Справа № К-29791/10-С
Суддя: Карась О.В.
Дата ухвалення: 2014-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"11" лютого 2014 р. м. Київ
К-29791/10

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Карася О.В. (головуючого), Рибченка А.О.,
Сіроша М.В.,

представники сторін в судове засідання
не з'явились, про дату, час та місце
судового засідання повідомлені
належним чином, - розглянувши в порядку
письмового провадження касаційну
скаргу Державної податкової інспекції
у м. Ужгороді Закарпатської області на
постанову Львівського апеляційного
адміністративного суду від 31.05.2010 у
справі № 2а-425/08/0770 (4703/09/9104) за позовом
Комунального підприємства "Виробниче
управління
водопровідно-каналізаційного
господарства міста Ужгорода" до
Державної податкової інспекції у м.
Ужгороді про визнання протиправними
податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

Комунальне підприємство в судовому
порядку оскаржило податкові
повідомлення - рішення від 05.03.2008 №
/0/802/15-1/03344326/5944, №
/0/803/15-1/03344326/5945, №
/0/804/15-1/03344326/5946, №
/0/805/15-1/03344326/5947, №
/0/806/15-1/03344326/5948, №
/0/807/15-1/03344326/5949, №
/0/808/15-1/03344326/5950, №
/0/809/15-1/03344326/5951, №
/0/810/15-1/03344326/5952, №
/0/811/15-1/03344326/5953, №
/0/812/15-1/03344326/5954, №
/0/813/15-1/03344326/5955, №
/0/814/15-1/03344326/5956, від 05.05.2008 №
/1/1779/15-1/03344326/12801 та податкових
повідомлень від 05.05.2008 №
/1/1768/15-1/03344326/12789, №
/1/1769/15-1/03344326/12790, №
/1/1770/15-1/03344326/12792, №
/1/1771/15-1/03344326/12793, №
/1/1772/15-1/03344326/12794, №
/1/1773/15-1/03344326/12795, №
/1/1774/15-1/03344326/12796, №
/1/1775/15-1/03344326/12797, №
/1/1776/15-1/03344326/12798, №
/1/1771/15-1/03344326/12799, №
/1/1778/15-1/03344326/12800, №
/1/1780/15-1/03344326/12802, якими за
наслідками перевірки та на підставі пп.
17.1.7 п. 17.1 ст. 17 Закону України "Про
порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами" за
затримку граничного строку сплати
узгоджених сум податкових зобов'язань
по збору за забруднення навколишнього
природного середовища, комунальному
податку, плати за геологорозвідувальні
роботи, плати за спеціальне
використання прісних водних ресурсів,
комунального податку, плати земельного
податку з юридичних осіб державним
податковим органом позивачу визначено
до сплати штрафні санкції у розмірах
від 10 % до 50 %.

Постановою Закарпатського окружного
адміністративного суду від 17.12.2008 у
задоволенні позову відмовлено
повністю.

Апеляційний адміністративний суд
постановою від 31.05.2010 судове рішення
першої інстанції скасував та ухвалив
нове рішення, яким позовні вимоги
Комунального підприємства задовольнив
частково: податкові повідомлення -
рішення від 05.03.2543/0/812/15-1/03344326/5954,
№ /0/813/15-1/03344326/5955, №
/0/814/15-1/03344326/5956, від 05.05.2008 №
/1/1779/15-1/03344326/12801 та податкові
повідомлення від 05.05.2008 №
/1/1778/15-1/03344326/12800, №
/1/1780/15-1/03344326/12802 скасував. В інший
частині позову відмовив.

На зазначене судове рішення до Вищого
адміністративного суду України
надійшла касаційна скарга Державної
податкової інспекції, в якій, з
посиланням на порушення судом
апеляційної інстанції норм
матеріального та процесуального права,
ставиться питання про його скасування
залишення в силі рішення суду першої
інстанції.

У запереченні на касаційну скаргу
позивач, посилаючись на те, що суд
апеляційної інстанції не допустив
порушень норм матеріального та
процесуального права, просить
касаційну скаргу державного
податкового органу залишити без
задоволення.

Судова колегія Вищого
адміністративного суду України,
перевіривши матеріали справи та
обговоривши доводи, наведені у скарзі,
встановила, що касаційна скарга не
підлягає задоволенню за таких підстав.

Судами встановлено, що фактичною
підставою для визначення позивачу суми
фінансових санкцій згідно пп. 17.1.7 п. 17.1
ст. 17 Закону України "Про порядок
погашення зобов'язань платників
податків перед бюджетами та державними
цільовими фондами" слугував висновок
фахівців податкового органу,
викладений в акті перевірки від 19.02.2008,
що позивачем у період 2006-2007 роки
порушено строки сплати до бюджету
ресурсних платежів та місцевих
податків і зборів.

