Справа № 820/826/14
Суддя: Зінченко А.В.
Дата ухвалення: 2014-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

05 березня 2014 р.
№ 820/826/14

Харківський окружний адміністративний
суд у складі:

Головуючого судді - Зінченка А.В.

При секретарі - Алавердян Е.А.

за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1, ОСОБА_2

відповідача - Красовського В.М., Супрун
В.О., Щелчкової Л.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_6 до
Індустріальної об'єднаної державної
податкової інспекції м. Харкова
Головного управління Міндоходів у
Харківській області податкових
повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач, фізична особа - підприємець
ОСОБА_6, звернувся до суду з позовом до
Індустріальної об»єднаної державної
податкової інспекції м. Харкова
Головного Управління Міндоходів у
Харківській області, в якому просив суд
визнати протиправними та скасувати
податкове повідомлення-рішення №
про сплату 97206 грн. 10 коп. податку
на доходи фізичних осіб, що сплачується
податковими агентами із доходів
платника податку у вигляді заробітної
плати, та штрафних (фінансових) санкцій
24301 грн. 53 коп., застосованих за
порушення п.п.140.1.7 п.140.1 ст.140, п.п.164.1.2
п.164.5 ст.164, ст.167 Податкового кодексу
України № 2755Л/І від 02.12.2010р.; податкове
повідомлення-рішення № про
сплату 132564 грн. 80 коп. податку на доходи
фізичних осіб, що сплачується
податковими агентами із доходів
платника податку у вигляді заробітної
плати, та штрафних (фінансових) санкцій
33141 грн. 20 коп., застосованих за
порушення п.п.138.1.1 п.138.1, п. 138.2, п.138.4 ст.138,
ст.177, п.140.1.7 п.140.1 ст.140 Податкового
кодексу України; податкове
повідомлення-рішення № , яким
відповідно до п. 119.2 ст. 119 Податкового
кодексу України застосовано штрафну
санкцію у розмірі 510, 00 грн., так як ФО-П
ОСОБА_6 протягом 2011-2012р.р. виплатив
доходи на користь найманих працівників
та не утримав податок з доходів
найманих працівників у сумі 97 206, 10 грн.,
які не були включені до
загальномісячного оподаткованого
доходу та визнати протиправним та
скасувати Рішення Головного
управління Міндоходів у Харківській
області від 27.12.2013р. 3940/с/20-40-10-04-17 про
результати розгляду скарги.

Позивач вважає зазначені податкові
повідомлення-рішення неправомірними,
необґрунтованими, безпідставними
через відсутність доказів порушення
підприємством податкового
законодавства, а тому просить
скасувати їх в повному обсязі.

Ухвалою Харківського окружного
адміністративного суду від 05.03.2014 року
було закрито провадження щодо позовних
вимог позивача в частині визнання
протиправним та скасування Рішення
Головного управління Міндоходів у
Харківській області від 27.12.2013р.
3940/с/20-40-10-04-17 про результати розгляду
скарги.

В судовому засіданні представники
позивача підтримали позовні вимоги в
повному обсязі, просили суд їх
задовольнити, з посиланням на
обставини викладені в позовній заяві.

Представники відповідача в судовому
засіданні проти позову заперечували та
вказали, що винесені ДПІ податкові
повідомлення-рішення повністю
відповідають вимогам діючого
законодавства, а тому є законними та
обґрунтованими, у задоволенні позовних
вимог просили відмовити.

Суд заслухавши пояснення
представників сторін, дослідивши
матеріали справи, встановив наступні
обставини справи.

Фізична особа - підприємець ОСОБА_6
22.03.1999 р. взятий на податковий облік і
станом на даний час перебуває на обліку
в Індустріальній об»єднаній державній
податковій інспекції м. Харкова
Головного Управління Міндоходів у
Харківській області.

Матеріалами справи підтверджено, що
Індустріальною об'єднаною державною
податковою інспекцією м. Харкова
Головного управління Міндоходів у
Харківській області була проведена
виїзна планова перевірка дотримання
позивачем вимог податкового, валютного
та іншого законодавства за період з
01.01.2011р. по 31.12.2012р., про що 09.09.2013р. був
складений Акт перевірки
№635/17.2-11/НОМЕР_4.

