Справа № 463/5599/13-а
Суддя: Леньо С. І.
Дата ухвалення: 2014-03-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2014 року
м. Львів Справа №2-а/463/12/14

Личаківський районний суд м. Львова

в складі головуючого судді
Леньо С. І.

при секретарі
Станько Р.О.

з участю позивача ОСОБА_1

представника відповідача Мартиневича
Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Львові
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_1 до Виконавчого комітету
Винниківської міської ради про
визнання дій неправомірними,
скасування постанови, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась з позовом до
відповідача, в якому просить суд
визнати неправомірними дії
відповідача при складанні відносно неї
постанови № 16 від 28.08.2013р. про
притягнення її до адміністративної
відповідальності за ст. 152 КУпАП та
вказану постанову скасувати.

В обґрунтування позовних вимог
покликається на те, що 28.08.2013р.
адміністративною комісією Виконавчого
комітету ВМР було винесено постанову,
за якою її визнано винною, у вчиненні
адміністративного правопорушення,
передбаченого ст. 152 КУпАП та накладено
адміністративне стягнення у вигляді
штрафу в розмірі 1700 грн. Таку постанову
вважає незаконною та безпідставною,
оскільки вона не відповідає фактичним
обставинам справи. Винесена вона на
підставі протоколу про
адміністративне правопорушення, а саме
порушення проявилось в тому, що вона
розвішувала рекламні оголошення в
невстановлених місцях за адресою м.
Львів-Винники, вул. Галицька, 20. В
порушення вимог закону протокол був
складений у її відсутності та під
розписку не вручався, а про факт
притягнення її до адміністративної
відповідальності довідалась лише
після отримання поштовим зв'язком
оскаржуваної постанови, після чого
була здивована, оскільки
інкримінованого правопорушення не
вчиняла. Факт вчинення нею
правопорушення зафіксовано не було ні
працівниками міліції, ні третіми
особами, і відповідно протокол про
адміністративне правопорушення був
складений без належних на це доказів.
Крім того, на її думку, при винесені
постанови відповідач перевищив надані
йому повноваження, позаяк у її
формулюванні не зазначено які саме
неправомірні дії, передбачені
диспозицією статті вона вчинила.
Переконана, що в даному випадку факт
розклеювання рекламної продукції не
містить склад порушення державних
стандартів, норм і правил благоустрою
населених пунктів, так як об'єктивна
сторона цього виду порушення - це
умисне забруднення, захламлення,
загромадження приміщень місць
загального користування будь-якими
предметами тощо. Відтак відповідач
розглянув справу без її участі, не
маючи жодного підтвердження про те, що
вона вчинила інкриміноване
правопорушення і не маючи доказів, що
описані в постанові дії створюють
склад такого правопорушення. Тому, з
наведених вище підстав постанову про
накладення на неї адміністративного
стягнення вважає незаконною, такою, що
порушує її конституційні права, у
зв'язку з чим змушена звернутись до
суду за захистом свого порушеного
права для визнання дії по винесенні
постанови неправомірними та її
скасування.

В судовому засіданні позивача
підтримала свої вимоги, дала пояснення
аналогічні вищенаведеним, а також
додатково зазначила, що 21.08.2013р. вона
перебувала на робочому місці, номер
мобільного телефону, який відображено
в оголошенні належить їй, однак таких
вона не розклеювала, і після того, як
вона з'явилась до відповідача -
протокол про адміністративне
правопорушення був складений, після
чого надала в ньому пояснення, зміст
яких відповідає мотивам позову. З
огляду на викладене, позов просить
задовольнити повністю.

Представник відповідача за належною
довіреністю від 08.01.2013р. в судовому
засіданні проти обґрунтованості
позову заперечив. На самому оголошенні
був вказаний мобільний номер позивача,
який дає достатні підстави для
висновку, що саме вона їх розклеювала.
Таку обставину вважає належним та
достатнім доказом вини ОСОБА_1 у
вчиненому правопорушенні, а тому,
оскаржувану постанову вважає законною
і в задоволенні позову просить
відмовити.

