Справа № 1570/4453/12
Суддя: Мороз В.Ф.
Дата ухвалення: 2014-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"11" березня 2014 р. м. Київ
К/800/37040/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

Головуючого: судді Мороза В.Ф.

Суддів: Донця О.Є.

Логвиненка А.О.

здійснивши попередній розгляд
касаційних скарг Південної митниці,
Головного управління Державної
казначейської служби України в
Одеській області, заступника прокурора
Одеської області на постанову
Одеського окружного адміністративного
суду від 23.04.2013 року та ухвалу
Одеського апеляційного
адміністративного суду від 25.06.2013 року
у справі за позовом товариства з
обмеженою відповідальністю «Варра
Трейд» (далі - товариство) до Південної
митниці (далі - митниця) та Головного
управління Державного казначейства
України в Одеській області, за участю
прокуратури Одеської області про
визнання бездіяльності протиправною,
визнання протиправним рішення,
зобов'язання вчинити дії, -

в с т а н о в и л а:

У липні 2012 року товариство звернулось з
позовом про визнання протиправною
бездіяльності митниці щодо повернення
надмірно сплачених до бюджету коштів у
загальній сумі 5 776 506,11 грн., а також
зобов'язання Головне управління
Державної казначейської служби
України в Одеській області здійснити
повернення надмірно сплачених до
бюджету коштів у загальній сумі 5 776
506,11 грн. В обґрунтування позову
товариство послалось на те, що на
вимогу митниці була необґрунтовано
збільшена митна вартість товарів і
визначена не за ціною договору,
внаслідок чого були надмірно сплачені
до бюджету мито та податок на додану
вартість.

Постановою Одеського окружного
адміністративного суду від 23 квітня 2013
року, залишеною без змін ухвалою
Одеського апеляційного
адміністративного суду від 25.06.2013 року
позов задоволено. Визнано протиправною
бездіяльність митниці щодо повернення
надмірно сплачених товариством до
бюджету коштів у загальній сумі 5 776
506,11 грн., які було зараховано до
бюджету; а також зобов'язано Головне
управління Державної казначейської
служби України в Одеській області
здійснити повернення на користь
товариства надмірно сплачених ним до
бюджету коштів у загальному розмірі 5
776 506,11 грн., які були зараховані до
бюджету. Задовольняючи позов, суди
послались на необґрунтоване, за
відсутності достатніх для цього
підстав визначення митної вартості за
шостим (резервним) методом, що призвело
до завищення сплачених товариством
митних платежів. При цьому вказали на
відсутність доказів, які документально
підтверджують митну вартість товару
за резервним методом, з якої до бюджету
були сплачені мито та податок на
додану вартість. Подані позивачем
заяви про повернення надмірно
сплаченого мита та податку
необґрунтовано залишені без
задоволення. Визначення митної
вартості товарів відбулось за
відсутності належних доказів
неможливості визначення митної
вартості товарів за ціною договору.

Не погодившись з рішеннями судів, з
касаційними скаргами звернулись
Південна митниця, Головне управління
Державної казначейської служби
України в Одеській області та
заступник прокурора Одеської області,
у яких, посилаючись на порушення судом
апеляційної інстанції норм
матеріального та процесуального права
просили скасувати оскаржувані рішення
та прийняти нове про відмову у
задоволенні позову. Вказують на те, що
позивачем була самостійно визначена
митна вартість задекларованих товарів
та самостійно обраний метод її
визначення, а отже у митниці були
відсутні передбачені законом підстави
для зобов'язання декларанта визначити
митну вартість іншим способом.

Перевіривши матеріали справи та
обговоривши доводи касаційних скарг,
колегія суддів вважає, що вони
задоволенню не підлягають.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, позивачем на підставі
контракту, укладеного з компанією
«PRIMECAR SALES INC» №PRVT/2009 від 07.09.2009 року було
ввезено та надано для митного
оформлення товар. Ціна на такий товар
за умовами договору визначається в
інвойсах на окрему поставку. Загальна
вартість поставленого товару за ціною
договору склала 6 924 725,39 грн., яка була
також зазначена у деклараціях.