На підставі вищевказаного акту 23.10.2013р.
були складені: податкове
повідомлення-рішення № про
сплату 97206 грн. 10 коп. податку на доходи
фізичних осіб, що сплачується
податковими агентами із доходів
платника податку у вигляді заробітної
плати, та штрафних (фінансових) санкцій
24301 грн. 53 коп., застосованих за
порушення п.п.140.1.7 п.140.1 ст.140, п.п.164.1.2
п.164.5 ст.164, ст.167 Податкового кодексу
України; податкове
повідомлення-рішення № про
сплату 132564 грн. 80 коп. податку на доходи
фізичних осіб, що сплачується
податковими агентами із доходів
платника податку у вигляді заробітної
плати, та штрафних (фінансових) санкцій
33141 грн. 20 коп., застосованих за
порушення п.п.138.1.1 п.138.1, п.138.2, п.138.4 ст.138,
ст.177, п.140.1.7 п.140.1 ст.140 Податкового
кодексу України; податкове
повідомлення-рішення №, яким
відповідно до п. 119.2 ст. 119 Податкового
кодексу України застосовано штрафну
санкцію у розмірі 510, 00 грн., так як ФО-П
ОСОБА_6 протягом 2011-2012р.р. виплатив
доходи на користь найманих працівників
та не утримав податок з доходів
найманих працівників у сумі 97 206, 10 грн.,
які не були включені до
загальномісячного оподаткованого
доходу.

Позивач не погодився з висновками ДПІ
та у встановлені законодавством строки
подав скаргу до Головного управління
Міндоходів у Харківської області з
вимогою про скасування вищевказаних
податкових повідомлень-рішень.

09 січня 2014 року ФО-П ОСОБА_6 було
отримано рішення Головного управління
Міндоходів у Харківській області про
результати розгляду скарги, яким ГУ
Міндоходів у Харківській області
залишило без змін податкові
повідомлення-рішення Індустріальної
ОДПІ та збільшило грошове зобов'язання
з податку на доходи фізичних осіб у
загальному розмірі 5 282, 58 грн.

Підставою для винесення податкових
повідомлень - рішень стали висновки ДПІ
про те, що протягом 2011-2012р. до витратної
частини декларацій про отримані доходи
позивачем віднесено витрати, які не
пов'язані зі здійсненням фактичного
виду підприємницької діяльності, а
саме: придбання карток поповнення
мобільного рахунку, придбання
матеріалів та запчастин для
автомобілів. Також, на думку ревізорів,
неправомірно було включено до складу
валових витрат добових, виплачених
перебуваючим у службовому відрядженні
працівникам.

Щодо винесення податкового
повідомлення-рішення № про
сплату 132564 грн. 80 коп. податку на доходи
фізичних осіб, що сплачується
податковими агентами із доходів
платника податку у вигляді заробітної
плати, та штрафних (фінансових) санкцій
33141 грн. 20 коп., застосованих за
порушення п.п.138.1.1 п.138.1, п.138.2, п.138.4 ст.138,
ст.177, п.140.1.7 п.140.1 ст.140 Податкового
кодексу України.

При дослідженні матеріалів справи
встановлено, що в ході проведення
перевірки виявлені розбіжності між
даними декларацій про одержані доходи,
книги обліку доходів та витрат,
первинними документами, які надані до
перевірки.

Матеріалами справи підтверджено, що до
витратної частини декларацій про
отримані доходи позивачем у період з
01.01.2011 року по 31.12.2012 року віднесені
витрати, які не пов'язані з одержанням
доходу, а саме вартість придбаного
товару на загальну суму 234178,84 грн. (2011р. -
103804,04 грн., 2012р. - 130374,8 грн.), але не
пов'язаного зі здійсненням фактичного
виду підприємницької діяльності, а
саме придбання карток поповнення
мобільного рахунку (який не належить
особисто підприємцю), придбання фарб,
пензлів, еманелей, запчастин для
автомобілів та вантажного автомобіля.
У власності позивача лічиться 18
автомобілів, в підприємницькій
діяльності використовувалося лише 9
автомобілів, згідно наданих до
перевірки подорожніх листів, а тому
неможливо встановити запчастини для
яких саме автомобілів було придбано,
акти виконаних робіт по встановленню
даних запчастин на автомобілі, що
використовуються у підприємницькій
діяльності до перевірки не надавались.

Також судом встановлено,що підприємцем
не ведеться бухгалтерський облік у
повному обсязі - відсутні
амортизаційні відрахування, не
здійснюється облік основних засобів,
чим порушено п.п. 138.1.1, п.138.1, п.138.2, п. 138.4
ст. 138, ст. 177 Податкового Кодексу
України.

