели до неправильного
вирішення справи.

Керуючись статтями 160, 195, 197, 198 п.1, 200, 205,
206, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів,-

У Х В А Л И
Л А:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Франківському
районі м.Львова залишити без
задоволення, а постанову Львівського
окружного адміністративного суду від 21
вересня 2011 року у справі №2а-6370/10/1370 -
без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, що беруть участь у справі, може
бути оскаржена протягом двадцяти днів
шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий суддя
А.М.Ліщинський

Судді
О.І. Довга

І.І.Запотічний