Справа № 2а-4298/11/2170
Суддя: Осіпов Ю.В.
Дата ухвалення: 2014-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2014 р.м.ОдесаСправа № 2а-4298/11/2170

Категорія: 8.2.3 Головуючий в 1 інстанції:
Попов В.Ф.

Одеський апеляційний адміністративний
суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Осіпова Ю.В.,

суддів - Золотнікова О.С., Скрипченка
В.О.,

при секретарях Лопушанській В.В.,
Сівєлькіній С.Є. та Голбан К.В.,

за участю представника позивача
Смолієнко М.Г., розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м.
Одесі апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у м. Херсоні на
постанову Херсонського окружного
адміністративного суду від 03 січня 2012
року по справі за адміністративним
позовом Дочірного підприємства
«Фрідом Фарм-Україна» Закритого
акціонерного товариства «Фрідом Фарм
Інтернешнл» (правонаступник - ТОВ
«Хімагродобрива») до Державної
податкової інспекції у м. Херсоні
(правонаступник - ДПІ у м. Херсоні ГУ
Міндоходів в Херсонській області) та
Головного управління Державного
казначейства України у Херсонській
області (правонаступник - ГУ Державної
казначейської служби України в
Херсонській області) про скасування
податкових повідомлень - рішень та
стягнення заборгованості з податку на
додану вартість, -

В С Т А Н О В И В :

22.08.2011 року ДП «Фрідом Фарм-Україна» ЗАТ
«Фрідом Фарм Інтернешнл»
(правонаступник - ТОВ «Хімагродобрива»)
звернулося до Херсонського окружного
адміністративного суду із позовом ДПІ
у м.Херсоні (правонаступник - ДПІ у
м.Херсоні ГУ Міндоходів в Херсонській
області) та ГУ Державного казначейства
України у Херсонській області
(правонаступник - ГУ Державної
казначейської служби України в
Херсонській області) та просило
визнати нечинними податкові
повідомлення-рішення від 11.08.2011 року
№ і № та стягнути з
державного бюджету заборгованість з
податку на додану вартість в розмірі
1192936 грн.

В обґрунтування своїх позовних вимог
позивач зазначив, що спірні податкові
повідомлення-рішення підлягають
визнанню нечинними, оскільки
обставини, які наведені відповідачем в
акті перевірки, не містять підстав, які
свідчили б про порушення позивачем
податкового законодавства, а отже,
зменшення позивачеві суми податкового
кредиту та суми бюджетного
відшкодування з ПДВ на підставі цих
податкових повідомлень-рішень є
неправомірним та не відвідає вимогам
чинного законодавства.

Постановою Херсонського окружного
адміністративного суду від 03.01.2012 року
адміністративний позов ДП «Фрідом
Фарм-Україна» ЗАТ «Фрідом Фарм
Інтернешнл» задоволено в повному
обсязі. Визнано протиправними та
скасовано податкові
повідомлення-рішення ДПІ у м.Херсоні
від 11.08.2011р. № та №. Стягнуто
з Державного бюджету України в особі ГУ
Державної казначейської служби
України у Херсонській області на
користь ДП «Фрідом Фарм-Україна» ЗАТ
«Фрідом Фарм Інтернешнл»
(ідентифікаційний код 30069082) суму
бюджетного відшкодування з податку на
додану вартість в розмірі 1192936 грн.
Стягнуто з Державного бюджету України
на користь ДП «Фрідом Фарм-Україна» ЗАТ
«Фрідом Фарм Інтернешнл» сплачену суму
судового збору в розмірі 1706,80 грн.

Не погоджуючись з вищезазначеною
постановою суду 1-ї інстанції,
представник ДПІ у м. Херсоні 10.01.2012р.
подав апеляційну скаргу, в якій
зазначав, що судом, при винесенні
оскаржуваної постанови порушено норми
матеріального та процесуального права
та просить скасувати постанову
Херсонського окружного
адміністративного суду від 03.01.2012 року
і прийняти нову постанову, якою
відмовити позивачу в задоволені
адміністративного позову в повному
обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, виступ
представника позивача, розглянувши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, перевіривши законність і
обґрунтованість судового рішення в
межах позовних вимог і доводів
апеляційної скарги, судова колегія
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, за таких підстав.

