Справа № 2-а-3185/10/0270
Суддя: Карась О.В.
Дата ухвалення: 2014-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 лютого 2014 року
м. Київ К/9991/8186/11

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Карася О.В. (головуючого), Голубєвої
Г.К., Рибченка А.О.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу Суб'єкта
підприємницької діяльності-фізичної
особи ОСОБА_4 на постанову Київського
апеляційного адміністративного суду
від 25.01.2011 у справі № 2а-3185/10/0270

за позовом Суб'єкта
підприємницької діяльності-фізичної
особи ОСОБА_4

до Тростянецької об'єднаної
державної податкової інспекції у
Вінницькій

області

про визнання протиправним та
скасування рішення про застосування

штрафних (фінансових) санкцій, -

В С Т А Н О В И В:

Підприємець в судовому порядку
оскаржила рішення від 06.04.2010 № /0,
яким до позивача державним податковим
органом застосовано штрафні
(фінансові) санкції у сумі 8 503,00 грн.

Постановою Вінницького окружного
адміністративного суду від 17.08.2010
позовні вимоги задоволено з підстав
порушення відповідачем порядку та
підстав призначення перевірки, та
невірно визначеної суми фінансових
санкцій - щодо суті виявлених порушень
під час такої перевірки.

Київський апеляційний
адміністративний суд постановою від
25.01.2011 судове рішення першої інстанції
скасував та у позові відмовив.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, суд апеляційної інстанції
виходив з того, що позивач, незважаючи
на перебування на спрощеній системі
оподаткування, обліку та звітності, з
огляду на встановлений факт реалізації
підакцизного товару, зобов'язаний
здійснювати розрахункові операції із
застосуванням реєстратора
розрахункових операцій.

Не погодившись із судовим рішенням
апеляційної інстанції, позивач подав
касаційну скаргу, у якій, посилаючись
на порушення судом апеляційної
інстанції норм матеріального та
процесуального права, просить
зазначене судове рішення скасувати та
залишити в силі рішення суду першої
інстанції. При цьому вказується на ті ж
підстави, які були покладені в основу
судового рішення першої інстанції про
задоволення позову.

Перевіривши правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, юридичної оцінки обставин
справи, доводи касаційної скарги,
колегія суддів вважає, що касаційну
скаргу необхідно відхилити з наступних
підстав.

Судами встановлено, що підставою
прийняття оспорюваного рішення стали
результати перевірки господарської
одиниці суб'єкта господарювання -
магазину щодо дотриманням порядку
проведення розрахунків за товари
(послуги), вимог з регулювання обігу
готівки, наявності торгових патентів і
ліцензій, які викладені у акті від
16.03.2010.

Відповідно до висновків зазначеного
акта перевірки в порушення пунктів 1, 2
ст. 3 Закону України від 06.07.1995 № 265/95-ВР
"Про застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг" позивачем було здійснено
продаж підакцизних товарів (2-х пляшок
"Керосин-Гас" очищений Паливо ТС-1 (код
виробу за УКТ ЗЕД 271019)) на суму 23,20 грн.
поряд з товарами, які не вважаються
такими, без застосування реєстратора
розрахункових операцій (далі - РРО).

Також судам встановлено, що у
перевіряємий період позивач
застосовувала спрощену систему
оподаткування, що підтверджено
відповідним свідоцтвами про сплату
єдиного податку на 2010 рік.

Так, пунктами 5 та 6 ст. 9 Закону № 265/95-ВР
суб'єктів, що використовують спрощену
систему оподаткування, звільняються
від застосування РРО та розрахункових
книжок при продажу товарів (наданні
послуг), у разі якщо не здійснюють
продаж підакцизних товарів (крім пива
на розлив).

При цьому Законом України від 25.03.2005 №
2505-IV "Про внесення змін до Закону
України "Про Державний бюджет України
на 2005 рік" та деяких інших законодавчих
актів України" та Указом Президента
України від 03.07.1998 № 727/98 "Про спрощену
систему оподаткування, обліку та
звітності суб'єктів малого
підприємництва" встановлені обмеження
у застосуванні спрощеної системи щодо
деяких видів підприємницької
діяльності.

Так, дія Указу № 727/98 не поширюється на
фізичних осіб - суб'єктів
підприємницької діяльності, які
займаються підприємницькою діяльністю
без створення юридичної особи і
здійснюють торгівлю
лікеро-горілчаними та тютюновими
виробами, пально-мастильними
матеріалами (абз. 5 п. 7 Указу № 727/98); та
відповідно до абз. 5 п. 4 Прикінцевих
положень Закону № 2505-IV спрощена
система оподаткування, обліку та
звітності суб'єктів малого
підприємництва не поширюється,
зокрема, на суб'єктів підприємницької
діяльності, які здійснюють
господарську діяльність, пов'язану з
оптовим та роздрібним продажем
підакцизних пально-мастильних
матеріалів.

