Справа № 805/1580/14
Суддя: Крилова М.М.
Дата ухвалення: 2014-03-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний
суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 березня 2014 р.
Справа №805/1580/14

приміщення суду за адресою: 83052,
м.Донецьк, вул. 50-ої Гвардійської
дивізії, 17

час прийняття постанови: 10:55 год.

Донецький окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді Крилової М.М.

при секретарі Фоміній О.Д.

розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до
Державної податкової інспекції у
Кіровському районі м. Донецька
Головного управління Міндоходів у
Донецькій області, третя особа, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору Управління Пенсійного фонду
України у Кіровському районі м.
Донецька про скасування вимоги про
сплату боргу (недоїмки),-

за участю:

представника відповідача - Пантіної
М.В.,-

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі
- ФОП ОСОБА_1, позивач) звернулась до
суду з адміністративним позовом до
Державної податкової інспекції у
Кіровському районі м. Донецька
Головного управління Міндоходів у
Донецькій області (далі - Кіровське ДПІ,
відповідач), про скасування вимоги про
сплату боргу (недоїмки).

Правовою підставою скасування
зазначеної вимоги, позивач вважає
норми Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування ", Закону України "Про
пенсійне забезпечення", Закону України
"Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування".

Також, в обґрунтування позовних вимог
позивач посилався на п. 4 ст. 4 Закону
України "Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" особи,
зазначені у пункті 4 частини першої
цієї статті, які обрали спрощену
систему оподаткування, звільняються
від сплати за себе єдиного внеску, якщо
вони є пенсіонерами за віком або
інвалідами та отримують відповідно до
закону пенсію або соціальну допомогу.
Такі особи можуть бути платниками
єдиного внеску виключно за умови їх
добровільної участі у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування та вказує, що
вона є пенсіонером за віком, а тому,
звільнена від сплати єдиного внеску.

Позивач в судове засідання не з'явився,
через канцелярію суду надійшло
клопотання позивача про розгляд справи
за його відсутністю, заявлені вимоги
підтримав та просив їх задовольнити.

Представник відповідача проти
задоволення позовних вимог
заперечував. В обґрунтування посилався
на п.4 ч.1 ст. 4 Закону України "Про збір та
облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування " від 08.07.2010р. №
2464-УІ (далі - Закон № 2464), ст. 1 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування" від
09.07.2003р. № 1058-ІУ(далі - Закон № 1058).
Зазначив, що фізичні особи - підприємці,
які обрали спрощену систему
оподаткування, звільняються від сплати
за себе єдиного внеску, якщо вони є
пенсіонерами за віком або інвалідами
та отримують відповідно до закону
пенсію або соціальну допомогу.

ФОП ОСОБА_1 отримує пенсію у зв'язку з
втратою годувальника з липня 2009р. У
зв'язку з чим відповідач вважає, що при
отримані пенсії у зв'язку з втратою
годувальника, на особу не поширюються
норми законодавства відносно
звільнення від сплати єдиного внеску.

Представник третьої особи у судове
засідання не з'явився, через канцелярію
суду надійшло клопотання відповідача
про розгляд справи за його відсутністю,
проти задоволення позову заперечував
та роз'яснення аналогічні роз'ясненням
відповідача.

Розглянувши подані документи і
матеріали, всебічно і повно з'ясувавши
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд встановив наступне.

Позивач - фізична особа - підприємець
ОСОБА_1, ІПН НОМЕР_1, зареєстрована як
фізична особа-підприємець державним
реєстратором виконавчого комітету
Донецької міської ради Донецької
області 06.04.2012р., що підтверджується
випискою з єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців ААБ № 877951, відповідно
до законодавства є платником єдиного
податку, про що свідчить свідоцтво
платника єдиного податку серія НОМЕР_2
від 13.04.2012р.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є
пенсіонером та отримує пенсію у зв'язку
з втратою годувальника.

Відповідач - Державна податкова
інспекція у Кіровському районі м.
Донецька Головного управління
Міндоходів у Донецькій області є
суб'єктом владних повноважень.
Відповідно до п. 3-1 ст. 1 Закону України
"Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування", органи доходів
і зборів - центральний орган виконавчої
влади, що формує податкову і митну
політику (в частині адміністрування
податків і зборів, митних платежів,
єдиного внеску) та забезпечує її
реалізацію (центральний орган
виконавчої влади, що забезпечує
формування та реалізує державну
податкову і митну політику), та його
територіальні органи. Вони мають право
стягувати з платників несплачені суми
єдиного внеску та зобов'язані
здійснювати контроль за дотриманням
платниками єдиного внеску вимог цього
закону.

