Справа № 826/6146/13-а
Суддя: Грищенко Т.М.
Дата ухвалення: 2014-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/6146/13-а
Головуючий у 1-й інстанції: Шрамко Ю.Т.
Суддя-доповідач: Грищенко
У Х В А Л А

Іменем України

25 лютого 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого
Грищенко Т.М.,

суддів
Лічевецького І.О., Мельничука В.П.,

при секретарі
Костюченко М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційні скарги
Прокуратури м. Києва та Деснянської
районної в м. Києві державної
адміністрації на постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
23 жовтня 2013 р. у справі за
адміністративним позовом Прокурора
Деснянського району м. Києва в
інтересах ОСОБА_2 до Київської міської
державної адміністрації, Департаменту
будівництва та житлового забезпечення
виконавчого органу Київської міської
ради (КМДА), Деснянської районної в м.
Києві державної адміністрації про
визнання бездіяльності протиправною
та зобов'язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від 23
жовтня 2013 р. позов задоволено частково,
а саме визнано протиправною
бездіяльність Київської міської
державної адміністрації. Департаменту
будівництва та житлового забезпечення
виконавчого органу Київської міської
ради (Київської міської держаної
адміністрації), Деснянської районної в
м. Києві державної адміністрації щодо
вирішення питання про внесення
пропозицій на розгляд виконавчого
органу Київради (Київської міської
державної адміністрації) щодо
забезпечення, у встановлений чинним
законодавством України строк, житлом
ОСОБА_2, який перебуває з 23.05.2007 року у
пільговій черзі за категорією "особи,
що повернулись з дитячих будинків".

Не погоджуючись з зазначеним вище
судовим рішенням, Прокуратура м. Києва
та Деснянська районна в м. Києві
державна адміністрація, звернулися із
апеляційними скаргами, в яких:
Прокуратура м. Києва просить скасувати
оскаржувану постанову в частині
відмови у задоволенні позовних вимог
про зобов'язання вчинити дії та
ухвалити в цій частині нову постанову,
якою позов задовольнити повністю;
Деснянська районна в м. Києві державна
адміністрація в своїй апеляції просить
суд скасувати постанову та прийняти
нову, якою відмовити в задоволенні
позову в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи, доводи
апеляційних скарг, колегія суддів
вважає необхідним апеляційні скарги
залишити без задоволення, а постанову
суду - без змін, виходячи із наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції,
ОСОБА_2 є особою з числа дітей, що
залишились без батьківського
піклування.

Позивач проживав разом з батьками та
був зареєстрований по АДРЕСА_1 з 1993
року, проте у зв'язку з продажем у 1999
році даної квартири, позивач був знятий
з реєстраційного обліку 22.01.1999 р. та
станом на час розгляду справи на
реєстраційному обліку не перебував.
Мати позивача померла у 2004 році, а
батько - у 2006 році. Тобто, ОСОБА_2 з 2006
року залишився без батьківського
піклування та без постійного місця
проживання.

Зважаючи на те, що дитина залишилась
без батьківського піклування та за
відсутності житла, ОСОБА_2, як таку
особу, за клопотанням Служби у справах
дітей неповнолітніх Деснянської
районної у м. Києві адміністрації,
розпорядженням Деснянської районної у
м. Києві державної адміністрації від
23.05.2007 за № 693, зараховано на квартирний
облік для забезпечення житловою площею
на загальних підставах та по пільговій
категорії "особи, що повернулись з
дитячих будинків", за позачерговим
порядком забезпечення житлом та у
зв'язку з неможливістю повернення до
раніше займаного жилого приміщення.

Позивач навчався у Вищому професійному
училищі № 25 у період часу з 01.09.2005 р. по
30.06.2008 р.

Разом з тим, не зважаючи на встановлені
обставини та позачерговістю
забезпечення житлом громадян за такою
пільговою категорією, а також
перебуванням на черзі понад 6 років,
позивач по цей час житлом забезпечений
не був.

