Справа № 2110/2310/12
Суддя: Осіпов Ю.В.
Дата ухвалення: 2014-03-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2014 р.м.ОдесаСправа № 2110/2310/12

Категорія: 10.2.4 Головуючий в 1 інстанції:
Рябова Олена Дмитрівна

Одеський апеляційний адміністративний
суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Осіпова Ю.В.,

суддів - Золотнікова О.С., Скрипченка
В.О.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в м.Одесі апеляційну
скаргу Управління Пенсійного фонду
України в м. Херсоні на постанову
Дніпровського районного суду м.Херсона
від 11 квітня 2012 року по справі за
адміністративним позовом ОСОБА_1 до
Управління Пенсійного фонду України в
м. Херсоні про перерахунок пенсії,-

В С Т А Н О В И В:

15.03.2012р. ОСОБА_1 звернулася до
Дніпровського районного суду м.Херсона
із позовом до УПФУ в м. Херсоні та
просила визнати неправомірними дії
відповідача щодо ненарахування та
невиплати їй пенсії з урахуванням
пільгового стажу за роботу у районах
Крайньої Півночі за період з 14.06.1978 року
по 01.01.1991 року та зобов'язати
відповідача здійснити їй перерахунок
пенсії з урахуванням пільгового стажу
за роботу в районах Крайньої Півночі за
період з 14.06.1978 року по 01.01.1991 року, а
також виплатити не нараховані суми
пенсії з дня звернення до Управління
Пенсійного фонду України в м.Херсоні,
тобто з 16.01.2012 року.

Постановою Дніпровського районного
суду м.Херсона від 11 квітня 2012 року
адміністративний позов ОСОБА_1
задоволено. Визнано неправомірними дії
Управління Пенсійного фонду України в
м.Херсоні, щодо не нарахування та
невиплати ОСОБА_1, пенсії з урахуванням
пільгового стажу за роботу у районах
Крайньої Півночі за період з 14.06.1978 року
по 01.01.1991 року. Зобов'язано Управління
Пенсійного фонду України в м.Херсоні
здійснити ОСОБА_1 перерахунок пенсії з
урахуванням пільгового стажу за роботу
в районах Крайньої Півночі, за період з
14.06.1978 року по 01.01.1991 року та виплатити
не нараховані суми пенсії з дня
звернення до Управління Пенсійного
фонду України в м.Херсоні, тобто з 16.01.2012
року.

Не погоджуючись з вищезазначеною
постановою суду 1-ї інстанції,
представником УПФУ в м.Херсоні подано
апеляційну скаргу, в якій зазначено, що
судом, при винесенні оскаржуваної
постанови порушено норми
процесуального та матеріального права
та просить скасувати постанову
Дніпровського районного суду м.Херсона
від 11.04.2012 року та прийняти нову
постанову якою відмовити позивачу в
задоволені позовних вимог в повному
обсязі.

Згідно приписів п.п.1,2 ч.1 ст.197 КАС
України, суд апеляційної інстанції
може розглянути справу в порядку
письмового провадження за наявними у
справі матеріалами, якщо справу може
бути вирішено на основі наявних у ній
доказів, у разі: відсутності клопотань
від усіх осіб, які беруть участь у
справі, про розгляд справи за їх участю
та /або неприбуття жодної з осіб, які
беруть участь у справі, сповіщених
належним чином про дату, час і місце
судового розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши матеріали справи та
перевіривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлені
наступні обставини справи.

Позивач - ОСОБА_1 перебуває на обліку в
Управлінні Пенсійного фонду України в
м.Херсоні та отримає пенсію за віком з
29.12.2001 року.

Згідно трудової книжки, ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1, в період з 13.06.1975 р. по
28.03.1994 р. працювала у Соколовському
рабкоопі Магаданського
Облриболовпотребсоюза.

Згідно архівної довідки Центру
зберігання документів по особовому
складу Адміністрації Магаданської
області, в архівних документах
Соколовського рабкоопа Магаданського
Облриболовпотребсоюза (с.Сокол
Магаданської області) значиться
ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка працювала з
13.06.1975 року (розп.502 від 07.08.1975р.) по
28.03.1994р. (розп.166 від 14.12.1993р.) в посадах
молодшого продавця, продавця, старшого
продавця, продавця 2 категорії
магазинів №8, №9.