Судом першої інстанції встановлені
наступні обставини справи.

Позивач - ДП «Фрідом Фарм-Україна» ЗАТ
«Фрідом Фарм Інтернешнл»
зареєстровано виконкомом Херсонської
міськради 17.07.1998р. та, як платник
податків, з 28.07.1998р. перебуває на
податковому обліку в ДПІ у м. Херсоні і
з 22.09.2004р. є платником ПДВ.

В серпні 2010 року позивач подав до ДПІ у
м.Херсоні податкову декларацію за
липень 2010 року та розрахунок суми
бюджетного відшкодування, яке складає
3399915 грн., згідно уточнюючого
розрахунку податкових зобов'язань з
ПДВ у зв'язку з виправленням самостійно
виявлених помилок складає - 1891229 грн.

В листопаді 2010 року позивач подав ще
одну податкову декларацію з ПДВ за
жовтень 2010р. та відповідну Заяву про
повернення суми бюджетного
відшкодування - 1641129 грн.

В зв'язку з подачею вказаних податкових
декларацій, податковим органом були
проведені відповідні позапланові
виїзні перевірки ДП «Фрідом
Фарм-Україна» ЗАТ «Фрідом Фарм
Інтернешнл».

Так, згідно акту перевірки №4502/070/30069082
від 22.10.2010р., підприємству позивача було
підтверджено суму бюджетного
відшкодування за червень-липень 2010р. в
розмірі 2241196 грн., яка вже в грудні 2010р.
була відшкодована.

В травні 2011 року, працівниками ДПІ у
м.Херсоні було проведено ще одну
позапланову виїзну перевірку ДП
«Фрідом Фарм-Україна» ЗАТ «Фрідом Фарм
Інтернешнл» з питань достовірності
нарахування сум бюджетного
відшкодування з ПДВ за липень та
жовтень 2010 року, яка виникла за рахунок
від'ємного значення з ПДВ, що
декларувалася в червні та вересні 2010р.,
за результатами якої складено акт
№2649/070/30069082 від 26.07.2011р., в якому, серед
іншого, було встановлено порушення
позивачем вимог Закону України «Про
ПДВ» №168/97-ВР, а також, в свою чергу,
підтверджено відображене у декларації
за жовтень 2010р. бюджетне відшкодування
у сумі 1214820 грн.

Так, за даними податкового органу
частину податкового кредиту червня та
липня 2010 року позивач сформував за
наслідками документування придбання
товарів у ТОВ "Агроюг-Сервіс".
Відповідно до матеріалів зустрічної
перевірки ТОВ "Агроюг-Сервіс" (акт від
08.07.2011р. №2408/23-3/32021807) з питань
дотримання вимог податкового
законодавства під час здійснення цим
товариством взаємовідносин з ПП
"Стилет-Юг", ПП "Альтекс-Юг", ПП
"Агропрайд" та ПП "Югтрансагро"
встановлено документування придбання
товару та послуг у підприємств, у яких
було відсутнє майно та інші
матеріальні ресурси, економічно
необхідні для здійснення
господарських операцій з поставки
товарів позивачеві; фактично поставка
товарів не здійснювалась, а тому
правочини з придбання та продажу
товарів не спричинили реального
настання наслідків та є нікчемними.

У зв'язку з вказаним, податковим
органом було зроблено висновок про
неправомірне формування позивачем
податкового кредиту по відносинам з
ТОВ "Агроюг-сервіс" у червні 2010 року
сумі 773302 грн., та в липні у сумі 322154 грн.

Також, як слідує з акту перевірки від
26.07.2011р. №2649/070/30069082, іншим
постачальником позивача у червні 2010
року було ТОВ "Євтротранссервіс-ЛТД" на
суму ПДВ 24695,68 грн. За місцем реєстрації
цього суб'єкта підприємницької
діяльності декларація з ПДВ цей період
не визнана як податкова звітність, цей
контрагент не знаходиться за місцем
реєстрації (але з якого саме часу
податковим органом не уточнюється) та
не має основних засобів для здійснення
господарських операцій з
купівлі-продажу товару у обсягах що
задекларовані. Свідоцтво платника ПДВ
ТОВ "Євротрансервіс-ЛТД" анульоване
06.12.2010 року (т.б. через 5 місяців після
здійснення спірної господарської
операції), а згідно постанови
Миколаївського господарського суду
дане підприємство визнано банкрутом
13.12.2010р., і 25.02.2011р. - ліквідоване.

