Справа № 2а-10674/12/1370
Суддя: Дякович В.П.
Дата ухвалення: 2014-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2014 р.
Справа № 876/7696/13

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді:
Дяковича В.П.,

суддів:
Попка Я.С., Онишкевича Т.В.,

з участю секретаря судового засідання:
Луки Х.М.,

представника позивача
ОСОБА_1,

представника відповідача
Мельника А.В.,

розглянувши в відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
Державної податкової інспекції в
Личаківському районі м. Львова на
постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 22 квітня 2013
року у справі №2а-10674/12/1370 за позовом
ОСОБА_3 до Державної податкової
інспекції в Личаківському районі м.
Львова про визнання протиправним
наказу та зобов'язання до вчинення дій,
-

ВСТАНОВИВ:

18 грудня 2012 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з адміністративним позовом, у
якому після уточнення позовних вимог
просив визнати незаконним наказ
Державної податкової інспекції у
Личаківському районі м. Львова
Львівської області Державної
податкової служби № 21-о від 05.04.2012 року
в частині підстави та дати його
звільнення; зобов'язати Державну
податкову інспекцію у Личаківському
районі м. ЛьвоваЛьвівської області
Державної податкової служби змінити
формулювання підстави його звільнення
з п.6 ч.1 ст.30 Закону України «Про
державну службу» на п.7 ч.1 ст.30 Закону
України «Про державну службу» та дату
на 19.08.2012 року; зобов'язати Державну
податкову інспекцію у Личаківському
районі м. Львова Львівської області
Державної податкової служби внести
зміни до запису в трудовій книжці про
його звільнення з підстави,
передбаченої п.7 ч.1 ст.30 Закону України
«Про державну службу» та зміни до дати
звільнення на 19.08.2012 року.

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 22 квітня 2013
року позов задоволено.

Державна податкова інспекція в
Личаківському районі м. Львова
постанову суду першої інстанції
оскаржила, подала апеляційну скаргу,
зазначивши, що оскаржувана постанова
винесена з порушенням норм
матеріального та процесуального права.
Просить постанову суду скасувати та
прийняти нову, якою в позові відмовити
повністю.

В обгрунтування апеляційної карги
вказує, що підставою для звільнення
позивача з посади головного державного
податкового інспектора відділу
спеціальних особливо-важливих
перевірок управління податкового
контролю ДПІ у Личаківському районі м.
Львова, був факт порушення
кримінальної справи за ознаками
злочину, передбаченого ч.2 ст. 386
Кримінального Кодексу України. Так,
позивач, будучи державним службовцем, в
порушення Присяги державного
службовця, одержав хабар за складання
довідки про результати виїзної
позапланової перевірки БО
«Регіональний центр соціальної
адаптації». Враховуючи вище та
наявність вироку, згідно з яким позивач
визнаний винним у вчиненні злочину,
передбаченого ч.2 ст.386 Кримінального
Кодексу України, просив у задоволенні
позову відмовити повністю.

В судовому засіданні представник
позивача надав пояснення та заперечив
проти доводів апеляційної скарги, а
представник відповідача підтримав їх.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та
проаналізувавши доводи апеляційної
скарги, апеляційний суд приходить до
переконання, що подана апеляційна
скарга задоволенню не підлягає з таких
підстав.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що 05.04.2012 року згідно
з наказом в.о. начальника ДПІ у
Личаківському районі м. Львова
Львівської області ДПС Савчука Р.Р. №
21-о «Про звільнення» було припинено
державну службу ОСОБА_3 на підставі
пункту 6 ст.30 Закону України «Про
державну службу» та звільнено з посади
головного державного податкового
ревізора-інспектора відділу
спеціальних та особливо важливих
перевірок управління податкового
контролю.

Суспільні відносини, які охоплюють
діяльність держави щодо створення
правових, організаційних, економічних
та соціальних умов реалізації
громадянами України права на державну
службу, загальні засади діяльності,
статус державних службовців, які
працюють в державних органах та їх
апараті, регулюються Законом України
«Про державну службу».

Згідно з частиною 1 статті 30 Закону
України «Про державну службу» державна
служба припиняється, передусім, із
загальних підстав, передбачених
Кодексом законів про працю (надалі
також - «КЗпП України»), а також з
підстав, визначених даною статтею.
Таким чином, при звільненні особи з
публічної служби за загальними
підставами передбаченими КЗпП України,
на цю особу можуть поширюватися
гарантії, передбачені цим Кодексом ,
якщо інше прямо не передбачено
спеціальним законом.