Звільнена позивачка була за ст.33 п.1
КЗпП РФ, т.б. «за скороченням штату». З
30.10.1982 року по 15.02.1984 року (розп.34 від
28.10.1982р.) позивачка знаходилася у
відпусці по догляду за дитиною до 1,5
років.

Крім того, в особовій картці (ф.Т-2)
ОСОБА_1 маються відомості про працю за
строковими трудовими договорами, але
номер та дата строкових трудових
договорів в особовій картці (ф.Т-2) не
зазначені. Підстава: Ф.Соколовський
робкооп особова картка (ф.Т-2) особові
рахунки за 1975-1994 роки. Примітка: трудові
договори працівників Соколовського
рабкоопу Магаданського ОРПС (в т.ч.
ОСОБА_1) на державне зберігання в Центр
не поступали.

Згідно особової картки НОМЕР_1, ОСОБА_1
06.06.1975 року була прийнята на роботу за
договором в Соколовський робкооп та
28.03.1994 року була звільнена за п.1 ст.33
КЗпП РФ, т.б. за скороченням штату.

Вирішуючи справу по суті та
задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції обґрунтовано виходив
з того, що вимоги відповідача стосовно
надання позивачем письмового договору
про роботу на Крайній Півночі для
підтвердження пільгового стажу є
незаконним, а його дії в частині
позбавлення позивача права на пільгове
обчислення страхового стажу а період з
14.06.1978 року по 01.01.1991 року є
протиправним.

Колегія суддів апеляційного суду,
уважно дослідивши матеріали справи та
наявні в ній докази, цілком
погоджується з такими висновками суду
1-ї інстанції та вважає їх правильними і
обгрунтованими, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Згідно п.5 розділу ХV «Прикінцеві
положення» Закону України «Про
загальнообов'язкове пенсійне
страхування» період роботи до 01 січня
1991 року в районах Крайньої Півночі та в
місцевостях, прирівняних до районів
Крайньої Півночі, колишнього Союзу РСР,
а також на острові Шпіцберген
зараховується до страхового стажу в
порядку і на умовах, передбачених
законодавством, що діяло до 01 січня 1991
року.

Пільгове обчислення страхового стажу
застосовується до осіб, які працювали в
районах Крайньої Півночі, та
місцевостях прирівняних до районів
Крайньої Півночі, та на яких
поширювались пільги, передбачені для
працюючих в районах Крайньої Півночі
та місцевостях прирівняних до районів
Крайньої Півночі, відповідно до Указу
Президії Верховної Ради Союзу РСР від
10.02.1960 року «Про впорядкування пільг
для осіб, які працювали в районах
Крайньої Півночі та в місцевостях,
прирівняних до районів Крайньої
Півночі», зарахування одного року
роботи за один рік та шість місяців
було впроваджено з 01.03.1960 року.

Пенсії передбачені цією статтею
надавались також особам, які прибули у
райони Крайньої Півночі і в місцевості
прирівняні до районів Крайньої Півночі
з власної ініціативи і заключили
строковий трудовий договір про роботу
в цих районах.

Указом Президії Верховної Ради Союзу
РСР від 26 вересня 1967 року «Про
розширення пільг для осіб які працюють
в районах Крайньої Півночі та в
місцевостях прирівняних до районів
Крайньої Півночі» було скорочено
тривалість трудового договору, що
надає право на отримання пільг,
передбачених ст.5 Указу Президії
Верховної ради СРСР від 10.02.1969 року «Про
впорядкування пільг для осіб, які
працювали в районах Крайньої Півночі
та місцевостях, прирівняних до районів
Крайньої Півночі» з п'яти років до
трьох.

Отже, колегія суддів вважає, що єдиною
умовою для отримання права на пільгове
обчислення стажу при переході на
пенсію (застосування коефіцієнту 1,5),
починаючи з 01 березня 1960 року, було
укладання трудового договору строком
не менш ніж на п'ять років, а починаючи з
26.09.1967 року, цей термін було знижено до
трьох років. Але при цьому, слід
зазначити, що жодний з вищевказаних
нормативно-правових документів не
передбачав обов'язкового укладення
письмового трудового договору.