Таким чином, ДПІ зроблено висновок, що
усі правочини здійснені між позивачем
та ТОВ "Євротрансервіс-ЛТД" не
спрямовані на реальне настання
правових наслідків, суперечать
інтересам держави та мають ознаки
нікчемності.

Крім того, ДПІ у м. Херсоні при
проведенні спірної перевірки
встановлено, що одним із контрагентів
позивача по ланцюгу постачання в
червні 2010 року було ПП "Трансагрогрупп"
- на суму ПДВ 5414,9 грн. За даними
податкового органу, ПП "Трансагрогрупп"
на момент 22.04.2011р. мало стан "14", т.б.
визнане банкрутом, 30.05.2011р. до ЄДР
внесено запис про його відсутність за
місцезнаходженням, а 29.06.2011р. знято з
обліку. В зв'язку з цим, податковим
органом зроблено висновок, що угоди
зазначеного підприємства з
контрагентами-покупцями мають ознаки
нікчемності.

Також, ДПІ встановлено, що у липні 2010
року позивач задокументував придбання
сільськогосподарської продукції (сої)
у ПП ОСОБА_2 та податковий кредит від
цієї операції в сумі 19336,80 грн. У зв'язку
з тим, що цей постачальник не
задекларував ПДВ з продажу позивачеві
сої у липні 2010 року відповідач вважає,
що по цьому постачальнику у позивача
теж відсутня надмірна сплата ПДВ у сумі
19337 грн.

Крім того, у вересні та жовтні 2010 року
позивач задокументував придбання сої у
ПП "Інвестюгагротранс" та податковий
кредит від цієї операції (у вересні 2010
року - в сумі 372 097,42 грн. та у жовтні 2010
року - в сумі 206349 грн.). Однак, під час
проведення зустрічних перевірок
відповідач встановив, що свідоцтво
платника ПДВ цього постачальника
анульоване 10.03.2011р. (т.б. через 6 місяців
після здійснення спірної
господарської операції) у зв'язку з тим,
що до ЄДР внесено запис про його
відсутність за місцезнаходженням.
Згідно аналізу податкової звітності та
фінансово-господарської діяльності ПП
"Інвестюгагротранс" підприємство не
має у своєму розпорядження трудових та
матеріальних ресурсів для здійснення
господарських операцій з поставки
товарів позивачеві. Відсутність
необхідних умов для здійснення
підприємницької діяльності свідчить
про неможливість її здійснення та є
доказом безтоварності цих операцій.
Зазначене, на думку ДПІ, не дозволяє
позивачеві формувати податковий
кредит по цьому контрагенту.

У жовтні 2010 року позивач частину
податкового кредиту у сумі 15477 грн.
сформував за рахунок документування
придбання сої у ПП "Транс Грейн". За
даними податкового органу (акт
перевірки ДПІ у Кіровському районі м.
Дніпропетровська від 27.04.2011р.
№922/234/36725965) ПП "Транс Грейн" не мало у
своєму розпорядженні необхідних
трудових та матеріальних ресурсів
необхідних для здійснення
господарської операції з поставки
товарів позивачеві, тому правочини з
придбання та продажу товарів за період
з серпня 2010р. по грудень 2010р. та лютий
2011р. не спрямовані на реальне настання
наслідків, суперечать моральним
засадам суспільства, порушують
публічний порядок, а отже є нікчемними.

Таким чином, ДПІ у м. Херсоні вважає, що
по всім зазначеним вище контрагентам
позивач сформував податковий кредит в
порушення вимог Закону України «Про
податок на додану вартість», у
результаті чого, неправомірно
задекларував бюджетне відшкодування з
ПДВ у сумі 1192936 грн. та від'ємний залишок
з ПДВ, який переноситься до наступної
декларації з ПДВ на суму 1738828 грн. До
того ж, на думку ДПІ, укладаючи
правочини з цими постачальниками
позивач порушив вимоги ч.1
ст.ст.203,215,662,655,656 ЦК України і, ці
правочини є «нікчемними» та не
створюють юридичних наслідків, крім
тих, що пов'язані з їх недійсністю.

