Справа № 826/396/14
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2014-03-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

14 березня 2014 року № 826/396/14

Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі колегії суддів:
головуючого судді Келеберди В.І. , судді
Данилишин В.М. Качур І.А. розглянув у
письмовому провадженні
адміністративну справу

за позовом Івано-Франківського
прокурора з нагляду за додержанням
законів у воєнній сфері в
інтересах держави в особі Міністерства
оборони України до Державної
реєстраційної служби України, треті
особи без самостійних вимог на предмет
спору: товариство з обмеженою
відповідальністю «Науково-технічний
центр «Спецпроект», ОСОБА_1
провизнання неправомірними дій,
зобов'язання вчинити дії О Б С Т А В И Н И
С П Р А В И:

Івано-Франківський прокурор з
нагляду за додержанням законів у
воєнній сфері звернувся до суду в
інтересах держави в особі Міністерства
оборони України до Державної
реєстраційної служби України , треті
особи без самостійних вимог на предмет
спору: ТОВ "Науково-технічний центр
"Спецпроект", ОСОБА_1 про визнання
протиправними дій щодо реєстрації у
Державному реєстрі прав на нерухоме
майно, що розташоване за адресою:
АДРЕСА_1, загальною площею 1706,9 кв.м.,
зобов'язання провести державну
реєстрацію обтяжень речових прав на
нерухоме майно та скасувати записи про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно за вказаною вище
адресою.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначає, що в ході прокурорської
перевірки було встановлено, що
нерухоме майно за вказаною адресою
перебуває на балансі
Івано-Франківської КЕЧ та відноситься
до сфери управління Міністерства
оборони України, відчуження майна
Міністерством оборони не проводилось.
Проте на підставі рішення
Господарського суду
Івано-Франківської області від 17.07.2012
по справі №5010/632/2012-18/29, яким задоволено
позов та визнано право власності ТОВ
"Науково-технічний центр "Спецпроект"
на вказане вище майно та яке в
подальшому було скасовано постановою
Львівського апеляційного
господарського суду від 06.03.2013,
відповідачем зареєстровано право
власності за вказаним товариством.
Вказане на думку позивача є підставою
для скасувати записи про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно за вказаною вище адресою.

Представник Міністерства оборони
України в судовому засіданні
наполягала на задоволенні позовних
вимог.

Відповідач - Державна реєстрацій
на служба України - заперечував проти
задоволення позовних вимог з підстав
викладених у письмових за печеннях, які
долучено до матеріалів справи.
Відповідач явку уповноваженого
представника в судове засідання не
забезпечив, хоча був належним чином
повідомлений про час, дату та місце
судового вирішення справи.

Треті особи без самостійних вимог на
предмет спору - ТОВ "Науково-технічний
центр "Спецпроект", ОСОБА_1 - явку
уповноважених представників в судове
засідання не забезпечили, хоча були
належним чином повідомлені про час,
дату та місце судового вирішення
справи.

Відповідно до ч. 6 ст. 128 Кодексу
адміністративного судочинства
України, якщо немає перешкод для
розгляду справи у судовому засіданні,
але прибули не всі особи, які беруть
участь у справі, хоча і були належним
чином повідомлені про дату, час і місце
судового розгляду, суд має право
розглянути справу у письмовому
провадженні у різі відсутності потреби
заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи, що представник позивача не
заперечував проти вирішення справи в
порядку письмового провадження,
оскільки відповідач та треті особи без
самостійних вимог на предмет спору
належним чином повідомлені про час,
дату та місце судового засідання в
судове засідання не прибули, а також з
огляду на відсутність потреби
заслухати свідка чи експерта, суд
дійшов висновку про доцільність
розгляду справи в порядку письмового
провадження.