Суд зазначає, що відповідно до вимог
п.п.138.1.1 п.138.1 ст.138 Податкового Кодексу
України витрати операційної
діяльності включають: собівартість
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг та інші витрати
беруться для визначення об'єкта
оподаткування з урахуванням пунктів
138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5
статті 140, статей 142 і 143 та інших статей
цього Кодексу, які прямо визначають
особливості формування витрат
платника податку; витрати банківських
установ, до яких відносяться: а)
процентні витрати за
кредитно-депозитними операціями, в
тому числі за кореспондентськими
рахунками та коштами до запитання,
цінними паперами власного обігу; б)
комісійні витрати, в тому числі за
кредитно-депозитними операціями,
розрахунково-касове обслуговування,
інкасацію та перевезення цінностей,
операціями з цінними паперами,
операціями на валютному ринку,
операціями з довірчого управління; в)
від'ємний результат (збиток) від
операцій з купівлі/продажу іноземної
валюти та банківських металів; г)
від'ємне значення курсових різниць від
переоцінки активів та зобов'язань у
зв'язку зі зміною офіційного курсу
національної валюти до іноземної
валюти відповідно до підпункту 153.1.3
пункту 153.1 статті 153 цього Кодексу; ґ)
суми страхових резервів, сформованих у
порядку, передбаченому статтею 159 цього
Кодексу; д) суми коштів (зборів), внесені
до Фонду гарантування вкладів фізичних
осіб; е) витрати з придбання права
вимоги на виконання зобов'язань у
грошовій формі за поставлені товари чи
надані послуги (факторинг); є) витрати,
пов'язані з реалізацією заставленого
майна; ж) інші витрати, прямо пов'язані
зі здійсненням банківських операцій та
наданням банківських послуг; з) інші
витрати, передбачені цим розділом.

Також, згідно з п.138.2. ст.138 Податкового
Кодексу України витрати, які
враховуються для визначення об'єкта
оподаткування, визнаються на підставі
первинних документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

У разі якщо платник податку здійснює
виробництво товарів, виконання робіт,
надання послуг з довготривалим (більше
одного року) технологічним циклом
виробництва за умови, що договорами,
укладеними на виробництво таких
товарів, виконання робіт, надання
послуг, не передбачено поетапної їх
здачі, до витрат звітного податкового
періоду включаються витрати, пов'язані
з виробництвом таких товарів,
виконанням робіт, наданням послуг у
цьому періоді.

Платник податку для визначення об'єкта
оподаткування має право на врахування
витрат, підтверджених документами, що
складені нерезидентами відповідно до
правил інших країн.

Пункт 138.4. ст. 138 Кодексу вказує, що
витрати, що формують собівартість
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг, крім нерозподільних
постійних загальновиробничих витрат,
які включаються до складу собівартості
реалізованої продукції в періоді їх
виникнення, визнаються витратами того
звітного періоду, в якому визнано
доходи від реалізації таких товарів,
виконаних робіт, наданих послуг.

Суд зазначає, що згідно з 140.1.7.
п.140.1 ст.140 Кодексу витрати на
відрядження фізичних осіб, які
перебувають у трудових відносинах із
таким платником податку або є членами
керівних органів платника податку, в
межах фактичних витрат особи, яка
відряджена, на проїзд (у тому числі
перевезення багажу, бронювання
транспортних квитків) як до місця
відрядження і назад, так і за місцем
відрядження (у тому числі на
орендованому транспорті), оплату
вартості проживання у готелях
(мотелях), а також включених до таких
рахунків витрат на харчування чи
побутові послуги (прання, чищення,
лагодження та прасування одягу, взуття
чи білизни), на найм інших жилих
приміщень, оплату телефонних розмов,
оформлення закордонних паспортів,
дозволів на в'їзд (віз), обов'язкове
страхування, інші документально
оформлені витрати, пов'язані з
правилами в'їзду та перебування у місці
відрядження, в тому числі будь-які
збори і податки, що підлягають сплаті у
зв'язку із здійсненням таких витрат.

Зазначені в абзаці першому цього
підпункту витрати можуть бути включені
до складу витрат платника податку лише
за наявності підтверджуючих
документів, що засвідчують вартість
цих витрат у вигляді транспортних
квитків або транспортних рахунків
(багажних квитанцій), у тому числі
електронних квитків за наявності
посадкового талона та документа про
сплату за всіма видами транспорту, в
тому числі чартерних рейсів, рахунків,
отриманих із готелів (мотелів) або від
інших осіб, що надають послуги з
розміщення та проживання фізичної
особи, в тому числі бронювання місць у
місцях проживання, страхових полісів
тощо.