Однак, позивач, в свою чергу, стверджує,
що він фактично отримав товари від
зазначених постачальників, при чому,
факт отримання товарів підтверджено
належним чином складеними податковими
накладними, договорами, актами
виконаних робіт, а задеклароване
бюджетне відшкодування з податку на
додану вартість, в тому числі, і
фактичною сплатою ПДВ постачальникам
цих товарів.

В подальшому, за результатами
вищезазначеної перевірки,
уповноваженою особою ДПІ у м.Херсоні
винесено податкові
повідомлення-рішення № і №
від 11.08.2011 року про зменшення
підприємству позивача розмірів
бюджетного відшкодування та від'ємного
значення відповідно на суми 1192936 грн. та
1738828 грн.

Не погодившись з вказаними вище діями
та рішеннями податкового органу,
позивач оскаржив їх до суду.

Вирішуючи справу по суті та
задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з протиправності
оскаржуваних рішень ДПІ, а також з того,
що позивачем було належним чином
доведено правомірність формування
свого податкового кредиту за спірний
період, в зв'язку із чим, заявлена сума
бюджетного відшкодування з ПДВ
підлягає стягненню.

Колегія суддів апеляційного суду,
уважно дослідивши матеріали справи та
надані сторонами докази, цілком
погоджується з такими висновками суду
1-ї інстанції і вважає їх правильними і
обгрунтованими, виходячи з наступного.

Згідно положень ч.2 ст.19 Конституції
України, органи державної влади,
місцевого самоврядування, їхні
посадові та службові особи повинні
діяти у спосіб та у порядку
передбаченому Конституцією та
законами України.

За приписами пп.7.4.1, 7.4.5 п.7.4 ст.7 діючого
на той час Закону України «Про податок
на додану вартість» від 03.04.1997р.
№168/97-ВР, податковий кредит звітного
періоду визначається виходячи із
договірної (контрактної) вартості
товарів (послуг), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою протягом
такого звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій в
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання у виробництві
та/або поставці товарів (послуг) для
оподатковуваних операцій у межах
господарської діяльності платника
податку. Не підлягають включенню до
складу податкового кредиту суми
сплаченого (нарахованого) податку у
зв'язку з придбанням товарів (послуг),
не підтверджені податковими
накладними чи митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
пп.7.2.6 цього пункту).

За змістом п.7.7.1, 7.7.2 ст.7 цього ж Закону,
сума податку, що підлягає сплаті
(перерахуванню) до бюджету або
бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
податкового періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
податкового періоду.

При позитивному значенні суми,
розрахованої згідно з пп.7.7.1 цього
пункту, така сума підлягає сплаті
(перерахуванню) до бюджету у строки,
встановлені законом для відповідного
податкового періоду.

При від'ємному значенні суми,
розрахованої згідно з пп.7.7.1 цього
пункту, така сума враховується у
зменшення суми податкового боргу з
цього податку, що виник за попередні
податкові періоди (у т.ч. розстроченого
або відстроченого відповідно до
закону), а при його відсутності -
зараховується до складу податкового
кредиту наступного податкового
періоду.

Також, відповідно до вимог пп.7.7.4 п.7.4
ст.7 Закону №168/97-ВР, платник податку,
який має право на одержання бюджетного
відшкодування та прийняв рішення про
повернення повної суми бюджетного
відшкодування, подає відповідному
податковому органу податкову
декларацію та заяву про повернення
такої повної суми бюджетного
відшкодування, яка відображається у
податковій декларації. При цьому
платник податку в п'ятиденний термін
після подання декларації податковому
органу подає органу Державного
казначейства України копію декларації,
з відміткою податкового органу про її
прийняття, для ведення реєстру
податкових декларацій у розрізі
платників. До декларації додаються
розрахунок суми бюджетного
відшкодування, копії погашених
податкових векселів (податкових
розписок), у разі їх наявності, та
оригіналів п'ятих основних аркушів
(примірників декларанта) вантажних
митних декларацій, у разі наявності
експортних операцій. Форма заяви про
відшкодування та форма розрахунку суми
бюджетного відшкодування визначаються
за процедурою, встановленою
центральним податковим органом.