Заслухавши пояснення учасників
процесу, розглянувши долучені
представником відповідача документи,
дослідивши матеріали справи, наявні у
справі докази, суд приходить до
висновку, що позов підлягає до
задоволення частково з наступних
підстав.

Частиною 1 ст. 6 КАС України передбачено,
що кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутись
до адміністративного суду, якщо вважає,
що рішенням, дією чи бездіяльністю
суб'єкта владних повноважень порушені
її права, свободи або інтереси.

В судовому засіданні встановлено, що
28.08.2013р. адміністративною комісією при
Виконавчому комітеті ВМР винесено
постанову № 16, за якою позивача визнано
винною у вчиненні адміністративного
правопорушення, передбаченого ст. 152
КУпАП та накладено адміністративне
стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1700
грн. (а.с.2). Порушення проявилось в тому,
що позивач розклеювала оголошення у
недозволених місцях. Така постанова
винесена на підставі протоколу про
адміністративне правопорушення від
21.08.2013р. (а.с.20) та долучених до нього
фотознімків рекламних оголошень (а.с.23,
24, 25, 26).

Згідно вимог ст. 256 КУпАП, у протоколі
про адміністративне правопорушення
зазначаються, зокрема, місце, час
вчинення і суть адміністративного
правопорушення. Однак, як вбачається з
самого протоколу, такі вимоги при його
складанні уповноваженою особою
дотримані не були.

Крім цього, виходячи з вимог ст. 268
КУпАП, справа про адміністративне
правопорушення розглядається в
присутності особи, яка притягається до
адміністративної відповідальності.
Під час відсутності цієї особи справу
може бути розглянуто лише у випадках,
коли є дані про своєчасне її сповіщення
про місце і час розгляду справи і якщо
від неї не надійшло клопотання про
відкладення розгляду справи, а ст. 277-2
регламентовано, що таке повідомлення
повинно бути вручено не пізніш як за
три доби до дня слухання справи. В
матеріалах справи наявне повідомлення
про розгляд справи про адміністративне
правопорушення 28.08.2013р., однак відсутнє
підтвердження про отримання цього
повідомлення позивачем, що також
свідчить про порушення вимог закону
при розгляді справи.

Поряд з цим, ст. 280 цього Кодексу
визначає обставини, що підлягають
з'ясуванню при розгляді справи про
адміністративне правопорушення, і до
них зокрема відносять те, що
уповноважений орган (посадова особа)
зобов'язаний з'ясувати, чи було вчинено
адміністративне правопорушення, чи
винна дана особа в його вчиненні, чи
підлягає вона адміністративній
відповідальності, чи є обставини, що
пом'якшують і обтяжують
відповідальність, чи заподіяно майнову
шкоду, чи є підстави для передачі
матеріалів про адміністративне
правопорушення на розгляд громадської
організації, трудового колективу, а
також з'ясувати інші обставини, що
мають значення для правильного
вирішення справи. При цьому, при
з'ясуванні всіх цих обставин, і лише за
умови їх підтвердження, при накладенні
адміністративного стягнення повинні
бути враховані загальні правила
накладення стягнення за
адміністративні правопорушення, якими,
відповідно до ст. 33 є характер
вчиненого правопорушення, особа
порушника, ступінь його вини, майновий
стан та обставини що пом'якшують і
обтяжують відповідальність.

Системний аналіз вказаних вище норм
Закону дає підстави для висновку, що
розгляд справи про адміністративне
правопорушення може бути розпочато
лише за участю особи, яка притягається
до адміністративної відповідальності,
або якщо є відомості, що особа
повідомлена про дату слухання справи і
від неї не надійшло клопотання про
відкладення, при цьому, повідомлена
вона повинна бути не менш як за три дня
до початку слухання, і лише якщо такі
обставини мають місце, уповноважений
орган (посадова особа) вправі
розглядати справу про адміністративне
правопорушення обов'язково
дотримуючись вимог ст. 280 КУпАП і
виключно при встановленні вини, при
накладенні адміністративного
стягнення повинні бути враховані
положення ст. 33 згаданого вище Кодексу.
Лише та постанова, яка винесена з
дотриманням цих норм закону вважається
законною.