Не дозволяється включати до складу
витрат на харчування вартість
алкогольних напоїв і тютюнових
виробів, суми "чайових", за винятком
випадків, коли суми таких "чайових"
включаються до рахунку згідно із
законами країни перебування, а також
плату за видовищні заходи.

До складу витрат на відрядження
відносяться також витрати, не
підтверджені документально, на
харчування та фінансування інших
власних потреб фізичної особи (добові
витрати), понесені у зв'язку з таким
відрядженням у межах території
України, але не більш як 0,2 розміру
мінімальної заробітної плати,
встановленої законом на 1 січня
податкового (звітного) року, в
розрахунку за кожен календарний день
такого відрядження, а для відряджень за
кордон - не вище 0,75 розміру мінімальної
заробітної плати, встановленої законом
на 1 січня податкового (звітного) року, в
розрахунку за кожен календарний день
такого відрядження.

При дослідженні наданих до справи
матеріалів судом встановлено
включення до складу валових витрат на
оплату «добових», облік яких ФО-П
ОСОБА_6 у перевіряємому періоді
здійснюється з використанням
посвідчень про відрядження
(підприємцем не береться до уваги, що
Наказ ДПА України від 28.07.1997 №260,
зареєстрований в Мін'юсті України
14.08.1997р. №311/2115 «Про затвердження форми
посвідчення про відрядження» втратив
чинність, згідно наказу Міністерства
фінансів України від 21.06.2011р. №738,
зареєстрованого в Мін'юсті України
06.07.2011р. №819/19557) та подорожніх листів, а
не наказів (розпоряджень) керівника
(суб'єкта господарської діяльності) про
направлення працівника у відрядження
із зазначенням мети та/або службового
завдання (доручення), маршруту і
терміну відрядження та суми до
відшкодування, що відшкодовується без
документального підтвердження.

Віднесення до складу валових витрат
ФО-П ОСОБА_6, оплати «добових» за період
2011- 2012р.р. на загальну суму 571140,06 грн.
(2011р. - 347634,16 грн., 2012р. - 223505,9 грн.) на
думку суду не є правомірним, оскільки в
наданих посвідченнях про відрядження
та подорожніх листах, на підставі яких
здійснюється оплата «добових»
допущено невідповідності у датах
початку та завершення відрядження,
пунктів призначення у посвідченнях про
відрядження порівняно з подорожніми
листами, а також не зазначені паспортні
даті водіїв, не вказані терміни
відрядження, в частині посвідчень
навіть не вказаний пункт призначення
та найменування підприємства, не
вказана підстава та мета відрядження, в
окремих випадках надані посвідчення
про відрядження без жодного запису
лише з печатками різних підприємств, у
зв'язку з чим стає неможливим
визначення дійсних термінів
відряджень та сум фактичного розміру
«добових»

Також згідно з Наказом № 362 від 147.03.2011р.
Міністерства фінансів України «Про
внесення змін до Інструкції про
службові відрядження в межах України
та за кордон» керівник, що відряджає
працівника, здійснює реєстрацію особи,
яка вибуває у відрядження, у
спеціальному журналі, за формою
встановленою даною Інструкцією.

Судом встановлено, що ФО-П ОСОБА_6 до
перевірки даний журнал не надано, а
також не надані накази на відрядження.

Вище наведене, на думку суду, свідчить
про порушення ФО-П ОСОБА_6 п.п. 140.1.7 п.140.1.
ст. 140 Податкового Кодексу України
№2755-VI від 02.12.20І0р., роз.2 п.4 Наказу
Міністерства фінансів України від 13
березня 1998 року N 59 «Про затвердження
Інструкції про службові відрядження в
межах України та за кордон» , Порядок
складання Звіту про використання
коштів, виданих на відрядження або під
звіт, затвердженої Міністерством
фінансів України від 05.12.2012р. №1276,
Наказу № 362 від 147.03.2011р. Міністерства
фінансів України «Про внесення змін до
Інструкції про службові відрядження в
межах України та за кордон», Наказу
Міністерства фінансів України від
21.06.2011р. №738, зареєстрованого в Мін'юсті
України 06.07.2011р. №819/19557, а тому
винесення податкового повідомлення -
рішення від 23.10.2013 року № є
правомірним та законним.