Так, судами обох інстанцій
беззаперечно встановлено, що позивач
під час формування свого податкового
кредиту та декларування бюджетного
відшкодування виконав всі вимоги для
відображення їх у податковій
звітності.

Як видно з матеріалів перевірки
підприємства позивача, які стали
підставою для складення спірних
податкових повідомлень-рішень,
неправомірне формування податкового
кредиту та бюджетного відшкодування є
наслідком не відображення у податковій
звітності постачальників (продажу)
товарів позивачеві та відсутність у
відповідача інформації стосовно
наявності у постачальників необхідних
трудових та матеріальних ресурсів для
фактичного здійснення господарських
операцій з поставки товарів
позивачеві.

Разом з тим, факти встановлені судами
обох інстанцій в судовому засіданні
повністю спростовують вказані
висновки податкового органу щодо
«безтоварності» господарських
операцій між позивачем та його
безпосередніми контрагентами, що, в
свою чергу, вказує на неналежне
виконання своїх обов'язків посадовими
особами податкового органу під час
проведення перевірок платників
податків та фактично недостовірність
висновків таких перевірок.

Так, як вбачається з матеріалів справи,
позивачем до суду 1-ї інстанції було
надано копії договорів оренди
автомобілів, укладених ПП
"Інвестюгагротранс" з ПП ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9,
ОСОБА_10, а також належним чином
оформлені копії актів виконаних робіт
про надані послуги та
товарно-транспортних накладних.

Крім того, в судовому засіданні
окружним судом в якості свідків були
допитані ОСОБА_3 та ОСОБА_6, які, в свою
чергу, підтвердили факт надання ними у
спірний період послуги з перевезення
вантажів (сої).

При цьому слід зазначити, що на думку
суду, при здійснені господарської
операції з боку позивача обов'язковому
контролю підлягають наявність у
постачальника дозвільної документації
на складання податкової накладної,
відповідність реквізитів податкової
накладної фактичним даним на момент
вчинення правочину та фактична
наявність товару, або здійснення
роботи чи послуги, отримання (надання)
яких документуються сторонами
господарської операції.

За наданими ж відповідачем доказами
щодо неправомірного формування
податкового кредиту позивача по
відносинам з ТОВ "Агроюг-Сервіс", ТОВ
"Євротрансервіс", ПП "Трансагрогрупп",
ПП ОСОБА_2, ПП "Інвестюгагротранс", ПП
"Транс Грейн", відповідно до Закону
України «Про податок на додану
вартість», відповідальність за
визначені порушення можуть нести
виключно безпосередні постачальники
позивача та постачальники цього
безпосереднього постачальника
позивача, а не сам позивач, саме тому
судова колегія вважає неправомірним
зменшення податкового кредиту
позивача по відносинам з названими
вище контрагентами.

Крім того, на думку апеляційного суду,
не відображення зобов'язань з продажу
товарів у податковій звітності
постачальником цих товарів свідчить
про невиконання обов'язків щодо
декларування ПДВ та його сплати до
бюджету саме постачальником, а не
отримувачем товарів (т.б. позивачем) і,
відповідно, обов'язок податкового
органу полягає у залученні до сплати
саме суб'єкта підприємницької
діяльності, який отримав доходи від
продажу товарів, а не того суб'єкта
господарювання, який поніс витрати по
придбанню товарів та оплати
пред'явленого до сплати ПДВ
постачальником цих товарів.

Так, як слідує з акту перевірки,
відповідач, посилаючись на приписи
пп.7.7.10 п.7.7 ст.7 Закону України «Про
податок на додану вартість», вважає, що
джерелом відшкодування податку на
додану вартість з бюджету є
надходження цього податку до бюджету
від операцій з продажу товарів (робіт,
послуг) платникові податку на додану
вартість, який задекларував бажання
отримати бюджетне відшкодування з ПДВ
на розрахунковий рахунок. Не сплата,
або не підтвердження такої сплати ПДВ
до бюджету всіма постачальниками
товарів (робіт, послуг) на всіх ланках
ланцюга проходження товарів не дає
право платникові податку отримати
бюджетне відшкодування з бюджету.