Також судами встановлено, що на вимогу
митного органу товариством було
здійснено коригування митної вартості,
внаслідок чого та була визначена за
резервним методом та склала 24 976 306,83
грн.

У зв'язку зі збільшенням митної
вартості товару, збільшилась загальна
сума мита та податку на додану вартість
на 5 776 506,11 грн., які були сплачені
товариством.

Заяви товариства про повернення
надмірно сплачених до бюджету мита та
податку на додану вартість митним
органом залишені без задоволення.

Відповідно до ст.. 265 МК України 2002 року,
чинного на момент здійснення митного
оформлення, обов'язок щодо здійснення
контролю правильності визначення
митної вартості товарів покладається
на митний орган.

Згідно з частиною першою статті 266 МК
України визначення митної вартості
товарів, які імпортуються в країну,
може здійснюватися за такими методами:
1) за ціною договору щодо товарів, які
імпортуються (вартість операції); 2) за
ціною договору щодо ідентичних
товарів; 3) за ціною договору щодо
подібних (аналогічних) товарів; 4) на
основі віднімання вартості; 5) на основі
додавання вартості (обчислена
вартість); 6) резервного.

При цьому основним методом визначення
митної вартості за приписами частин
другої та третьої вказаної статті є
визначення митної вартості за ціною
договору щодо товарів, які
імпортуються (вартість операції), тоді
як послідовне застосування кожного
наступного методу має здійснюватись у
випадку неможливості застосування
першого методу, що в свою чергу є
підставою для проведення консультацій
між митним органом та декларантом з
метою обґрунтованого вибору підстав
для визначення митної вартості
відповідно до вимог статей 268 і 269 цього
Кодексу.

Наведене дає підстави для висновку, що
для застосування наступних методів
визначення митної вартості товарів,
має бути обґрунтована неможливість
застосування першого методу та
відповідно до вимог статті 266 МК
проведена митним органом процедура
консультацій з декларантом, у ході яких
мають бути з'ясовані підстави для
застосування того чи іншого методу
визначення митної вартості товарів.

Водночас суди попередніх інстанцій
вказали на те, що товариством митному
органу були подані усі необхідні
документи для митного оформлення
товару, у тому числі
зовнішньоекономічні договори,
рахунки-фактури тощо, що
підтверджували ціну товару відповідно
до ціни договору, тоді як митна
вартість була визначена за резервним
методом без обґрунтування підстав для
його застосування. При цьому судами
були враховані висновки призначеної у
справі судової експертизи, відповідно
до яких нарахування митних платежів
митних органом у відповідному розмірі
документально та нормативно не
обґрунтовані даними про вартість
товару, внаслідок чого було
встановлено зайву сплату до бюджету
митних платежів.

Відповідно до частини другої статті 71
КАС України в адміністративних справах
про протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

За викладеного судова колегія
погоджується з висновком судів про
безпідставність застосування
резервного методу визначення митної
вартості ввезених позивачем товарів за
відсутності доказів та обґрунтування
неможливості застосування першого, а
потім кожного наступного.

Помилкове визначення митної вартості
товару призвело до надмірної сплати
позивачем мита та податку на додану
вартість, а тому незалежно від того чиї
винні дії чи добросовісна помилка
призвели до надмірної сплати митних
платежів, позивач має право на їх
повернення.

Згідно ст. 224 КАС України суд касаційної
інстанції залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судове рішення - без
змін, якщо визнає, що суд не допустив
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судового рішення чи вчиненні
процесуальних дій.

Керуючись ст. ст. 220, 220-1, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Касаційні скарги Південної митниці,
Головного управління Державної
казначейської служби України в
Одеській області, заступника прокурора
Одеської області залишити без
задоволення, а постанову Одеського
окружного адміністративного суду від
23.04.2013 року та ухвалу Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 25.06.2013 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через 5
днів після направлення її копії особам,
які беруть участь у справі і може бути
переглянута Верховним Судом України з
підстав передбачених ст.ст. 237-239
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Судді В.Ф. Мороз О.Є. Донець А.О.
Логвиненко