Для забезпечення покладених на них
завдань органи доходів і зборів
статтею 13 Закону № 2464-VI наділені
правами:

1) отримувати безоплатно від органів
державної влади, органів місцевого
самоврядування, підприємств, установ і
організацій незалежно від форми
власності, виду діяльності та
господарювання і від фізичних осіб -
підприємців відомості про нарахування,
обчислення і сплату єдиного внеску, а
також інші відомості, необхідні для
виконання органами доходів і зборів
функцій, передбачених цим Законом;

2) проводити перевірки на
підприємствах, в установах і
організаціях, у фізичних осіб -
підприємців бухгалтерських книг,
звітів, кошторисів та інших документів
про нарахування, обчислення та сплату
єдиного внеску, достовірності
відомостей, поданих до Державного
реєстру, отримувати необхідні
пояснення, довідки і відомості (зокрема
письмові) з питань, що виникають під час
такої перевірки.

Документальні та камеральні перевірки
проводяться у порядку, встановленому
Податковим кодексом України;

3) вимагати від керівників та інших
посадових осіб підприємств, установ і
організацій, а також від фізичних осіб -
підприємців усунення виявлених
порушень законодавства про збір та
ведення обліку єдиного внеску;

4) вилучати в установленому
законодавством порядку у підприємств,
установ і організацій, фізичних осіб -
підприємців копії документів, що
підтверджують заниження розміру
заробітної плати (доходу) та інших
виплат, на які нараховується єдиний
внесок;

5) ініціювати застосування до платників
єдиного внеску судових процедур
банкрутства;

6) застосовувати фінансові санкції,
передбачені цим Законом;

7) стягувати з платників несплачені
суми єдиного внеску;

8) порушувати в установленому законом
порядку питання про притягнення до
відповідальності осіб, винних у
порушенні законодавства про збір та
ведення обліку єдиного внеску;

9) у разі виявлення фактів порушення
порядку нарахування, обчислення і
сплати єдиного внеску звертатися в
установленому законом порядку до
відповідних правоохоронних органів;

10) здійснювати інші функції,
передбачені законодавством.

Згідно ч.4 ст. 25 Закону № 2464 орган
доходів і зборів у порядку, за формою та
у строки, встановлені центральним
органом виконавчої влади, що
забезпечує формування та реалізує
державну податкову і митну політику,
надсилає платникам єдиного внеску, які
мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Державною податковою інспекцією у
Кіровському районі м. Донецька
Головного управління Міндоходів у
Донецькій області було винесено вимогу
про сплату боргу (недоїмки) № Ф-37У від
28.01.2014р. у відношенні фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 на суму 8256,19
грн.

Перевіривши матеріали справи,
вирішивши питання, чи мали місце
обставини, якими обґрунтовуються
вимоги, та якими доказами вони
підтверджуються, чи є інші фактичні
дані, які мають значення для вирішення
справи, та докази на їх підтвердження,
суд приходить до висновку що позовні
вимоги підлягають задоволенню.

Статтею 3 Конституції України
визначено, що людина, її життя і
здоров'я, честь і гідність,
недоторканність і безпека визнаються в
Україні найвищою соціальною цінністю.

Права і свободи людини та їх гарантії
визначають зміст і спрямованість
діяльності держави. Держава відповідає
перед людиною за свою діяльність.
Утвердження і забезпечення прав і
свобод людини є головним обов'язком
держави.

У справах щодо оскарження рішень
суб'єктів владних повноважень
адміністративні суди перевіряють, чи
прийняті вони: 1) на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; 2) з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано; 3)
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення; 4) безсторонньо
(неупереджено); 5) добросовісно; 6)
розсудливо; 7) з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації; 8)
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення;
9) з урахуванням права особи на участь у
процесі прийняття рішення; 10)
своєчасно, тобто протягом розумного
строку, що передбачено ч.3 ст.2 КАС
України.