Задовольняючи адміністративний позов
в частині визнання протиправною
бездіяльності Київської міської
державної адміністрації, Департаменту
будівництва та житлового забезпечення
виконавчого органу Київської міської
ради (Київської міської держаної
адміністрації), Деснянської районної в
м. Києві державної адміністрації щодо
вирішення питання про внесення
пропозицій на розгляд виконавчого
органу Київради (Київської міської
державної адміністрації) щодо
забезпечення, у встановлений чинним
законодавством України строк, житлом
ОСОБА_2, який перебуває з 23.05.2007 року у
пільговій черзі за категорією "особи,
що повернулись з дитячих будинків", суд
першої інстанції виходив з того, що
чинним законодавством України
гарантовано право забезпечення житлом
незахищеної категорії населення,
зокрема, дітей сиріт, а відтак
відповідачами порушено право ОСОБА_2 на
отримання ним житла.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції,
виходячи з наступного.

Відповідно до ст.ст. 18, 25 Закону України
«Про охорону дитинства» діти, які
внаслідок смерті батьків, позбавлення
батьків батьківських прав, хвороби
батьків чи з інших причин залишилися
без батьківського піклування, мають
право на особливий захист і допомогу з
боку держави.

Статтею 4 Закону України «Про
забезпечення організаційно-правових
умов соціального захисту дітей-сиріт
та дітей, позбавлених батьківського
піклування» (далі - Закон) визначено, що
заходи соціального захисту дітей-сиріт
та дітей, позбавлених батьківського
піклування, а також осіб із їх числа
гарантуються, забезпечуються та
охороняються державою.

Відповідно до ст. 46 Житлового кодексу
Української РСР передбачено, що поза
чергою надаються жилі приміщення
дітям-сиротам та дітям, позбавленим
батьківського піклування, після
завершення терміну перебування у сім'ї
опікуна чи піклувальника, прийомній
сім'ї, дитячому будинку сімейного типу,
закладах для таких дітей, а також
особам з їх числа у разі відсутності
житла або неможливості повернення
займаного раніше жилого приміщення в
порядку, встановленому Кабінетом
Міністрів України.

Статтею 33 Закону та пунктом 46 Правил
обліку громадян, які потребують
поліпшення житлових умов, і надання їм
жилих приміщень в Українській РСР, що
затверджені Постановою Ради Міністрів
УРСР і Укрпрофради від 11.12.1984 р. № 470
(далі - Правила № 470) передбачено, що
діти-сироти та діти, позбавлені
батьківського піклування, які досягли
16 років, у разі відсутності в таких
дітей житла мають право зараховуватися
на квартирний облік та соціальний
квартирний облік за місцем їх
походження або проживання до
встановлення опіки, піклування,
влаштування в прийомні сім'ї, дитячі
будинки сімейного типу, заклади для
дітей-сиріт та дітей, позбавлених
батьківського піклування, за заявою
опікуна чи піклувальника, прийомних
батьків, батьків-вихователів,
адміністрації закладу, де проживає
дитина, або органу опіки та піклування.
Після досягнення 18 років такі діти
протягом місяця забезпечуються
соціальним житлом до надання їм
благоустроєного житлового приміщення
для постійного проживання.

Після завершення перебування
дітей-сиріт та дітей, позбавлених
батьківського піклування, у
відповідних закладах для таких дітей,
дитячому будинку сімейного типу,
прийомній сім'ї або завершення терміну
піклування над такими дітьми та в разі
відсутності в таких дітей права на
житло обласні, Київська та
Севастопольська міські, районні
державні адміністрації, органи
місцевого самоврядування забезпечують
дітей-сиріт та дітей, позбавлених
батьківського піклування, а також осіб
з їх числа протягом місяця у
позачерговому порядку впорядкованим
соціальним житлом.