Крім того згідно статті 1 Податкового
Кодексу України цей кодекс регулює
відносини, що виникають у сфері
справляння податків і зборів, зокрема,
визначає вичерпний перелік податків та
зборів, що справляються в Україні, та
порядок їх адміністрування, платників
податків та зборів, їх права та
обов'язки, компетенцію контролюючих
органів, повноваження і обов'язки їх
посадових осіб під час здійснення
податкового контролю, а також
відповідальність за порушення
податкового законодавства.

Статтею 44 цього ж кодексу встановлено,
що для цілей оподаткування платники
податків зобов'язані вести облік
доходів, витрат та інших показників,
пов'язаних з визначенням об'єктів
оподаткування та/або податкових
зобов'язань, на підставі первинних
документів, регістрів бухгалтерського
обліку, фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється
формування показників податкової
звітності, митних декларацій на
підставі даних, не підтверджених
документами, що визначені абзацом
першим цього пункту.

У разі втрати, пошкодження або
дострокового знищення документів,
зазначених в пунктах 44.1 і 44.3 цієї
статті, платник податків зобов'язаний у
п'ятиденний строк з дня такої події
письмово повідомити орган державної
податкової служби за місцем обліку в
порядку, встановленому цим Кодексом
для подання податкової звітності, та
митний орган, яким було здійснено митне
оформлення відповідної митної
декларації.

Платник податків зобов'язаний
відновити втрачені документи протягом
90 календарних днів з дня, що настає за
днем надходження повідомлення до
органу державної податкової служби,
митного органу.

У разі неможливості проведення
перевірки платника податків у
випадках, передбачених цим підпунктом,
терміни проведення таких перевірок
переносяться до дати відновлення та
надання документів до перевірки в
межах визначених цим підпунктом
строків.

Також п. 44.6. Кодексу визначено, що у разі
якщо до закінчення перевірки або у
терміни, визначені в абзаці другому
пункту 44.7 цієї статті платник податків
не надає посадовим особам органу
державної податкової служби, які
проводять перевірку, документи
(незалежно від причин такого ненадання,
крім випадків виїмки документів або
іншого вилучення правоохоронними
органами), що підтверджують показники,
відображені таким платником податків у
податковій звітності, вважається, що
такі документи були відсутні у такого
платника податків на час складення
такої звітності.

Якщо платник податків після закінчення
перевірки та до прийняття рішення
контролюючим органом за результатами
такої перевірки надає документи, що
підтверджують показники, відображені
таким платником податків у податковій
звітності, не надані під час перевірки
(крім випадків, передбачених абзацом
другим пункту 44.7 цієї статті), такі
документи повинні бути враховані
контролюючим органом під час розгляду
ним питання про прийняття рішення.

Також відповідно до п. 44.7 ст. 44
Податкового Кодексу України у разі
якщо посадова особа контролюючого
органу, яка здійснює перевірку,
відмовляється з будь-яких причин від
врахування документів, наданих
платником податків під час проведення
перевірки, платник податків має право
до закінчення перевірки надіслати
листом з повідомленням про вручення та
з описом вкладеного або надати
безпосередньо до контролюючого органу,
який призначив проведення перевірки,
копії таких документів (засвідчені
печаткою платника податків (за
наявності печатки) та підписом
платника податків - фізичної особи або
посадової особи платника податків -
юридичної особи).

Протягом трьох робочих днів з дня
отримання акта перевірки платник
податків має право надати до
контролюючого органу, що призначив
перевірку, документи, визначені в акті
перевірки як відсутні.

ФО-П ОСОБА_6 не скористався наданим йому
правом надати відсутні документи до
податкової служби, не надав до ДПІ
заперечення до акту перевірки, а тому
слід вважати, що такі документи були
відсутні у нього на час складення такої
звітності.

Тобто суд приходить до висновку щодо
правомірності винесення податкового
повідомлення - рішення від 23.10.2013 року
№

Щодо винесення податкового
повідомлення - рішення від 23.10.2013 року
№ про сплату 97206 грн. 10 коп.
податку на доходи фізичних осіб, що
сплачується податковими агентами із
доходів платника податку у вигляді
заробітної плати, та штрафних
(фінансових) санкцій 24301 грн. 53 коп.,
застосованих за порушення п.п.140.1.7 п.140.1
ст.140, п.п.164.1.2 п.164.5 ст.164, ст.167
Податкового кодексу України.