Відповідно до статті 30 Закону державна
служба припиняється у разі:

1) порушення умов реалізації права на
державну службу (стаття 4 цього Закону);

2) недотримання пов'язаних із
проходженням державної служби вимог,
передбачених статтею 16 цього Закону;

3) досягнення державним службовцем
граничного віку проходження державної
служби;

4) відставки державних службовців, які
займають посади першої або другої
категорії;

5) виявлення або виникнення обставин, що
перешкоджають перебуванню державного
службовця на державній службі;

6) відмови державного службовця від
прийняття або порушення Присяги,
передбаченої статтею 17 цього Закону;

7) притягнення державного службовця до
кримінальної або адміністративної
відповідальності за корупційні
правопорушення, пов'язані з порушенням
обмежень, передбачених Законом України
"Про засади запобігання і протидії
корупції".

Як встановлено судом, позивач
звільнений на підставі пункту 6 статті
30 Закону України «Про державну службу»
за порушення Присяги, передбаченої ст.17
Закону України «Про державну службу».
Звільнення позивача відбулось по факту
затримання позивача та порушення
стосовно такого кримінальної справи.

Згідно з ст. 17 Закону України «Про
державну службу» громадяни України,
які вперше зараховуються на державну
службу, приймають Присягу такого
змісту: «Повністю усвідомлюючи свою
високу відповідальність, урочисто
присягаю, що буду вірно служити
народові України, суворо дотримувати
Конституції та законів України,
сприяти втіленню їх у життя, зміцнювати
їх авторитет, охороняти права, свободи
і законні інтереси громадян, з гідністю
нести високе звання державного
службовця, сумлінно виконувати свої
обов'язки». Державний службовець
підписує текст Присяги, який
зберігається за місцем роботи. Про
прийняття Присяги робиться запис у
трудовій книжці.

Таким чином, при прийнятті на державну
службу та після підписання присяги
держслужбовця особа зобов'язана
дотримуватись тих основоположних
принципів та обов'язків, що
визначаються присягою.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про
державну службу» державна служба
ґрунтується на принципах: служіння
народу України; демократизму і
законності; гуманізму і соціальної
справедливості; пріоритету прав людини
і громадянина; професіоналізму,
компетентності, ініціативності,
чесності, відданості справі;
персональної відповідальності за
виконання службових обов'язків і
дисципліни; дотримання прав та
законних інтересів органів місцевого і
регіонального самоврядування;
дотримання прав підприємств, установ і
організацій, об'єднань громадян.

Нормою ст. 5 Закону України «Про
державну службу» визначено, що
державний службовець повинен: сумлінно
виконувати свої службові обов'язки;
шанобливо ставитися до громадян,
керівників і співробітників,
дотримуватися високої культури
спілкування; не допускати дій і
вчинків, які можуть зашкодити
інтересам державної служби чи
негативно вплинути на репутацію
державного службовця.

Відповідно до ст. 147
Кримінально-процесуального кодексу
України (у редакції, чинній на момент
виникнення спірних правовідносин), в
разі притягнення посадової особи до
кримінальної відповідальності за
посадовий злочин, а так само якщо ця
особа притягається до
відповідальності за інший злочин і
може негативно впливати на хід
досудового чи судового слідства,
слідчий зобов'язаний відсторонити її
від посади, про що виносить мотивовану
постанову. Відсторонення від посади
провадиться з санкції прокурора чи
його заступника. Копія постанови
надсилається для виконання за місцем
роботи (служби) обвинуваченого.
Відсторонення від посади скасовується
постановою слідчого (прокурора), коли в
подальшому застосуванні цього заходу
відпадає потреба.

Згідно з нормою ст.22 Закону України
«Про державну службу» передбачено
відсторонення від виконання
повноважень, у разі: невиконання
службових обов'язків, що призвело до
людських жертв або заподіяло значної
матеріальної чи моральної шкоди
громадянинові, державі, підприємству,
установі, організації чи об'єднанню
громадян, є підставою для
відсторонення державного службовця
від виконання повноважень за посадою
із збереженням заробітної плати.
Рішення про відсторонення державного
службовця від виконання повноважень за
посадою приймається керівником
державного органу, в якому працює цей
службовець.

Тривалість відсторонення від
виконання повноважень за посадою не
повинна перевищувати часу службового
розслідування.

Відсторонення державного службовця
від виконання повноважень за посадою у
разі вчинення ним корупційного
правопорушення здійснюється у порядку,
визначеному Законом України «Про
засади запобігання і протидії
корупції».

У відповідності до ст. 22 Закону України
«Про засади запобігання та протидії
корупції» особа, щодо якої винесено
постанову про притягнення її як
обвинуваченої у вчиненні злочину у
сфері службової діяльності, підлягає
відстороненню від виконання
повноважень на посаді в порядку,
визначеному законом, до розгляду
справи судом, якщо інше не передбачено
Конституцією і законами України.

З огляду на викладені вище норми, суд
вважає, що відповідач, дізнавшись про
факт затримання позивача та порушення
стосовно такого кримінальної справи,
повинен був відсторонити його від
виконання повноважень за посадою до
набрання законної сили обвинувальним
вироком суду.