Відповідно до ст. 15 Житлового кодексу
УРСР, виконавчі комітети районних,
міських, районних у містах Рад народних
депутатів здійснюють державний
контроль за використанням житлового
фонду (ч. 1 ст. 30 цього Кодексу);
здійснюють управління житловим фондом
місцевих Рад (ч. 1 ст. 18); приймають
рішення про надання жилих приміщень у
будинках житлового фонду місцевої Ради
(ст. 51); затверджують спільні рішення
адміністрації і профспілкового
комітету підприємства, установи,
організації про надання жилих
приміщень у будинках відомчого
житлового фонду (ст. 52).

Пунктом 34 Правил № 470 визначено, що
виконавчі комітети обласних і міських
Рад народних депутатів, які є
замовниками по житловому будівництву,
щороку, після затвердження державного
плану економічного і соціального
розвитку Української РСР, складають і
затверджують плани розподілу жилої
площі, яка підлягає введенню в
експлуатацію в поточному році. У планах
розподілу передбачається виділення
жилої площі для підприємств, установ і
організацій міністерств, державних
комітетів і відомств, які передали
виконавчому комітетові місцевої Ради
кошти у порядку пайової участі в
житловому будівництві, а також для
виконавчих комітетів місцевих Рад, які
ведуть квартирний облік.

Виконавчі комітети місцевих Рад
народних депутатів не пізніше квітня
поточного року письмово повідомляють
відповідні підприємства, установи,
організації про розмір виділюваної
жилої площі.

Згідно підпункту 3 пункту 36 Правил № 470
передбачено, що виконавчі комітети
місцевих Рад народних депутатів,
підприємства, установи, організації
щороку визначають кількість
новозбудованої і вивільнюваної жилої
площі для надання жилих приміщень
громадянам поза чергою, у першу чергу і
в порядку загальної черги.

Пунктом 56 Правил № 470 передбачено, що на
підставі затверджених планів
розподілу жилої площі, а також рішень
про виділення жилої площі для надання
певним категоріям громадян (пункти 36 і
48 Правил) за поданням громадської
комісії з житлових питань - виконавчий
комітет місцевої Ради народних
депутатів і за поданням
житлово-побутової комісії -
адміністрація підприємства, установи,
організації чи орган кооперативної або
іншої громадської організації і
профспілковий комітет не пізніше
другого кварталу поточного року
проводять роботу по складанню списку
громадян, яким передбачається надати
жилі приміщення в даному році. При
цьому перевіряється, чи збереглись у
вказаних громадян підстави для
одержання жилого приміщення.

Відповідно до пунктів 57 Правил № 470, ст.
51 Житлового кодексу УРСР вбачається, що
питання стосовно розподілу житлової
площі для надання певним категоріям
громадян вирішується виконавчим
комітетом місцевої Ради народних
депутатів за поданням комісії по
житлово-побутовій роботі та за участю
народних депутатів, а також -
громадської комісії з житлових питань.

Виходячи з аналізу вказаних правових
норм вбачається, що державою
гарантоване право на отримання
дітям-сиротам соціального житла та
виключна компетенція щодо
забезпечення такої категорії осіб
належить органам місцевого
самоврядування.

Відповідно до листа начальника відділу
по розподілу житлової площі
Деснянської районної в м. Києві
державної адміністрації від 01.04.2013 р.,
вбачається, що в період часу з 2006 по 2012
роки, з числа осіб за категорією
"діти-сироти", житло отримало - 13 осіб. У
2009 та 2012 роках діти-сироти житлом
взагалі не забезпечувалися.

З матеріалів справи вбачається, що
позивач неодноразово особисто
звертався із письмовими зверненнями до
відповідачів щодо поліпшення його
житлових умов, враховуючи його
сирітство, складні житлові умови (заяви
від 18.03.2009 р. та від 24.03.2009 р.), на які
отримав листи відповідачів від 09.04.2009
р., від 13.04.2009, від 23.02.2010 р. про
відсутність необхідної житлової площі
для безоплатного її надання
громадянам.