Розглянувши подані сторонами
документи і матеріали, заслухавши
пояснення сторін, всебічно і повно
з'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтується позов, об'єктивно
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, Окружний
адміністративний суд м. Києва,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням державного реєстратора прав
на нерухоме майно Державної
реєстраційної служби України від 11.09.2013
№5791121 за результатом розгляду заяви
представника ТОВ "Науково-технічний
центр "Спецпроект" проведено державну
реєстрацію права приватної власності
на нежитлові приміщення, що
розташовані за адресою: АДРЕСА_1

В подальшому, рішенням приватного
нотаріусу Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_2 від 18.09.2013
№5984369 за результатом розгляду заяви
про державну реєстрацію прав від 18.09.2013
проведено державну реєстрацію права
приватної власності ОСОБА_3 на
нежитлові приміщення, що розташовані
за адресою: АДРЕСА_1

Крім того, рішенням державного
реєстратора прав на нерухоме майно
Реєстраційної служби
Івано-Франківського міського
управління юстиції Івано-Франківської
області від 24.12.2013 №9426789 за результатом
розгляду заяви від 24.12.2013 зареєстровано
право приватної власності за ТОВ
"Реал-Плюс ЛТД" на вказані вище
нежитлові приміщення.

Позивач зазначає, що рішення від 11.09.2013
№5791121 про державну реєстрацію прав є
протиправним оскільки прийнято на
підставі рішення Господарського суду
Івано-Франківської області від 17.07.2012
по справі №5010/632/2012-18/29, яке на час
прийняття такого рішення було
скасовано постановою Львівського
апеляційного господарського суду від
06.03.2013. Вказане на думку позивача є
підставою для скасування записів про
державну реєстрацію речових прав на
зазначене вище нерухоме майно.

Умови та порядок здійснення реєстрації
прав на нерухоме майно встановлені
Законом України "Про державну
реєстрацію речових прав на майно та їх
обмежень" від 01.07.2004 № 1952-IV та
Постановою Кабінету міністрів України
від 22.06.2011 № 703 "Про затвердження
Порядку державної реєстрації прав на
нерухоме майно та їх обтяжень і Порядку
надання інформації з Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно"
(надалі по тексту Порядок), чинного на
час прийняття оскаржуваного рішення.

Пунктом 2 Порядку передбачено, що
Державну реєстрацію прав шляхом
внесення записів до Державного реєстру
речових прав на нерухоме майно (далі -
Державний реєстр прав) проводять орган
державної реєстрації прав та нотаріус
як спеціальний суб'єкт, на якого
покладаються функції державного
реєстратора прав на нерухоме майно
(далі - нотаріус).

Орган державної реєстрації прав
проводить: державну реєстрацію права
власності та інших речових прав на
нерухоме майно за місцем розташування
такого майна; державну реєстрацію
обтяжень речових прав на нерухоме
майно незалежно від місця розташування
такого майна; облік безхазяйного
нерухомого майна.

Якщо нерухоме майно розміщене в межах
території, на якій діє два і більше
органів державної реєстрації прав,
державна реєстрація права власності та
інших речових прав, облік безхазяйного
нерухомого майна проводяться одним з
таких органів, обраним заінтересованою
особою або уповноваженою нею особою
(далі - заявник).

Нотаріус проводить державну
реєстрацію прав: реєстрація яких
проведена відповідно до законодавства,
що діяло на момент їх виникнення, під
час вчинення нотаріальної дії з
нерухомим майном, об'єктом
незавершеного будівництва (нотаріус,
яким вчиняється така дія); у результаті
вчинення нотаріальної дії з нерухомим
майном, об'єктом незавершеного
будівництва (нотаріус, яким вчинено
таку дію).