Положеннями ст. 62 Конституції України
прямо передбачено, що особа вважається
невинуватою у вчиненні злочину і не
може бути піддана кримінальному
покаранню, доки її вину не буде
доведено у встановленому законом
порядку і встановлено обвинувальним
вироком суду.

Однак, відповідач прийняв рішення про
звільнення позивача по факту
затримання його органами досудового
слідства. Суд звертає увагу на те, що
факт затримання та порушення
кримінальної справи стосовно
державного службовця не є фактом
доведення скоєння особою вчинку, що
дискредитує державного службовця. Крім
того, під час розгляду справи в суді
першої інстанції відповідач не надав
жодного доказу, який би свідчив, що
позивача затримано за хабар і по цьому
факту порушена кримінальна справа. За
таких обставин не зрозуміло, що
послужило підставою звільнення
позивача за п. 6 ст. 30 Закону України
«Про державну службу». Більше того, в
матеріалах справи є лист відповідача,
який адресований позивачу від 06.04.2012
року №1271/10/040-1 (ст. 38), з якого
вбачається, що його звільнено за прогул
без поважних причин. Відтак не ясно, по
якій статті Закону звільнено позивача
з роботи.

Отже, суд вважає, що наказ ДПІ у
Личаківському районі м. Львова
Львівської області від 05.04.2012 року № 21-о
«Про звільнення» є протиправним та
таким, що не ґрунтується на вимогах
Закону.

Щодо вимоги позивача про внесення змін
до наказу від 05.04.2012 року № 21-0 «Про
звільнення в частині підстави та дати
звільнення» суд першої інстанції
вважав її такою, що підлягала до
задоволення, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 03.08.2012 року згідно
з вироком Личаківського районного суду
м. Львова, позивача визнано винним у
вчиненні злочину, передбаченого ч.2
ст.368 Кримінального Кодексу України.

У відповідності до п. 7 ч. ст. 30 Закону
України «Про державну службу»
підставою для припинення державної
служби є притягнення державного
службовця до кримінальної або
адміністративної відповідальності за
корупційні правопорушення, пов'язані з
порушенням обмежень, передбачених
Законом України «Про засади
запобігання і протидії корупції».

Припинення державної служби
відповідно до пункту 7 частини першої
цієї статті здійснюється у триденний
строк з дня отримання органом, в якому
працює державний службовець, копії
відповідного судового рішення, яке
набрало законної сили.

З аналізу наведеної вище норми,
вбачається, що підставою для
припинення державної служби у разі
притягнення державного службовця до
кримінальної відповідальності є
отримання органом, в якому працює
державний службовець, копії
відповідного судового рішення, яке
набрало законної сили. Як вбачається з
наведеного вище, таких підстав на час
винесення ДПІ у Личаківському районі м.
Львова Львівської області ДПС наказу
від 05.04.2012 року № 21-О «Про звільнення»
не існувало.

Той факт, що ДПІ у Личаківському районі
м. Львова Львівської області ДПС
звільнила позивача з підстави,
передбаченої п.6 ч.1 ст.30 Закону України
«Про державну службу» свідчить про те,
що відповідач діяв всупереч вимогам
Закону України «Про державну службу». В
даному випадку, лише вирок суду
засвідчує факт того, що позивач будучи
особою, уповноваженою на виконання
функцій держави, недотримав вимоги,
пов'язані із проходженням державної
служби, передбачені статтею 17 Закону
України «Про державну службу».

За таких обставин, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції щодо зобов'язання
відповідача внести зміни у
оскаржуваний наказ в частині підстави
та дати звільнення позивача, вказавши
підставу для звільнення - п. 7 ст. 30
Закону України «Про державну службу»,
датою припинення перебування позивача
на державній службі - 19.08.2012 року (дата
набрання законної сили вироком суду).

З огляду на те, що суд зобов'язує
відповідача внести зміни у наказ від
05.04.2012 року № 21-о «Про звільнення» в
частині підстави та дати звільнення
позивача, тому до задоволення підлягає
і вимога про внесення змін у запис
трудової книжки позивача.

Частиною 2 статті 19 Конституції України
визначено, що органи державної влади,
до яких належать органи державної
податкової служби та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дір
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дій
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Отже, колегія суддів приходить до
переконання, що суд першої інстанції
дійшов до вірних висновків, приймаючи
рішення по суті спірних правовідносин.

Колегія суддів вважає, що доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновки суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст.160, 195, 196, п. 1 ч. 1 ст. 198,
ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. ст. 206, 254 КАС
України, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції в Личаківському
районі м. Львова - залишити без
задоволення, а постанову Львівського
окружного адміністративного суду від 22
квітня 2013 року у справі №2а-10674/12/1370 -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя В.П. Дякович

Судді Я.С. Попко

Т.В. Онишкевич