Справа № 2а-8104/09/6/0170
Суддя: Ланченко Л.В.
Дата ухвалення: 2014-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 лютого 2014 року
м. Київ К/9991/4258/11

Вищий адміністративний суд України в
складі колегії суддів:

головуючого Ланченко Л.В.

суддів Пилипчук
Н.Г.

Цвіркуна Ю.І.

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу

Джанкойської об'єднаної державної
податкової інспекції в Автономній
Республіці Крим

на постанову Окружного
адміністративного суду Автономної
Республіки Крим від 23.03.2010 та ухвалу
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду від 30.11.2010

у справі №2а-8104/09/6/0170

за позовом Суб'єкта підприємницької
діяльності - фізичної особи ОСОБА_2

до Державної податкової інспекції в
Красногвардійському районі Автономної
Республіки Крим

про визнання нарахування незаконним та
спонукання до виконання певних дій, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Окружного
адміністративного суду Автономної
Республіки Крим від 23.03.2010, залишеною
без змін ухвалою Севастопольського
апеляційного адміністративного суду
від 30.11.2010, позов задоволено. Визнано
протиправним та скасовано податкові
повідомлення-рішення ДПІ у
Красногвардійському районі АРК
№/0 від 14.08.2008 про нарахування
податку з доходів фізичних осіб в сумі
10740 грн. та №1/0 від 14.08.2008 про
нарахування податкових зобов?язань з
податку на додану вартість на суму 20306,7
грн., у т.ч. основний платіж 13197,8 грн. та
штрафні (фінансові) санкції у розмірі
7108,9 грн.

У справі відкрито касаційне
провадження за касаційною скаргою
відповідача, у якій ставиться питання
про скасування рішення суду першої та
апеляційної інстанції та прийняття
нового про відмову в позові, з підстав
порушення норм матеріального та
процесуального права.

Перевіривши повноту встановлення
обставин справи та правильність їх
юридичної оцінки в судових рішеннях, в
межах доводів касаційної скарги,
колегія суддів дійшла висновку, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню, виходячи з такого.

Відповідачем проведено планову
документальну перевірку з питань
дотримання податкового законодавства
за період з 04.11.2005 по 31.03.2008, за
результатами якої складено акт від
05.08.2008 №1151/17-01/06/5//144.

За висновками акта перевірки позивачем
допущено порушення ппґ6.3.2 п.6.3 ст.3, п.19.1,
пп. «а» п.19.2 ст.19 Закону України «Про
податок з доходів фізичних осіб», пп.2.3.1
п.2.3 ст.2 Закону України «Про податок на
додану вартість».

На підставі акта перевірки прийнято
податкові повідомлення-рішення від
14.08.2008: №/0, яким визначено
податкове зобов?язання з податку з
доходів фізичних осіб в розмірі 10740 грн.
та №1/0, яким визначено податкове
зобов?язання з податку на додану
вартість в сумі 20306,7 грн., у т.ч. основний
платіж 13197,8 грн. та штрафні (фінансові)
санкції у розмірі 7108,9 грн.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що у періоді що
перевірявся, позивач знаходився на
спрощеній системі оподаткування, що
підтверджується відповідними
свідоцтвами.

Відповідно до наданого позивачем звіту
суб'єкта малого підприємництва -
фізичної особи, за 2007 рік загальний
обсяг його виручки склав 450000 грн., за 1
квартал 2008 року - 29589 грн.

За даними перевірки виручка позивача
від реалізації продукції (товарів,
робіт, послуг) склала за 2007 рік 564605 грн.,
за 1 квартал 2008 року - 65989 грн.

Таким чином, за висновками відповідача
позивачем перевищено граничний обсяг
виручки за 2007 рік на 64605 грн., що є
порушенням п. 1 Указу Президента
України «Про спрощену систему
оподаткування, обліку і звітності
суб?єктів малого підприємництва» у
відповідності до якої обсяг виручки не
повинен перевищувати 500000 грн.
Зазначене стало підставою для
прийняття оспорюваних податкових
повідомлень-рішень про донарахування
податкових зобов?язань з податку з
доходів фізичних осіб у сумі 10740 грн. та
податку на додану вартість у розмірі
13197,8 грн. та штрафних (фінансових)
санкцій в сумі 7108,9 грн.

Суд касаційної інстанції не вбачає
порушень судом першої та апеляційної
інстанції норм матеріального та
процесуального права, на які
посилається відповідач у касаційній
скарзі, та вважає, що судами повно
встановлені обставини у справі, яким
надана правильна правова оцінка на
підставі законодавства, яке
врегульовує спірні відносини.

Згідно Указу Президента України «Про
спрощену систему оподаткування обліку
та звітності суб'єктів малого
підприємництва» запроваджено спрощену
систему оподаткування, обліку та
звітності для суб'єктів малого
підприємництва, пунктом першим статті 1
якого передбачається надання фізичним
особам права перебувати на такій
системі оподаткування за умови, якщо
вони здійснюють підприємницьку
діяльність без створення юридичної
особи і у трудових відносинах з якими,
включаючи членів їх сімей, протягом
року перебуває не більше 10 осіб та
обсяг виручки від реалізації продукції
(товарів, робіт, послуг) за рік не
перевищує 500000 грн.

У пункті четвертому статті 1 цього
Указу встановлено, що виручкою від
реалізації продукції (товарів, робіт,
послуг) вважається сума, фактично
отримана суб'єктом підприємницької
діяльності на розрахунковий рахунок
або (та) в касу за здійснення операцій з
продажу продукції (товарів, робіт,
послуг).