Відповідно до положень ст.24 Кодексу
законів про працю Української РСР від
01.06.1972р., що діяли на момент виникнення
трудових відносин між позивачем та
роботодавцем, трудовий договір
укладається, як правило, у письмовій
формі, укладання трудового договору
оформляється наказом чи
розпорядженням власника або
уповноваженого ним органу про
зарахування працівників на роботу.
Трудовий договір вважається укладеним
і тоді коли наказу чи розпорядження не
було видано, але працівника фактично
було допущено до роботи.

Таким чином, при укладанні трудового
договору письмова форма договору в
обов'язковому порядку не вимагається. А
відповідно до ст.48 КЗпП України,
трудова книжка є основним документом
про трудову діяльність працівника.

Згідно із ст.15 Кодексу про працю РСФСР
від 09.12.71 року, що діяли на момент
перебування у трудових відносинах
позивача з роботодавцями, згідно яких
також визначено (мовою оригіналу), що
«Трудовой договор (контракт) есть
соглашение между трудящимися и
предприятием, учреждением и
организацией, по которому трудящийся
обязуется выполнять работу по
определенной специальности,
квалификации или должности с
подчинением внутреннему распорядку, а
предприятие, учреждение, организация
обязуется выплачивать трудящемуся
заработную плату и обеспечивать
условия труда, предусмотренные
законодательством о труде,
коллективным договором и соглашением
сторон.».

Відповідно до ст.39 цього Кодексу,
«Трудовая книжка является основным
документом о трудовой деятельности
работника».

Суд зазначає, що сьогодні гарантії прав
громадян, які працювали в районах
Крайньої Півночі та місцевостях, які
прирівняні до районів Крайньої Півночі
у галузі пенсійного забезпечення,
передбачені Тимчасовою Угодою між
Урядом Російської Федерації від 15.01.1993
року.

Відповідно до положень ст.4 вказаної
Тимчасової Угоди, при обчисленні
пенсії або її частини, яка відповідає
тривалості трудового стажу,
виробленого в районах Крайньої Півночі
або в місцевостях, прирівняних до
районів Крайньої Півночі, до 01.01.1991
року, на підставі ст.1 даної Угоди на
території України визначення
загального трудового стажу роботи,
середньомісячного заробітку і розміру
пенсії здійснюється згідно з її
законодавством.

Пільгове обчислення страхового стажу
провадиться на підставі трудової
книжки або письмового трудового
договору, або довідки, в яких зазначено
період роботи в районах Крайньої
Півночі та місцевостях прирівняних до
районів Крайньої Півночі, та
користування пільгами, передбаченими
вищезазначеними нормативно-правовими
актами.

Тобто, наявність письмового трудового
договору не є виключно підставою для
пільгового обчислення страхового
стажу і вказана норма надає особі
можливість лише надавати вказані
документи за її вибором.

Відповідно до п.п.4,5 «Порядку подання та
оформлення документів для призначенні
(перерахунку) пенсій відповідно до
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування»» (затв. Постановою
правління ПФУ від 25.11.2005р. №22-1),
звернення особою за призначенням
пенсії може здійснюватись в будь-який
час після виникнення права на пенсію,
але не раніше, ніж за місяць до
досягнення пенсійного віку. Днем
звернення за пенсією вважається день
приймання органом, що призначає пенсію,
заяви про призначення, перерахунок,
відновлення або переведення з одного
виду пенсії на інший.

Пунктом 7 цього Порядку визначений
вичерпний перелік документів, що мають
бути подані особою, яка звертається за
призначенням пенсії. Відповідно до п.7
параграфа «б» цього Порядку, до заяви
про призначення пенсії за віком за
відсутності трудової книжки, мають
бути додані у тому числі документи про
стаж, що визначені «Порядком
підтвердження наявного трудового
стажу для призначення пенсії за
відсутності трудової книжки або
відповідних записів у ній» (затв.
Постановою КМУ від 12.08.93р. №637).

Статтею 62 Закону України «Про пенсійне
забезпечення» визначено, що основним
документом, що підтверджує стаж роботи,
є трудова книжка працівника.