Деснянська районна в м. Києві державна
адміністрація у 2011 році зверталася з
листом до Київської міської державної
адміністрації та Головного управління
житлового забезпечення Київської
міської державної адміністрації з
проханням передбачити при підготовці
проекту розпорядження про розподіл
житлової площі на 2011 рік виділення
житлової площі райдержадміністрації
для забезпечення пільгових черговиків,
у т.ч. осіб, які повернулися з дитячих
будинків (лист Деснянської РДА від
28.01.2011 р. № 02-180 та відповідь ГУ
житлового забезпечення від 01.03.2011 р. за
№ 044/98-536).

Разом з тим, у 2012 році та першому
кварталі 2013 року Київською міською
державною адміністрацією та
Департаментом з будівництва не
передавалось до Деснянської районної в
м. Києві державної адміністрації житло
для його розподілу дітям-сиротам та
дітям, позбавленим батьківського
піклування (лист Деснянської районної
в м. Києві державної адміністрації від
28.03.2013 р.).

Отже, у 2009 та 2012 роках забезпечення
житлом громадян, які перебувають на
квартирному обліку за категорією
«особи, що повернулись з дитячих
будинків» відповідачами у справі не
здійснювалось, у свою чергу,
Департаментом з будівництва не
вносились пропозиції до планів
розподілу жилої площі, про
забезпечення житлом позивача та інших
осіб за цією категорією обліку.

Зі списку громадян, що перебувають на
квартирному обліку в Деснянській
районній в місті Києві державній
адміністрації судом було встановлено,
що станом на 11.06.2013 р. по обліковій
справі № 20968 з 23.05.2007 року в
позачергових списках за категорією
"особи, що повернулись з дитячих
будинків", позивач ОСОБА_2 на
квартирному обліку перебуває за
номером « 10».

З викладеного вбачається, що громадяни,
які перебувають на квартирному обліку
за категорією "особи, що повернулись з
дитячих будинків" в черзі до ОСОБА_2
також не отримали житло, тобто час
розгляду справи не поліпшено їхні
житлові права.

Особи, включені до списку черговиків,
користуються однаковими правами,
надання будь-яких переваг в залежності
від підстав включення до нього та інших
обставин законодавством не
передбачено.

Отже, суд дійшов обгрунтованого
висновку, що діти-сироти, які були
зараховані на облік потребуючих
поліпшення житлових умов раніше за
ОСОБА_2 мають рівні права та пільги щодо
забезпечення житлом згідно чинного
законодавства, тому надання ОСОБА_2
житла перш ніж громадянам, які
перебувають на квартобліку раніше,
призведе до порушення їх прав, а
доказів переважного права ОСОБА_2 на
вирішення надання йому житла на вимогу
прокуратури, останнім не доведено.

Також, ОСОБА_2 не перебуває на
соціальному квартирному обліку, а тому
не має права на отримання соціального
житла.

Приймаючи до уваги те, що судом першої
інстанції правильно встановлені
обставини справи, судове рішення
ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
висновки суду доводами апелянтів не
спростовані, підстави для задоволення
апеляційних скарг відсутні.

Згідно ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає скаргу
без задоволення, а постанову суду - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.41, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254
КАС України, суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційні скарги Прокуратури м. Києва
та Деснянської районної в м. Києві
державної адміністрації - залишити без
задоволення.

Постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 23 жовтня 2013 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
прийняття, проте, може бути оскаржена в
касаційному порядку шляхом подачі в
20-ти денний строк з дня складення
ухвали в повному обсязі касаційної
скарги безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України, з
подачею документу про сплату судового
збору, а також копій касаційної скарги
відповідно до кількості осіб, які
беруть участь у справі, та копій
оскаржуваних рішень судів першої та
апеляційної інстанцій.

Головуючий суддя
Т.М.Грищенко

Судді
І. О.
Лічевецький

В.П.Мельничук

Головуючий суддя
Грищенко Т.М.

Судді:
Лічевецький І.О.

Мельничук В.П.