Зважаючи на викладене, розглядаючи і
вирішуючи по суті публічно-правовий
спір, який виник між ОСОБА_1 та ДПІ, суд
перевіряє оскаржувані рішення
відповідача, на відповідність
критеріям, наведеним у ч.3 ст.2 КАС
України.

Правові та організаційні засади
забезпечення збору та обліку єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, умови та
порядок його нарахування і сплати та
повноваження органу, що здійснює його
збір та ведення обліку визначені
Законом України "Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування".

Згідно з п.4 ч.1 ст.4 Закону № 2464 фізичні
особи - підприємці, в тому числі ті, які
обрали спрощену систему оподаткування,
є платниками єдиного внеску.

Законом України "Про внесення змін до
Податкового кодексу України та деяких
інших законодавчих актів України щодо
вдосконалення окремих норм
Податкового кодексу України" від 7
липня 2011 року № 3609-VI, який набув
чинності з дня, наступного за днем його
опублікування, (опублікований в газеті
"Голос України" від 5 серпня 2011 року №
188), а саме з 6 серпня 2011 року, ст.4 Закону
№ 2464 доповнена ч.4 наступного змісту:
"Особи, зазначені у п.4 ч.1 цієї статті,
які обрали спрощену систему
оподаткування, звільняються від сплати
за себе єдиного внеску, якщо вони є
пенсіонерами за віком або інвалідами
та отримують відповідно до закону
пенсію або соціальну допомогу. Такі
особи можуть бути платниками єдиного
внеску виключно за умови їх
добровільної участі у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування".

Таким чином, на час виникнення спірних
правовідносин ч.4 ст.4 Закону № 2464 було
передбачено звільнення фізичних
осіб-підприємців, які обрали спрощену
систему оподаткування, від сплати
єдиного внеску, якщо вони є
пенсіонерами за віком та отримують
відповідно до закону пенсію.

Виходячи з наведеного зазначеною
нормою визначені дві умови звільнення
платника від сплати єдиного внеску:
наявність у особи статусу пенсіонера
за віком або інваліда та факт отримання
відповідно до закону пенсії або
соціальної допомоги. Тобто критерієм
звільнення від сплати єдиного внеску
разом із фактом отримання пенсії, у
тому числі пенсії у зв'язку з втратою
годувальника, є наявність у особи, яка
обрала спрощену систему оподаткування,
статусу пенсіонера за віком, що
встановлюється відповідно умовам,
визначеним законом, зокрема,
досягнення певного віку, після якого
вона має право на призначення
відповідної пенсії.

Згідно ст.1 Закону №1058 "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", пенсіонер - це особа, яка
відповідно до цього Закону отримує
пенсію, довічну пенсію, або члени її
сім'ї, які отримують пенсію в разі
смерті цієї особи у випадках,
передбачених цим Законом.

Законом №1058 передбачені такі види
пенсійних виплат, як пенсія за віком,
пенсія з інвалідності внаслідок
загального захворювання (у тому числі
каліцтва, не пов'язаного з роботою,
інвалідності з дитинства) та пенсія у
зв'язку з втратою годувальника. Умови
призначення пенсії у зв'язку з втратою
годувальника статтею 36 цього Закону.

Відповідно до ст. 36 Закону № 1058 пенсія у
зв'язку з втратою годувальника
призначається непрацездатним членам
сім'ї померлого годувальника, які були
на його утриманні. Непрацездатними
членами сім'ї вважаються чоловік
(дружина), батько, мати, якщо вони є
інвалідами або досягли пенсійного
віку, передбаченого статтею 26 цього
Закону.

Відповідно до ст.26 Закону №1058 особи
мають право на призначення пенсії за
віком після досягнення жінками, які
народились до 30 вересня 1956 року
включно, віку - 55 років та за наявності
страхового стажу не менше 15 років.

До 2009р. гр. ОСОБА_1 отримувала пенсію за
віком та мала статус пенсіонера за
віком в розуміння ст. 26 Закону № 1058,
тобто досягла віку 55 років та мала
страховий стаж не менше 15 років. Даний
факт підтверджується посвідченням
позивача та відповідачем не
заперечувався.

Відповідно до ст. 10 Закону № 1058 особі,
яка має одночасно право на різні види
пенсії (за віком, по інвалідності, у
зв'язку з втратою годувальника),
призначається один із цих видів пенсії
за її вибором. Користуючись правом,
наданим даною статтею, позивач з 2009р.
перейшла на інший вид пенсійних виплат
- стала отримувати пенсію у зв'язку з
втратою годувальника.

