Справа № 824/350/14-а
Суддя: Лелюк Олександр Петрович
Дата ухвалення: 2014-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

13 березня 2014 року м.
Чернівці Справа №824/350/14-а

Чернівецький окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді Лелюка О.П.,

за участю секретаря судового
засідання Кіщук О.І.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача
Дрищенюк М.М.,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні клопотання
Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
Чернівецькій області про закриття
провадження у справі за позовом ОСОБА_3
до Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
Чернівецькій області про визнання
незаконними та скасування постанов,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернулась до Чернівецького
окружного адміністративного суду з
позовом до Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
Чернівецькій області, в якому просить
суд визнати незаконними та скасувати
постанову №1075/13 від 28 листопада 2013 року
про накладення штрафу за
правопорушення у сфері містобудівної
діяльності в розмірі 7140,00 грн та
постанову №1185/13 від 12 грудня 2013 року
про накладення штрафу за
правопорушення у сфері містобудівної
діяльності в розмірі 5100,00 грн.

Ухвалою суду від 24 лютого 2014 року
відкрито провадження у даній справі та
призначено її до судового розгляду на 06
березня 2014 року о 10 год. 00 хв.

У зв'язку з неявкою позивача 06 березня
2014 року розгляд даної справи
відкладено до 13 березня 2014 року 10 год.00
хв.

Разом з цим 06 березня 2014 року до суду
від відповідача надійшло клопотання
про закриття провадження у справі з тих
підстав, що даний позов не належить
розглядати в порядку
адміністративного судочинства (пункт 1
частини першої статті 157 Кодексу
адміністративного судочинства
України).

В судовому засіданні 13 березня 2014 року
представник відповідача підтримав
заявлене клопотання.

Представник позивача проти
задоволення клопотання про закриття
провадження у справі заперечував,
зазначивши, що даний спір необхідно
розглядати за правилами, встановленими
Кодексом адміністративного
судочинства України. Зокрема, послався
на пункт 2 частини першої статті 18
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Розглянувши заявлене відповідачем
клопотання, перевіривши матеріали
адміністративного позову, заслухавши
пояснення осіб, які з'явились в судове
засідання, суд приходить до таких
висновків.

Підстави для закриття провадження у
справі передбачені статтею 157 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Відповідно до пункту 1 частини першої
статті 157 Кодексу адміністративного
судочинства України суд закриває
провадження у справі якщо справу не
належить розглядати в порядку
адміністративного судочинства.

Згідно частини першої та другої статті
2 Кодексу адміністративного
судочинства України завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів можуть бути
оскаржені будь-які рішення, дії чи
бездіяльність суб'єктів владних
повноважень, крім випадків, коли щодо
таких рішень, дій чи бездіяльності
Конституцією чи законами України
встановлено інший порядок судового
провадження.

Справа адміністративної юрисдикції -
переданий на вирішення
адміністративного суду
публічно-правовий спір, у якому хоча б
однією зі сторін є орган виконавчої
влади, орган місцевого самоврядування,
їхня посадова чи службова особа або
інший суб'єкт, який здійснює владні
управлінські функції на основі
законодавства, в тому числі на
виконання делегованих повноважень (
пункт 1 частини першої статті 3 Кодексу
адміністративного судочинства
України).

Пунктом 7 частини першої статті 3
Кодексу адміністративного судочинства
України визначено, що суб'єкт владних
повноважень - орган державної влади,
орган місцевого самоврядування, їхня
посадова чи службова особа, інший
суб'єкт при здійсненні ними владних
управлінських функцій на основі
законодавства, в тому числі на
виконання делегованих повноважень.

За змістом статті 17 Кодексу
адміністративного судочинства України
юрисдикція адміністративних судів
поширюється на правовідносини, що
виникають у зв'язку з здійсненням
суб'єктом владних повноважень владних
управлінських функцій, а юрисдикція
адміністративних судів поширюється на
публічно-правові спори, зокрема,
фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом
владних повноважень щодо оскарження
його рішень (нормативно-правових актів
чи правових актів індивідуальної дії),
дій чи бездіяльності.

Враховуючи зазначені норми
процесуального права та беручи до
уваги те, що в даному випадку фізична
особа оскаржує рішення суб'єкта
владних повноважень, який здійснює
владні управлінські функції на основі
законодавства, суд вважає помилковими
твердження відповідача про те, що даний
спір не належить розглядати в порядку
адміністративного судочинства, що, у
свою чергу, є підставою для закриття
провадження у справі.