Відповідно до статті 5 Указу у разі
порушення вимог, установлених статтею 1
цього Указу, платник єдиного податку
повинен перейти на загальну систему
оподаткування, обліку та звітності,
починаючи з наступного звітного
періоду (кварталу).

Зазначене слід тлумачити так, що
суб'єкт господарювання, отримавши на
власний розрахунковий рахунок суму,
яка перевищує встановлений Указом
Президента України «Про спрощену
систему оподаткування обліку та
звітності суб'єктів малого
підприємництва» розмір виручки, а саме
500000 грн., повинен перейти на загальну
систему оподаткування, оскільки
перебування на спрощеній системі
оподаткування залежить від обсягів
виручки, якою є певна сума, а тому іншої
форми розрахунку (крім грошової) у
спірній ситуації бути не може.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що позивачу було передано,
як засновнику МП «Полтавка» основні
фонди на загальну суму 280000 грн. У 4
кварталі 2007 року позивачем було
реалізовано майно, балансова вартість
якого становить 87000 грн., на загальну
суму 74100 грн. Оскільки залишкова
вартість основних фондів перевищила
суму отриману від їх реалізації,
грошові кошти в сумі 74100 грн. не є
виручкою в розумінні п.6 ст.1 Указу
Президента України «Про спрощену
систему оподаткування обліку та
звітності суб'єктів малого
підприємництва».

Крім того, як слідує з акту перевірки,
обчислення валового доходу позивача
податковим органом здійснено виключно
за актами звірок з СТОВ «Альянс», СФГ
«Веденського», СТОВ «Штурм Перекопа»,
ТОВ ВО Надежда», відомостей з
центральної бази даних Державного
реєстру фізичних осіб ДГІА України про
суми виплачених доходів №260 від 01.07.2008.

Відповідно до статті 1 Закону України
«Про бухгалтерський облік і фінансову
звітність в Україні» (далі Закон № 996-XIV)
первинний документ - документ, який
містить відомості, про господарську
операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до положень ст.9 Закону №
996-XIV первинні документи, які фіксують
факти здійснення господарських
операцій є підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій. Первинні документи повинні
бути складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Акти звірки не є первинними
документами та не можуть слугувати
єдиним джерелом для визначення виручки
без підтвердження записів
витратно-касовими ордерами та іншими
первинними документами
бухгалтерського обліку, у зв?язку з чим
суди попередніх інстанцій дійшли
вірного висновку, що відповідачем
всупереч вимогам п.2 ст.71 КАС України не
доведено належними доказами факту
перевищення позивачем у 2007 році
граничного розміру виручки,
встановленого ст.1 Указу Президента
України «Про спрощену систему
оподаткування обліку та звітності
суб'єктів малого підприємництва», що
виключає підстави для нарахування
зобов?язань з податку з доходів
фізичних осіб.

Правильними є і висновки судів
попередніх інстанцій про
безпідставність здійсненого
відповідачем донарахування
зобов?язань з податку на додану
вартість, оскільки поширення загальної
системи оподаткування, зокрема,
положень Закону України «Про податок
на додану вартість», на платника
можливе з моменту перевищення розміру
виручки визначеного статтею 1 Указу
Президента України «Про спрощену
систему оподаткування, обліку та
звітності суб'єктів малого
підприємництва», оскільки до цього
часу він не є платником податку на
додану вартість.

Відповідно до вимог підпункту 2.3.1
пункту 2.3 статті 2 Закону України «Про
податок на додану вартість» особа
підлягає обов'язковій реєстрації як
платник податку у разі коли загальна
сума від здійснення операцій з
поставки товарів (послуг), у том числі з
використанню локальної або глобальної
комп'ютерної мережі, що підлягають
оподаткуванню згідно з цим Законом,
нарахована (сплачена, надана) такій
особі або в рахунок зобов'язань третім
особам, протягом останніх дванадцяти
календарних місяців сукупно перевищує
300000 гривень (без урахування податку на
додану вартість).

Таким чином, обрахування
встановленого підпунктом 2.3.1 пункту 2.3
статті 2 Закону України «Про податок на
додану вартість» граничного обсягу
оподатковуваних операцій з
досягненням якого пов'язується
обов'язок зареєструватись платником
податку на додану вартість та з його
сплати, здійснюється після переходу на
загальну систему оподаткування.

За не підтвердження факту перевищення
позивачем встановленого підпунктом 2.3.1
пункту 2.3 статті 2 Закону України «Про
податок на додану вартість» граничного
обсягу оподатковуваних операцій після
переходу на загальну систему
оподаткування з досягненням якого
пов'язується обов'язок зареєструватись
платником податку на додану вартість
та з його сплати, визначення податкових
зобов'язань з податку на додану
вартість є безпідставним.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів Вищого адміністративного суду
України дійшла висновку, про
відсутність підстав для задоволення
вимог касаційної скарги та скасування
постановлених у справі судових рішень
з наведених в ній мотивів.

Керуючись ст. ст. 220-1, 223, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Джанкойської
об'єднаної державної податкової
інспекції в Автономній Республіці Крим
відхилити, а постанову Окружного
адміністративного суду Автономної
Республіки Крим від 23.03.2010 та ухвалу
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду від 30.11.2010
залишити без змін.

Ухвала вступає в законну силу з моменту
проголошення. Заява про перегляд
судового рішення в адміністративній
справі Верховним Судом України може
бути подана з підстав, в порядку та у
строки встановлені ст.ст.236-238 КАС
України.

Головуючий
Л.В.Ланченко

Судді
Н.Г.Пилипчук

Ю.І.Цвіркун