Отже, реалізація права суб'єкта малого
підприємництва на запровадження
спрощеної системи оподаткування,
обліку та звітності, яка за певних умов
звільняє такого суб'єкта від обов'язку
застосовувати РРО, залежить від
виконання цим суб'єктом вимог,
установлених Указом № 727/98.

Порушення ж умов запровадження
спрощеної системи оподаткування,
визначених названим Указом, є
юридичним фактом, який виключає
можливість застосування до суб'єкта
малого підприємництва правил
оподаткування, передбачених для
платників єдиного податку.

Таким чином, суд апеляційної інстанції
дійшов обґрунтованого висновку, що
позивач, незважаючи на перебування на
спрощеній системі оподаткування,
обліку та звітності, з огляду на
встановлений факт реалізації
підакцизного товару ("Керосин-Гас"
очищений Паливо ТС-1 (код виробу за УКТ
ЗЕД 271019)), зобов'язаний здійснювати
розрахункові операції із
застосуванням РРО.

В свою чергу порядок проведення
розрахунків визначено ст. 3 Закону №
265/95-ВР, відповідно до якої суб'єкти
підприємницької діяльності, що
здійснюють розрахункові операції в
готівковій та/або безготівковій формі
(із застосуванням платіжних карток,
чеків, жетонів тощо), при продажу
товарів (наданні послуг) у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг зобов'язані: проводити
розрахункові операції на повну суму
покупки (надання послуги) через
зареєстровані, опломбовані в
установленому порядку та переведені у
фіскальний режим роботи РРО з
роздрукуванням відповідних
розрахункових документів, які
підтверджують виконання розрахункових
операцій; проводити розрахункові
операції через реєстратори
розрахункових операцій з
використанням режиму попереднього
програмування найменування, цін
товарів (послуг) та обліку їх кількості.

Відповідальність за невиконання
зазначеного обов'язку передбачено п. 1
ст. 17 Закону № 265/95-ВР у вигляді
фінансової санкції в розмірі
п'ятикратного розміру вартості
проданих товарів (наданих послуг).

Враховуючи, що у акті перевірки від
16.03.2010, який є носієм доказової
інформації про виявлені порушення
позивачем Закону № 265/95-ВР, внаслідок
наявності суми готівкових коштів на
місці проведення розрахунків у розмірі
1 600,00 грн., опис яких власноручно
здійснено працівником позивача, а
також суми за реалізований товар у
розмірі 100,70 грн. (в тому числі 23,20 грн. за
керосин) без застосування РРО, та
відсутність останнього, обов'язковість
використання якого передбачено чинним
законодавством, позивач не виконав
вимоги ст. 3 Закону № 265/95-ВР, внаслідок
чого відповідач правомірно застосував
до нього штрафні (фінансові) санкції у
сумі 8 503,00 грн.

Також судом апеляційної інстанції
обґрунтовано не взято до уваги
посилання позивача на порушення
порядку та підстави проведення
перевірки щодо нього, а також факт
невірно зазначеної дати акта перевірки
у рішенні про застосування штрафних
(фінансових) санкцій.

Так, певні процедурні недоліки
проведення виїзних перевірок, без
спростування факту вчинення порушення
суб'єктом господарювання, самі по собі
не є такими, що звільняють останнього
від відповідальності за вчинені ним
порушення, оскільки платник податків,
який вважає порушеним порядок та
підстави призначення перевірки щодо
нього, має захищати свої права шляхом
не допуску посадових осіб
контролюючого органу до такої
перевірки. Якщо ж допуск до проведення
перевірки відбувся, в подальшому
предметом розгляду в суді має бути лише
суть виявлених порушень податкового та
іншого законодавства, дотримання якого
контролюється державним податковим
органом, оскільки законний інтерес
платника податків в проведенні органом
державної податкової служби перевірки
його діяльності з дотриманням умов,
встановлених законом, захищений
наділенням його права не допустити
посадових осіб органу державної
податкової служби до перевірки.
Водночас, допуск до перевірки нівелює
правові наслідки процедурних порушень,
допущених при призначенні та/або
проведенні податкової перевірки.

Щодо невірно зазначеної дати акта
перевірки у рішенні про застосування
штрафних (фінансових) санкцій - 16.04.2010
замість 16.03.2010, то, з урахуванням
встановлення судами факту проведення
перевірки та вчинення порушення,
непринципові погрішності (в даному
випадку - описка) не дозволяють
говорити про його неправомірність і не
можуть бути підставою для визнання
недійсними цього рішення.

З урахуванням викладеного, суд
касаційної інстанції відхиляє доводи
позивача, викладені у касаційній
скарзі, і не вбачає підстав для
скасування законного і обґрунтованого
судового рішення апеляційної
інстанції.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210 - 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Суб'єкта
підприємницької діяльності-фізичної
особи ОСОБА_4 відхилити.

Постанову Київського апеляційного
адміністративного суду від 25.01.2011 у
справі № 2а-3185/10/0270 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і оскарженню не підлягає,
крім як з підстав, у строк та в порядку,
визначеними ст. ст. 237-2391Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий
О.В. Карась

Судді
Г.К Голубєва

А.О. Рибченко