Однак, як вбачається з оскаржуваної
постанови та долучених до матеріалів
справи доказів, вказані вимоги закону
дотримані не були. Винесена вона без
підтвердження відомостей, що особа
повідомлена про дату розгляду справи, і
єдиним доказом вчинення
інкримінованого правопорушення, є
протокол, який до того ж складено з
порушенням вимог Закону та долучених
до нього фотознімків. В свою чергу,
єдиним доказом, на підставі якого було
складено протокол та в подальшому,
винесено оскаржувану постанову
відповідач вважає те, що в розклеєних
оголошеннях був мобільний номер
позивача. Проте, на думку суду така
обставина не може вважатися належним
доказом підтвердження вини особи,
оскільки з суб'єктивної сторони,
правопорушення проявляється у
вчиненні умисних дій при порушенні
державних стандартів, норм і правил у
сфері благоустрою населених пунктів, і
саме вчинення таких дій винною особою
повинна доводити особа, уповноважена
на складення протоколу про
адміністративне правопорушення.
Наявність мобільного телефону
позивача на рекламних оголошеннях
висловлює лише припущення про вчинення
нею правопорушення, однак не є
достатнім доказом такого вчинення.
Згідно загальних правил судочинства,
доказування не може ґрунтуватись на
припущеннях.

Більше того, не може залишитись поза
увагою той факт, що вид
адміністративного стягнення на
позивача накладений найбільш суворий,
а саме максимальний штраф у розмірі ста
неоподаткованих мінімумів доходів
громадян. Мотиви накладення саме
такого розміру штрафу у постанові не
вмотивовані, що в свою чергу свідчить
про її винесення з порушенням вимог ст.
33 КУпАП.

Враховуючи наведені вище обставини, а
саме складання протоколу з порушенням
вимог Закону і винесення на підставі
нього постанови з порушенням норм
процесуального права дає достатні, і
навіть більше, самодостатні та
безспірні підстави для висновку, що
оскаржувана постанова не може бути
залишена в силі, вона підлягає
скасуванню, і відповідно, позов в цій
частині - задоволенню.

Що стосується вимоги про визнання дій
відповідача при винесенні
оскаржуваної постанови неправомірними
- в цій частині позов до задоволення не
підлягає. Неправомірними діями в
розумінні адміністративного права
визнається правопорушення, тобто винне
діяння посадової особи, за яке таку
особу може бути притягнуто до
юридичної відповідальності. Основною
ознакою таких дій є виражене негативне
внутрішнє ставлення посадової особи до
інтересів членів суспільства. В даному
випадку, дії відповідача слід
охарактеризувати як притягненням
позивача до адміністративної
відповідальності без належних доказів
та з порушенням норм процесуального
права, однак, такі дії неправомірними
назвати не можна, так як відповідач,
маючи на те надані законом
повноваження, після виявлення
правопорушення, правильно дійшов до
висновку про необхідність складення
протоколу та в подальшому - винесення
постанови про адміністративне
правопорушення. Факт порушення на
момент складення протоколу про
адміністративне правопорушення
існував, і відповідно, дії відповідача
не можуть бути охарактеризовані як
неправомірні.

Інша справа, що до відповідальності
притягнена особа з порушенням норм
закону, через що оскаржувана постанова
судом скасовується, однак в діях
відповідача суд ознак неправомірності
не вбачає, і тому, в цій частині позов
залишає без задоволення.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 2, 17-19, 128, 160-163, 171-2 КАС України, ст.
ст. 1, 2, 9, 33, 156, 280, 283, 287-289 КУпАП, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити частково.

Скасувати постанову № 16 від 28 серпня 2013
року Адміністративної комісії при
виконкомі Винниківської міської ради
про накладення на ОСОБА_1
адміністративного стягнення за
порушення ст. 152 КУпАП у виді штрафу.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя:
Леньо С. І.