Відтак, клопотання відповідача про
закриття провадження у даній справі на
підставі пункту 1 частини першої статті
157 Кодексу адміністративного
судочинства України є необґрунтованим
та безпідставним, а тому задоволенню
не підлягає.

Разом з цим суд зазначає наступне.

Як вбачається з оскаржуваних позивачем
постанов, такі прийняті суб'єктом
владних повноважень по справах про
адміністративне правопорушення.

Так, позивача було визнано винним в
чиненні адміністративних
правопорушень, передбачених частиною 1
статті 188-42 та частиною 7 статті 96
Кодексу України про адміністративне
правопорушення та накладено
адміністративні стягнення у вигляді
штрафу.

Пунктом 2 частини першої статті 18
Кодексу адміністративного судочинства
України передбачено, що місцевим
загальним судам як адміністративним
судам підсудні усі адміністративні
справи з приводу рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень у справах про притягнення
до адміністративної відповідальності.

Крім цього, відповідно до пункту 3
частини першої статті 288 Кодексу
України про адміністративне
правопорушення постанову по справі про
адміністративне правопорушення може
бути оскаржено у вищестоящий орган
(вищестоящій посадовій особі) або в
районний, районний у місті, міський чи
міськрайонний суд, у порядку,
визначеному Кодексом
адміністративного судочинства
України, з особливостями,
встановленими цим Кодексом.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що даний адміністративний спір
предметно підсудний місцевому
загальному суду як адміністративному
суду, а не Чернівецькому окружному
адміністративному суду.

Відповідно до пункту 2 частини першої
статті 22 Кодексу адміністративного
судочинства України суд передає
адміністративну справу на розгляд
іншого адміністративного суду, якщо
відкрито провадження у справі, яка
предметно підсудна іншому суду.

Згідно частини першої статті 19 Кодексу
адміністративного судочинства України
адміністративні справи вирішуються
адміністративним судом за
місцезнаходженням відповідача, крім
випадків, передбачених цим Кодексом.

Частиною другою статті 19 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що адміністративні справи
з приводу оскарження правових актів
індивідуальної дії, а також дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень, які прийняті (вчинені,
допущені) стосовно конкретної фізичної
чи юридичної особи (їх об'єднань),
вирішуються за вибором позивача
адміністративним судом за
зареєстрованим у встановленому
законом порядку місцем проживання
(перебування, знаходження) цієї
особи-позивача, або адміністративним
судом за місцезнаходженням
відповідача, крім випадків,
передбачених цим Кодексом. Якщо така
особа не має місця проживання
(перебування, знаходження) в Україні,
тоді справу вирішує адміністративний
суд за місцезнаходженням відповідача.

В судовому засіданні представники
сторін вказали, що позивач
зареєстрований за адресою в
Шевченківському районні м. Чернівці, а
відповідач - в Першотравневому районні
м. Чернівці, виконавче провадження з
примусового виконання оскаржуваних
постанов відкрито Шевченківським
відділом державної виконавчої служби
Чернівецького управління юстиції.

За таких обставин, суд вважає за
необхідне дану справу передати на
розгляд до Шевченківського районного
суду м. Чернівці.

Згідно частини восьмої статті 22
Кодексу адміністративного судочинства
України спори між адміністративними
судами щодо підсудності не
допускаються.

З огляду на викладене та
керуючись статтями 18, 22, 157, 160, 165 Кодексу
адміністративного судочинства
України,

У Х В А Л И В :

1.Відмовити Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
Чернівецькій області у задоволенні
клопотання про закриття провадження у
справі за позовом ОСОБА_3 до Інспекції
державного архітектурно-будівельного
контролю у Чернівецькій області про
визнання незаконними та скасування
постанов.

2.Передати дану справу на розгляд до
Шевченківського районного суду м.
Чернівці.

Ухвала в частині відмови у задоволенні
клопотання про закриття провадження у
адміністративній справі набирає
законної сили з моменту постановлення
та оскарженню не підлягає, а в частині
передачі справи на розгляд іншого
адміністративного суду - набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо таку
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги судове рішення,
якщо його не скасовано, набирає
законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.
Апеляційна скарга на ухвалу суду
першої інстанції подається до
Вінницького апеляційного
адміністративного суду через
Чернівецький окружний
адміністративний суд протягом п'яти
днів з дня проголошення ухвали.

Суддя
О.П. Лелюк