Матеріалами справи підтверджено, що
ФО-П ОСОБА_6 протягом 2011-2012р. виплатив
доходи на користь найманих працівників
та не утримав податок з доходів
найманих працівників (з урахуванням
п.164.5 ст.164 та ст. 167 - 551054,74*1,176*15% =97206,1) у
сумі 97206,1 грн. (2011р. - 61016,26 грн., 2012р. - 36189,8
грн.), які не були включені до
загальномісячного оподаткованого
доходу, не відображені в розрахунках за
ф. № 1-ДФ за 1-4 кв. 2011р., 1-4 кв. 2012р. та не
повернуті у встановлених
законодавством строки як надміру
витрачені кошти, отримані платником
податку на відрядження на загальну
суму 551054,74 грн. (2011р. - 345897,14 грн., 2012р. -
205157,6 грн.) по найманим особам.

Суд зазначає, що згідно з п.п.164.1.2. п.164.1
ст.164 загальний місячний
оподатковуваний дохід складається із
суми оподатковуваних доходів,
нарахованих (виплачених, наданих)
протягом такого звітного податкового
місяця.

Також, відповідно до п.164.4 ст.164
Податкового кодексу України Під час
нарахування (надання) доходів у
будь-якій негрошовій формі базою
оподаткування є вартість такого
доходу, розрахована за звичайними
цінами, правила визначення яких
встановлені згідно з цим Кодексом,
помножена на коефіцієнт, який
обчислюється за такою формулою: К = 100 :
(100 - Сп), де К - коефіцієнт; Сп - ставка
податку, встановлена для таких доходів
на момент їх нарахування.

У такому самому порядку визначаються
об'єкт оподаткування і база
оподаткування для коштів, надміру
витрачених платником податку на
відрядження або під звіт та не
повернутих у встановлені
законодавством строки.

На підставі наведеного, суд приходить
до висновку про правомірне винесення
податкового повідомлення - рішення від
23.10.2013 року № .

Щодо винесення податкового
повідомлення - рішення №, яким
відповідно до п. 119.2 ст. 119 Податкового
кодексу України застосовано штрафну
санкцію у розмірі 510, 00 грн., так як ФО-П
ОСОБА_6 протягом 2011-2012р.р. виплатив
доходи на користь найманих працівників
та не утримав податок з доходів
найманих працівників у сумі 97 206, 10 грн.,
які не були включені до
загальномісячного оподаткованого
доходу .

Судом встановлено, що в порушення п.п.
164.1.2 п. 164.1 ст. 164, п. 164.2.11 п. 164.2 ст. 164, 167 та
ст.119 Податкового Кодексу України №2755
від 02.12.2010р., п.п.49.18.2 п.49.18 та.49.20 ст.49,
пп.2.1 п.2 Порядку заповнення та подання
податковим агентам податкового
розрахунку сум доходу, нарахованого на
користь платників податків і сум
утриманого у них податку"
затвердженого Наказом ДПА України від
24.12.2010р. № 1020, зареєстровані у Мін'юсті
України 13.01.2011р. № 46/18784.

Суд вказує, що відповідно до ст. 2 КАС
України, завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

При зазначених обставинах, суд вважає
позовні вимоги позивача не
правомірними та такими, що не
ґрунтуються на положеннях діючого
законодавства, не підтверджені
матеріалами справи, а тому не
підлягають задоволенню.

Судовий збір підлягає розподілу згідно
вимог ст. 94 КАС України.

Керуючись ст.ст. 94, 160-163, 167, 254 КАС
України , суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного
позову Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_6 до Індустріальної об'єднаної
державної податкової інспекції м.
Харкова Головного управління
Міндоходів у Харківській області про
скасування податкових
повідомлень-рішень - відмовити.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_6 (АДРЕСА_1, код НОМЕР_4) до
Державного бюджету України судовий
збір в розмірі 4384 (чотири тисячі триста
вісімдесят чотири) грн. 80 коп.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги
постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після закінчення
апеляційного розгляду справи.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Харківського
апеляційного адміністративного суду
через Харківський окружний
адміністративний суд шляхом подачі в
10-ти денний строк з дня отримання копії
постанови апеляційної скарги.

Постанова в повному обсязі виготовлена
11 березня 2014 року.

Суддя
А.В.
Зінченко