Але, при цьому, слід вказати, що
відповідач, в свою чергу, не вказує на
можливий механізм контролю з боку
платника ПДВ за такою сплатою податку
до бюджету постачальниками товарів в
ланцюгах проходження товарів. До того
ж, податковий орган не надав суду
належних доказів про несплату ПДВ
всіма постачальниками, а робить лише
припущення про можливу несплату цього
податку лише в результаті неможливості
це перевірити з тих чи інших підстав.

Отже, апеляційний суд, як і суд 1-ї
інстанції, вважає, що відповідач, в
даному випадку, на виконання вимог
пп.7.7.5 п.7.7 ст.7 Закону України №168/97-ВР,
мав вжити контрольних заходів по
перевірці структури задекларованого
податкового кредиту.

Так, відповідно до вказаної норми
Закону, протягом 30 днів, наступних за
днем отримання податкової декларації,
податковий орган проводить
документальну невиїзну перевірку
(камеральну) заявлених у ній даних. За
наявності достатніх підстав вважати,
що розрахунок суми бюджетного
відшкодування було зроблено з
порушенням норм податкового
законодавства, податковий орган має
право протягом такого ж строку
провести позапланову виїзну перевірку
(документальну) платника для
визначення достовірності нарахування
такого бюджетного відшкодування.

Несвоєчасне ж проведення перевірок та
зволікання у проведенні контрольних
заходів з боку відповідача вплинули на
наслідки проведення цієї роботи та не
дали змогу прослідкувати стан сплати
ПДВ на всіх ланцюгах проходження
товарів.

Також, суд вважає, що відповідач,
позбавляючи позивача права на
податковий кредит по операціям з
контрагентами на підставі того, що не
підтверджено факт здійснення операцій
з купівлі-продажу товарів
контрагентами по ланцюгах проходження
товарів та у зв'язку з несплатою ПДВ по
цим операціям постачальниками товарів
(робіт, послуг), фактично перекладає
власну відповідальність за неналежну
організацію контролю за нарахуванням
та сплатою податків на позивача, який у
відповідності із законодавством
України не наділений обов'язком та
функцією такого королю.

Неможливість здійснення податковим
органом перевірок постачальників
позивача по всіх ланцюгах постачання
не є достатньою підставою для визнання
недійсними юридично значимих дій
названих підприємств з іншими
суб'єктами господарювання з моменту їх
державної реєстрації і до моменту
виключення з державного реєстру, а
також не позбавляє правового значення
виданих за такими господарськими
операціями податкових накладних.

У відповідності до ч.1 ст.18 Закону
України «Про державну реєстрацію
юридичних осіб та фізичних осіб -
підприємців» від 15.05.2003р. №755-IV, якщо
відомості, які підлягають внесенню до
Єдиного державного реєстру, були
внесені до нього, то такі відомості
вважаються достовірними і можуть бути
використані в спорі з третьою особою,
доки до них не внесено відповідних
змін.

Оцінюючи неможливість проведення
господарських операцій, відповідач
жодним чином не доводить наявність
провини позивача щодо недекларування
податкових зобов'язань постачальників
товарів та обізнаність позивача з
фактичними обставинами здійснення
господарської діяльності
постачальників.

Як вже зазначалося вище, податковим
органом не надано до суду належних і
беззаперечних доказів на
обґрунтування своїх заперечень, які
підтверджували б, що позивач діяв без
належної обачності й обережності і
йому мало бути відомо про порушення
податкового законодавства, які
допускали його контрагенти та, що без
участі покупця податкова вигода не
могла бути одержана.

На думку суду, позиція ДПІ, яка полягає
в тому, що у разі не підтвердження
сплати ПДВ до бюджету всіма учасниками
господарських операцій, у позивача
відсутнє право на бюджетне
відшкодування, не відповідає вимогам
законодавства з податку на додану
вартість. Відповідно до п.7.7.10 п.7.7. ст.7
Закону №168/97-ВР джерелом сплати
бюджетного відшкодування (у тому числі
бюджетного боргу) є загальні доходи
Державного бюджету України.
Забороняється обумовлювати або
обмежувати виплату бюджетного
відшкодування наявністю або
відсутністю доходів, отриманих від
цього податку в окремих регіонах
України.