Як вбачається з п.3 «Порядку
підтвердження наявного трудового
стажу для призначення пенсій за
відсутності трудової книжки або
відповідних записів у ній» №637, за
відсутності трудової книжки, а також у
тих випадках, коли в трудовій книжці
відсутні необхідні записи або
містяться неправильні чи неточні
записи про періоди роботи, для
підтвердження трудового стажу
органами Пенсійного фонду на місцях
приймаються довідки, виписки із
наказів, особові рахунки і відомості на
видачу заробітної плати.

Посвідчення, характеристики, письмові
трудові договори і угоди з відмітками
про їх виконання та інші документи, які
містять відомості про періоди роботи.
При цьому, п.7 «Порядку подання та
оформлення документів для призначення
(перерахунку) пенсій відповідно до
Закону України «Про
загальнообовязкове державне пенсійне
страхування»» доповнює, що у якості
документів про стаж, які передбачені
вищезазначеним «Порядком
підтвердження наявного трудового
стажу», за період роботи до 01.01.1991 року
на Крайній Півночі чи в місцевостях,
прирівняних до районів Крайньої
Півночі колишнього Союзу РСР, а також
на острові Шпіцберген можуть
надаватись договори або інші
документи, що підтверджують право
працівника на пільги, передбачені для
осіб, які працювали в районах Крайньої
Півночі чи місцевостях прирівняних до
районів Крайньої Півночі.

Також, перелік районів Крайньої
Півночі і місцевостей, прирівняних до
районів Крайньої Півночі, на яких
розповсюджується дія Указів Президії
Верховної Ради Союзу РСР від 10.02.1960 року
і від 26.09.1967 року «Про впорядкування
пільг для осіб, які працюють в районах
крайньої Півночі і в місцевостях,
прирівняних до районів Крайньої
Півночі», визначений постановою Ради
Міністрів СРСР №1029 від 10.11.1967 року, куди
входить і Магаданська область.

Отже, оскільки, на момент призначення
пенсії, позивач надала усі необхідні
документи про трудовий стаж, а саме:
копію трудової книжки на її ім'я,
довідки, які давали право позивачеві
для нарахування пенсії з урахуванням
стажу роботи на Крайній Півночі, суд
апеляційної інстанції повністю
погоджується з висновками суду першої
інстанції про задоволення позовних
вимог.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
вимоги відповідача щодо надання
позивачем письмового договору про
роботу на Крайній Півночі для
підтвердження пільгового стажу є
необгрунтованим, а його дії в частині
позбавлення позивача права на пільгове
обчислення страхового стажу за період
з 14.06.1978 року по 01.01.1991 року, відповідно є
неправомірними.

До того ж, судова колегія звертає увагу
ще й на те, що відповідно до приписів
ст.ст.11,71 КАС України, кожна сторона
повинна довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення, а
суд, згідно ст.86 цього ж Кодексу, оцінює
докази, які є у справі, за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні.

А відповідно до ч.2 ст.71 КАС України, в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Враховуючи вищевикладене, судова
колегія приходить до висновку, що суд
першої інстанції порушень
матеріального і процесуального права
при вирішенні даної справи не допустив,
вірно встановив фактичні обставини
справи та надав їм належної правової
оцінки. Наведені ж у апеляційній скарзі
доводи правильності висновків суду не
спростовують, оскільки ґрунтуються на
невірному трактуванні норм
матеріального та процесуального права.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.198 КАС України,
суд апеляційної інстанції за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду першої
інстанції має право залишити
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову суду - без змін.

Отже, за таких обставин, судова колегія,
діючи в межах доводів апеляційної
скарги, відповідно до ст.200 КАС України,
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову суду 1-ї
інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст.195,197,198,200,205,206,254 КАС
України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в м. Херсоні -
залишити без задоволення, а постанову
Дніпровського районного суду м.Херсона
від 11 квітня 2012 року - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили через п'ять днів після
направлення її копій особам, які беруть
участь у справі, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого Адміністративного Суду України
протягом двадцяти днів з дня набрання
законної сили судовим рішенням суду
апеляційної інстанції.

Головуючий:
Ю.В. Осіпов

Судді:
О.С. Золотніков

В.О. Скрипченко