У відповідності до ст. 4 Закону України
"Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обмежень",
обов'язковій державній реєстрації
підлягають речові права та обтяження
на нерухоме майно, розміщене на
території України, що належить
фізичним та юридичним особам, державі в
особі органів, уповноважених управляти
державним майном, іноземцям та особам
без громадянства, іноземним юридичним
особам, міжнародним організаціям,
іноземним державам, а також
територіальним громадам в особі
органів місцевого самоврядування, а
саме: 1) право власності на нерухоме
майно; 2) право володіння; право
користування (сервітут); право
користування земельною ділянкою для
сільськогосподарських потреб
(емфітевзис); право забудови земельної
ділянки (суперфіцій); право
господарського відання; право
оперативного управління; право
постійного користування та право
оренди земельної ділянки; право
користування (найму, оренди) будівлею
або іншими капітальними спорудами, їх
окремими частинами; іпотека; довірче
управління майном; 3) інші речові права
відповідно до закону; 4) податкова
застава, предметом якої є нерухоме
майно, та інші обтяження. Речові права
на нерухоме майно, зазначені в пунктах 2
і 3 частини першої цієї статті, є
похідними і реєструються після
державної реєстрації права власності
на таке майно. Право власності на
підприємство як єдиний майновий
комплекс, житловий будинок, будівлю,
споруду (їх окремі частини) може бути
зареєстровано незалежно від того, чи
зареєстровано право власності на
земельну ділянку, на якій вони
розташовані. Право власності на
квартиру, житлове та нежитлове
приміщення може бути зареєстровано
незалежно від того, чи зареєстровано
право власності на житловий будинок,
будівлю, споруду (їх окремі частини), в
яких вони розташовані.

Згідно із ст. 19 Закону № 1952-IV, державна
реєстрація прав проводиться на
підставі: 1) договорів, укладених у
порядку, встановленому законом; 2)
свідоцтв про право власності на
нерухоме майно, виданих відповідно до
вимог цього Закону; 3) свідоцтв про
право власності, виданих органами
приватизації наймачам житлових
приміщень у державному та комунальному
житловому фонді; 4) державних актів на
право власності або постійного
користування на земельну ділянку у
випадках, встановлених законом; 5)
рішень судів, що набрали законної сили;
6) інших документів, що підтверджують
виникнення, перехід, припинення прав на
нерухоме майно, поданих органу
державної реєстрації прав разом із
заявою.

Відповідно до вимог пункту 7 Порядку,
для проведення державної реєстрації
прав заявник подає органові державної
реєстрації прав, нотаріусові заяву про
державну реєстрацію, форму та вимоги до
заповнення якої встановлює Мін'юст.
Заява про державну реєстрацію
подається щодо кожного об'єкта
нерухомого майна окремо. У разі коли
виникнення, перехід або припинення
права власності на житловий будинок,
будівлю або споруду відбувається
одночасно з виникненням, переходом або
припиненням у відповідної
заінтересованої особи речових прав на
земельну ділянку, на якій вони
розташовані, подається одна заява про
державну реєстрацію щодо таких
об'єктів.

Згідно п. 10 Порядку, заявник разом із
заявою про державну реєстрацію подає
органові державної реєстрації прав,
нотаріусові необхідні для такої
реєстрації документи, визначені цим
Порядком, їх копії, документ, що
підтверджує внесення плати за надання
витягу з Державного реєстру прав, та
документ про сплату державного мита. У
разі коли заінтересована особа
відповідно до закону звільнена від
сплати державного мита, плати за
надання витягу з Державного реєстру
прав, документ про сплату державного
мита та документ, що підтверджує
внесення плати за надання витягу з
Державного реєстру прав, не подаються.
Документи, необхідні для проведення
державної реєстрації, що подані з
порушенням вимог, установлених
законом, цим Порядком та іншими
нормативно-правовими актами, є
підставою для зупинення розгляду заяви
про державну реєстрацію або відмови в
державній реєстрації прав та їх
обтяжень, а не для відмови в прийнятті
заяви про державну реєстрацію. Орган
державної реєстрації прав, нотаріус не
приймає заяву про державну реєстрацію
у разі відсутності документа, що
підтверджує внесення плати за надання
витягу з Державного реєстру прав, та
документа про сплату державного мита,
крім випадку, передбаченого абзацом
другим цього пункту.