Таким чином, судова колегія вважає, що
відповідач, в даному випадку, фактично
безпідставно зменшив суму бюджетного
відшкодування підприємству, яке
виконало всі вимоги, передбачені
податковим законодавством, із підстав,
існування яких довести не може, тобто
ґрунтуючи свої висновки лише на
припущеннях.

Отже, оскільки у підприємства позивача
наявні належним чином оформлені
податкові накладні, ним сплачено
постачальникам у повному обсязі
податок на додану вартість у складі
вартості поставлених товарів, належним
чином оформлені та здані до ДПІ
податкові декларації та заяви про
повернення бюджетного відшкодування,
тобто позивачем виконані всі вимоги
Закону №168/97-ВР, то, відповідно, він має
право на включення до свого
податкового кредиту реально сплачених
сум ПДВ по вищеназваним спірним
господарським операціям.

Враховуючи, що за змістом Закону
України «Про податок на додану
вартість» право на відшкодування ПДВ
виникає лише при його фактичній
надмірній сплаті, а факт сплати
позивачем ПДВ в складі ціни придбання
не заперечується відповідачем, то
висновок податкової інспекції про
порушення підприємством вимог діючого
законодавства не можна вважати
обґрунтованим і достатнім для
прийняття рішення про зменшення суми
бюджетного відшкодування та розміру
від'ємного значення податку на додану
вартість.

Окрім того, ще слід вказати, що
відповідно до ст.61 Конституції України,
юридична відповідальність особи має
індивідуальний характер. Якщо
безпосередній контрагент позивача або
контрагент контрагента не виконав
своїх зобов'язань по сплаті податку, то
це тягне відповідальність та негативні
наслідки саме щодо цієї особи.

До того ж, необхідно звернути увагу ще й
на те, що згідно із ст.ст.11,71 КАС України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, а суд, згідно
ст.86 цього ж Кодексу, оцінює докази, які
є у справі, за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні.

При чому, у відповідності до ч.2 ст.71 КАС
України, в адміністративних справах
про протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень, обов'язок щодо
доказування правомірності свого
рішення, дії чи бездіяльності
покладається на відповідача, якщо він
заперечує проти адміністративного
позову, що, в свою чергу, в даному
випадку, не було зроблено
представниками відповідача при
розгляді даної справи в судах 1-ї та 2-ї
інстанцій.

Отже, на підставі вищевикладеного, та з
урахуванням встановлених у судовому
засіданні фактів, оцінюючи надані
сторонами докази в їх сукупності,
судова колегія вважає, що окружний суд
прийшов до обгрунтованого висновку про
задоволення позовних вимог щодо
скасування податкових
повідомлень-рішень ДПІ у м. Херсоні від
11.08.2011р. № і №. Крім цього, у
зв'язку з відновленням належної до
бюджетного відшкодування суми податку
на додану вартість та бажанням
отримати це відшкодування на
розрахунковий рахунок в установі
банку, судова колегія також вважає
правильним і висновок суду про
задоволення вимог позивача щодо
стягнення з державного бюджету на його
користь належний до бюджетного
відшкодування ПДВ у сумі 1192936 грн.

Враховуючи все вищевикладене, судова
колегія вважає, що суд першої інстанції
порушень матеріального і
процесуального права при вирішенні
справи не допустив, а наведені в скарзі
доводи правильність висновків суду не
спростовують, оскільки ґрунтуються на
невірному трактуванні норм діючого у
цій сфері законодавства.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.198 КАС України,
суд апеляційної інстанції за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду першої
інстанції має право залишити
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову суду - без змін.

Отже, за таких обставин, оскільки судом
першої інстанції повно встановлено
обставини справи та ухвалено судове
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
суд апеляційної інстанції, відповідно
до ст.200 КАС України, залишає апеляційну
скаргу без задоволення, а постанову
окружного адміністративного суду - без
змін.

Керуючись ст.ст.195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС
України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у м. Херсоні -
залишити без задоволення, а постанову
Херсонського окружного
адміністративного суду від 03 січня 2012
року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, але може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
Адміністративного Суду України
протягом двадцяти днів з дня набрання
законної сили судовим рішенням
апеляційного суду.

Головуючий:
Ю.В. Осіпов

Судді:
О.С. Золотніков

В.О. Скрипченко