При цьому, судами також встановлено, що
передумовою застосування до позивача
фінансових санкцій у цій справі було
подання позивачем уточнюючих
розрахунків з виправленими
показниками після подачі основного
розрахунку земельного податку за 2006-2007
роки та порядок сплати (зарахування)
податкових зобов'язань, нарахованих
податковими повідомленнями - рішеннями
від 21.03.2005 № /0/323/23-1/03344326/5136, від
15.07.2005 № /2/1618/23-1/03344326/15444 та від
15.09.2005 № /3/1618/23-1/03344326/19487 про
визначення Комунальному підприємству
податкового зобов'язання в сумі 73 857,63
грн. по земельному податку з юридичних
осіб, у тому числі основного платежу 49
238,42 грн. та штрафних (фінансових)
санкцій - 24 619,21 грн.

Вирішуючи спір та задовольняючи
частково позовні вимоги, суд
апеляційної інстанції, зокрема,
виходив з того, що у розрахунку
земельного податку за 2006 рік позивачем
31.01.2006 було задекларовано 341,33 грн.
щомісячних платежів, що за рік
становило 106 018,00 грн. Згодом, внаслідок
того, що Ужгородська міська рада
рішення від 17.03.2006 № 897 звільнила
Комунальне підприємство від сплати
земельного податку з 01.04.2006 по 31.12.2006 в
межах сум, що зараховуються до міського
бюджету, позивачем 23.03.2006 було подано
уточнюючий розрахунок земельного
податку, розрахованого за 2006 рік, у
якому сума податку за рік становила 4
094,55 грн. Аналогічна ситуація склалася і
у 2007 році. Щодо податкового
зобов'язання з земельного податку у
сумі 73 857,63 грн., визначене податковими
повідомленнями - рішеннями від 21.03.2005 №
/0/323/23-1/03344326/5136, від 15.07.2005 №
/2/1618/23-1/03344326/15444 та від 15.09.2005 №
/3/1618/23-1/03344326/19487, суд апеляційної
інстанції зазначив, що останні є
предметом судового розгляду у іншій
справі № 5/251-А між цими ж сторонами, що,
в свою чергу, прямо впливає на
досліджувані правовідносини щодо
сплати земельного податку у цій справі.

Згідно з п. 1.2 ст. 1 Закону України від
21.12.2000 № 2181-III "Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами", податкове зобов'язання є
зобов'язанням платника податків
сплатити до бюджетів або державних
цільових фондів відповідну суму коштів
у порядку та у строки, визначені цим
Законом або іншими законами України.

Підпунктом 17.1.7 п. 17.1 ст. 17 цього Закону
передбачено, що у разі коли платник
податків не сплачує узгоджену суму
податкового зобов'язання протягом
граничних строків, визначених цим
Законом, такий платник зобов'язаний
сплатити штраф у розмірі від 10 до 50 %
погашеної суми податкового боргу
залежно від строків затримки такої
сплати.

При цьому з п. 6.1.7 Інструкції про
порядок застосування та стягнення сум
штрафних (фінансових) санкцій органами
державної податкової служби,
затвердженої наказом ДПА України від
17.03.2001 № 110, у разі, коли платник
податків не сплачує (не погашає)
узгоджену суму податкового
зобов'язання протягом граничних
строків, визначених законодавством,
орган державної податкової служби
направляє платнику податків
повідомлення про застосування штрафів,
яке складається залежно від терміну
затримки сплати узгодженого
податкового зобов'язання на наступний
день після закінчення відповідно 30- та
90-денного терміну на всю суму
сплаченого у цих періодах податкового
боргу, незалежно від кількості
випадків сплати. У разі затримки сплати
більше ніж на 90 календарних днів,
наступних за останнім днем граничного
строку сплати (погашення) узгодженої
суми податкового зобов'язання,
податкове повідомлення складається
одне на всю суму сплаченого
(погашеного) податкового боргу за
період від 91 календарного дня до дня
фактичного погашення всієї суми
податкового зобов'язання, незалежно
від кількості випадків сплати за цей
період.

Отже, застосування фінансових санкцій
до платника податків як наслідок
недотримання встановленого законом
строку сплати сум податкових
зобов'язань можливо лише за умови
узгодженості таких зобов'язань.

Узгодження сум податкових зобов'язань
здійснюється двома способами: на
підставі самостійно визначених сум
податкових зобов'язань за даними
декларацій (розрахунку), що подаються
платником податків - самостійне
узгодження; на підставі даних
податкового повідомлення, що
направляється платнику податків
контролюючим органом, який здійснив
нарахування сум податкових зобов'язань
- апеляційне узгодження.