Відповідно до ст. 27 Порядку
документами, що підтверджують
виникнення, перехід та припинення
права власності та інших речових прав
на нерухоме майно, є: 1) укладений в
установленому законом порядку договір,
предметом якого є нерухоме майно, права
щодо якого підлягають державній
реєстрації, або речове право на
нерухоме майно, чи його дублікат; 2)
свідоцтво про право власності на
частку в спільному майні подружжя в
разі смерті одного з подружжя, видане
нотаріусом або консульською установою
України, чи його дублікат; 3) свідоцтво
про право на спадщину, видане
нотаріусом або консульською установою
України, чи його дублікат; 4) свідоцтво
про придбання майна з прилюдних торгів
(аукціонів) та свідоцтво про придбання
майна з прилюдних торгів (аукціонів),
якщо прилюдні торги (аукціони) не
відбулися, видані нотаріусом, чи їх
дублікати; 5) свідоцтво про право
власності на нерухоме майно, видане
державним реєстратором відповідно до
цього Порядку; 6) свідоцтво про право
власності, видане органом приватизації
наймачам житлових приміщень у
державному та комунальному житловому
фонді; 7) свідоцтво про право власності
на нерухоме майно, видане органом
місцевого самоврядування або місцевою
держадміністрацією до набрання
чинності цим Порядком; 8) рішення про
закріплення нерухомого майна на праві
оперативного управління чи
господарського відання, прийняте
власником нерухомого майна чи особою,
уповноваженою управляти таким майном;
9) державний акт на право власності на
земельну ділянку або на право
постійного користування земельною
ділянкою; 10) рішення суду, що набрало
законної сили, щодо права власності та
інших речових прав на нерухоме майно; 11)
ухвала суду про затвердження (визнання)
мирової угоди; 12) заповіт, яким
встановлено сервітут на нерухоме
майно; 13) закон, яким встановлено
сервітут на нерухоме майно; 14) рішення
уповноваженого законом органу
державної влади про повернення об'єкта
нерухомого майна релігійній
організації; 15) рішення власника майна,
уповноваженого ним органу про передачу
об'єкта нерухомого майна з державної у
комунальну власність чи з комунальної
у державну власність або з приватної у
державну чи комунальну власність; 16)
інші документи, що підтверджують
виникнення, перехід та припинення
права власності та інших речових прав
на нерухоме майно відповідно до закону.

Судом витребувано від Реєстраційної
служби Івано-Франківського міського
управління юстиції Івано-Франківської
області копію реєстраційної справи на
спірне нерухоме майно.

Так, згідно картки прийому заяви №5645771
(а.с. 108) представником ТОВ
"Науково-технічний центр "Спецпроект"
подано до реєстраційної служби:
технічний паспорт виданий 13.08.2012,
довідку №6789 від 13.08.2012 ОКП
"Івано-Франківське обласне бюро
технічної інвентаризації", довідку
Господарського суду
Івано-Франківської області №844 від
09.08.2012, виписку З ЄДРПОУ серії ААВ 406594
від 28.05.2012, свідоцтво про державну
реєстрацію юридичної особи серії А01
531053 від 21.10.2008, довідку з ЄДРПОУ серії АА
632478 від 29.05.2012, статут ТОВ
"Науково-технічний центр "Спецпроект".

У відповідності до п. 16 Порядку, за
результатами розгляду заяви про
державну реєстрацію та документів,
необхідних для її проведення,
державний реєстратор приймає рішення
про державну реєстрацію прав та їх
обтяжень або рішення про відмову в
такій реєстрації.

Відповідно до п. 23 Порядку, Державний
реєстратор приймає рішення про відмову
в державній реєстрації прав та їх
обтяжень виключно за наявності підстав
для відмови в державній реєстрації
прав, що визначені у Законі України "Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень".