Відповідно до п. 5.1 ст. 5 Закону № 2181-ІII
податкове зобов'язання, самостійно
визначене платником податків у
податковій декларації, вважається
узгодженим з дня подання такої
податкової декларації та підлягає
сплаті у строки, визначені Законом.

Зазначене податкове зобов'язання не
може бути оскаржене платником податків
в адміністративному або судовому
порядку.

За змістом вказаної норми обов'язок
щодо дотримання встановленого законом
строку сплати узгоджених сум
податкових зобов'язань виникає лише у
випадку наявності цих зобов'язань.

Разом з тим, якщо у майбутніх
податкових періодах (з урахуванням
строків давності, визначених ст. 15
цього Закону) платник податків
самостійно виявляє помилки у
показниках раніше поданої податкової
декларації, такий платник податків має
право надати уточнюючий розрахунок.

Порядок виправлення самостійно
виявлених помилок, допущених у минулих
звітних періодах при розрахунку
податку установлений підпунктами 5.1, 17.2
Закону № 2181-III, п. 2 Порядку № 143. Згідно з
цими нормами помилку може бути
виправлено одним із таких способів:
через уточнюючий розрахунок, через
поточну декларацію, через нову
декларацію (якщо помилку виявлено до
закінчення граничного строку подання
декларації).

Як вбачається з матеріалів справи та
обставин, встановлених попередніми
судовими інстанціями, у відповідності
до цих норм позивачем внаслідок
отриманих пільг щодо земельного
податку було подано уточнюючий
розрахунок.

В свою чергу зменшення позивачем суми
податкових зобов'язань шляхом подання
уточнюючому розрахунку виключає
узгодженість такої суми як суми
податкових зобов'язань, а відтак
виключає обов'язок позивача сплатити
цю суму та правомірність застосування
штрафу за несвоєчасну сплату
податкового зобов'язання. Іншими
словами, оскільки фактично за
результатами попереднього звітного
періоду підприємство не повинно було
сплачувати до бюджету відповідну суму
коштів (податок), тобто позивачем не
було занижено зобов'язання, що не
призвело до недоїмки, - застосування
штрафу є безпідставним.

Для випадків апеляційного порядку
узгодження сум податкового
зобов'язання строк сплати визначається
пп. 5.3.2 п. 5.3 ст. 5 Закону № 2181-ІІІ і
становить десять днів.

Зазначений строк переривається у разі
звернення платника податків до суду із
позовом про визнання недійсним рішення
контролюючого органу згідно з п. 5.2.4 п.
5.2 ст. 5 Закону № 2181-ІІІ. При цьому
податкове зобов'язання вважається
неузгодженим до розгляду судом справи
по суті.

Таким чином, з огляду на те, що ухвалою
Вищого адміністративного суду України
від 08.11.2007 К-17023/06 скасовано судові
рішення попередніх інстанцій, якими у
задоволенні позову Комунального
підприємства про визнання нечинними
податкових повідомлень - рішень від
21.03.2005 № /0/323/23-1/03344326/5136, від 15.07.2005
№ /2/1618/23-1/03344326/15444 та від 15.09.2005 №
/3/1618/23-1/03344326/19487 відмовлено, та
матеріали справи направлено на новий
розгляд до суду першої інстанції, що, в
свою чергу, прямо впливає на
узгодженість податкових зобов'язань з
земельного податку, - суд апеляційної
інстанції дійшов обґрунтованого
висновку про неправомірність
застосування штрафних санкцій за
такими податковими зобов'язаннями із
скасуванням рішень органу державної
податкової служби про їх застосування
у цій частині.

Враховуючи викладене, колегія суддів
Вищого адміністративного суду України
вважає, що в межах касаційної скарги
порушень судом апеляційної інстанції
норм матеріального та процесуального
права при вирішенні цієї справи не
допущено, правова оцінка обставин у
справі дана вірно, а тому касаційну
скаргу слід залишити без задоволення, а
оскаржуване судове рішення
апеляційної інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210 - 232 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

У Х В А Л И В :

Касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у м. Ужгороді Закарпатської
області залишити без задоволення.

Постанову Львівського апеляційного
адміністративного суду від 31.05.2010 у
справі № 2а-425/08/0770 (4703/09/9104) залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, і
оскарженню не підлягає, крім як з
підстав, у строк та в порядку,
визначеними ст. ст. 237-2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий
О.В. Карась

Судді
А.О. Рибченко

М.В. Сірош