Судом встановлено, що підставою для
прийняття рішення про державну
реєстрацію права власності ТОВ
"Науково-технічний центр "Спецпроект"
на вказане вище нерухоме майно
слугувало рішення Господарського суду
Івано-Франківської області від 17.07.2012
по справі №5010/632/2012-18/29, яким визнано за
ТОВ "Науково-технічний центр
"Спецпроект" право власності на
нежитлові приміщення за адресою:
АДРЕСА_1

Суд зауважує, що вказане рішення не
містить відмітки про набрання таким
рішенням законної сили.

Також, з матеріалів справи вбачається,
що представником ТОВ
"Науково-технічний центр "Спецпроект"
було подано державному реєстратору
довідку Господарського суду
Івано-Франківської області від 09.08.2013
№844 про те, що вказане вище рішення
набрало законної сили 30.07.2012.

Проте, ні Господарським процесуальним
кодекс України, ні Інструкцією з
діловодства в господарський судах
України, затвердженою наказом Голови
Вищого господарського суду України від
10.12.2002 № 75 (чинною час виникнення
спірних правовідносин) не передбачено
такої форми підтвердження набрання
рішенням суду законної сили, як довідка
суду.

Судом встановлено, що на час прийняття
спірного рішення, постановою
Львівського апеляційного
господарського суду від 06.03.2013 по
справі №5010/632/2012-18/29 скасовано
згадуване рішення Господарського суду
Івано-Франківської області від 17.07.2012 у
вказаній справі.

З системного аналізу викладеного
вбачається, що на час прийняття рішення
про державну реєстрацію права
власності ТОВ «Науково-технічний центр
«Спецпроект» на спірне майно, на
підставі судового рішення, таке судове
рішення було скасовано та у
відповідача були вістуні належні
докази набрання таким судовим
рішенням законної сили.

Отже, відповідачем зареєстровано право
власності ТОВ «Науково-технічний центр
«Спецпроект» на спірне майно за
відсутності підстав визначених ст. 19
Закону № 1952-IV, ст. 27 Порядку, що
свідчить про протиправність дій
відповідача щодо державної реєстрації
права власності ТОВ «Науково-технічний
центр «Спецпроект» на спірне майно, а
відтак позовні вимоги у вказаній
частині підлягають задоволення.

Як зазначено вище, позивачем заявлено
вимоги, зокрема, про визнання
протиправними дій щодо державної
реєстрації права власності на спірне
нерухоме майно, проте не заявлено
вимоги про визнання протиправними та
скасування рішень про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень, якими
зареєстровано право власності на
спірне нерухоме майно.

Відповідно до ч. 1 ст. 162 Кодексу
адміністративного судочинства України
при вирішенні справи по суті суд може
задовольнити адміністративний позов
повністю або частково чи відмовити в
його задоволенні повністю або
частково.

Частиною 2 згадуваної статті
встановлено, що суд може прийняти іншу
постанову, яка б гарантувала
дотримання і захист прав, свобод,
інтересів людини і громадянина, інших
суб'єктів у сфері публічно-правових
відносин від порушень з боку суб'єктів
владних повноважень.

Протиправність дій відповідача щодо
державної реєстрації права власності
ТОВ «Науково-технічний центр
«Спецпроект» на спірне майно на думку
суду прямо вказує на протиправність
рішення відповідача про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень від
11.09.2013 №5791121 про державну реєстрацію
права приватної власності ТОВ
«Науково-технічний центр «Спецпроект»
на спірне майно.

З метою захисту прав та інтересів
позивача суд вважає за доцільне вийти
за межі позовних вимог та, з мотивів
викладених вище, визнати протиправним
і скасувати рішення державного
реєстратора прав на нерухоме майно
Державної реєстраційної служби
України Крюковського Максима
Володимировича про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень від
11.09.2013 №5791121, яким проведено державну
реєстрацію права приватної власності
ТОВ «Науково-технічний центр
«Спецпроект» на спірне майно.

Суд зауважує, що позивачем у позовній
заяві не зазначено обґрунтування та не
надано належних доказів щодо
протиправності дій та рішень
відповідача щодо реєстрації права
власності на спірне нерухоме майно за
ОСОБА_3 та ТОВ "Реал-Плюс ЛТД".

Щодо вимоги про зобов'язання скасувати
записи про державну реєстрацію речових
прав на нерухоме майно за вказаною вище
адресою суд зауважує, що позивачем не
конкретизовано вказану позовну вимоги
та не зазначено, які саме записи про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно, на думку позивача
підлягають скасуванню.

Частиною 1 ст. 9 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлено, що суд при вирішенні
справи керується принципом законності,
відповідно до якого органи державної
влади, органи місцевого
самоврядування, їхні посадові і
службові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону № 1952-IV
запис про скасування державної
реєстрації прав вноситься до
Державного реєстру прав на нерухоме
майно у разі скасування, на підставі
рішення суду, рішення про державну
реєстрацію прав.

Відповідно до абз. 5 п. 4 Порядку ведення
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно, затвердженого
постановою КМУ від 26.10.2011 р. №1141,
ведення Державного реєстру прав
передбачає: внесення змін до записів
Державного реєстру прав, внесення
записів про скасування державної
реєстрації речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень, скасування
записів Державного реєстру прав.

Абзацами 1, 5 п. 42 зазначеного Порядку
передбачено, що державний реєстратор
вносить записи до Державного реєстру
прав про скасування державної
реєстрації прав у разі скасування на
підставі рішення суду рішення
державного реєстратора про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень.

Отже, підставою для скасування запису
про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно є виключно судове
рішення про скасування рішення про
державну реєстрацію прав, а відтак
позовні вимоги у вказаній частині не
підлягають задоволенню.

Щодо позовної вимоги про зобов'язання
Державну реєстраційну службу України
провести державну реєстрацію обтяжень
речових прав на нерухоме майно суд
зазначає наступне.

Згідно зі ст. 19 згадуваного Закону
державна реєстрація обтяжень
здійснюється на підставі: 1)
встановленої законом заборони
користування та/або розпорядження
нерухомим майном; 2) рішень судів, що
набрали законної сили; 3) постанови
органів досудового слідства,
державного виконавця про накладення
арешту на нерухоме майно; 4) накладення
заборони на відчуження нерухомого
майна нотаріусом; 5) рішення органу
місцевого самоврядування про
віднесення об'єктів нерухомого майна
до застарілого житлового фонду; 6) інших
актів відповідних державних органів та
посадових осіб згідно із законом; 7)
договорів, укладених у порядку,
встановленому законом.

В матеріалах справі відсутні докази
наявності підстав визначених ст. 19
Закону № 1952-IV для державної реєстрації
обтяжень речових прав на спірне
нерухоме майно, отже суд на вбачає
підстав для задоволення позовних вимог
у вказаній частині.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Зважаючи на вищенаведене, виходячи з
наявних матеріалів справи, Суд
приходить до висновку, що позовні
вимоги позивача не підлягають
задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 11, 69, 70, 71, 128, 158-163, 172, 177, 179
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправними дії щодо
державної реєстрації права власності
товариства з обмеженою
відповідальністю «Науково-технічний
центр «Спецпроект» на нежитлові
приміщення, що розташовані за адресою:
Івано-Франківська область, м.
Івано-Франківськ, вул.. Стільців
Січових, будинок 4.

3. Визнати протиправним та скасувати
рішення про держану реєстрацію прав та
їх обтяжень від 11.09.2013 №5791121.

4. Відмовити в задоволенні решти
позовних вимог.

Згідно ст.ст. 185-186 КАС України сторони
та інші особи, які беруть участь у
справі мають право оскаржити в
апеляційному порядку Постанову
повністю або частково. Скарга про
апеляційне оскарження подається
протягом 10 днів з дня проголошення,
скарга подається до апеляційного суду
через суд першої інстанції. Згідно ст.
254 КАС України Постанова, якщо інше не
встановлено КАС України, набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги.

Головуючий Суддя
В.І. Келеберда

Судді
В.М. Данилишин

І.А. Качур