При цьому був змінений вид пенсійних
виплат. Статус пенсіонера за віком не
змінився, адже умови отримання статусу
пенсіонера за віком відповідно до ст. 26
Закону № 1058, а саме: вік (у ІНФОРМАЦІЯ_1
ОСОБА_1 виповнилось 75 років) та
наявність страхового стажу залишились
незмінними.

Згідно з абз.6,7 ч.2 ст.5 Закону №1058
виключно цим Законом визначаються
умови набуття права та порядок
визначення розмірів пенсійних виплат,
а також пенсійний вік чоловіків та
жінок, при досягненні якого особа має
право на призначення пенсії за віком.
Від сплати єдиного внеску
звільняються особи, що мають статус
пенсіонера за віком відповідно до
положень Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування".

Виходячи з положень п.4 ч.1 ст.4 Закону
України "Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" звільняються
від сплати за себе єдиного внеску саме
особи, якщо вони є пенсіонерами за
віком, тобто жінки, які відповідно ст.12
Закону України №1788 "Про пенсійне
забезпечення" та ст.26 Закону №1058
досягли 55 років, іншого визначення
терміну "пенсіонер" чи пенсіонер за
віком законодавчими нормам не
передбачено. Таким чином даною
законодавчою нормою не передбачене
звільнення від єдиного внеску за
видами призначених пенсій, а осіб
пенсіонерів за віком чи інвалідів, які
отримують пенсії незалежно від їх виду.

Отже, позивач є пенсіонером за віком у
розумінні п.4 ч.1 ст.4 Закону України "Про
збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування", є платниками
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування та
звільняється від його сплати.

Крім того, правовою нормою, яка
міститься в ч.4 ст.4 Закону № 2464, рівно як
і іншими нормами права не встановлено,
що звільненню від сплати єдиного
внеску підлягають лише ті фізичні
особи-підприємці, які отримують такий
вид пенсійних виплат, як пенсія за
віком.

Відповідно до ст. 9 Закону № 1058 за
рахунок коштів Пенсійного фонду в
солідарній системі призначаються такі
пенсійні виплати:

1) пенсія за віком;

2) пенсія по інвалідності внаслідок
загального захворювання (у тому числі
каліцтва, не пов'язаного з роботою,
інвалідності з дитинства);

3) пенсія у зв'язку з втратою
годувальника.

Відповідно безпідставними є посилання
відповідача на те, що до позивача не
може бути застосовано положення цієї
норми оскільки вона отримувала такий
вид пенсійних виплат як пенсія у
зв'язку з втратою годувальника, тому що
вказана норма не пов'язує звільнення
від сплати єдиного внеску із видом
пенсійних виплат, а передбачає
звільнення від сплати внеску всіх
пенсіонерів за віком та отримують
пенсію.

З огляду на викладене суд приходить до
висновку, що ОСОБА_1 є "пенсіонером за
віком" незважаючи на призначений такий
вид пенсії як "пенсія у зв'язку з
втратою годувальника", отже вона
відповідно до ч.4 ст.4 Закону № 2464,
підлягає звільненню від слати за себе
єдиного внеску.

Виходячи з наведеного, оскаржувана
позивачем вимога від 28.01.2014 року № Ф-37У
про сплату боргу (недоїмки) у розмірі
8256,19 грн. є протиправною, оскільки
покладає на позивача зобов'язання, від
виконання яких він звільнений на
підставі ч.4 ст.4 Закону № 2464, та
підлягає скасуванню.

Відповідно до ч.1 ст.94 КАС України якщо
судове рішення ухвалене на користь
сторони, яка не є суб'єктом владних
повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

Керуючись ст.ст.2-15, 17-20, 69-72, 94, 98, 159-163,
185-186, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О
В И В :

Позов ОСОБА_1 до Державної податкової
інспекції у Кіровському районі м.
Донецька Головного управління
Міндоходів у Донецькій області, третя
особа, яка не заявляє самостійних вимог
на предмет спору Управління Пенсійного
фонду України у Кіровському районі м.
Донецька про скасування вимоги про
сплату боргу (недоїмки),- задовольнити
повністю.

Скасувати винесену Державною
податковою інспекцією у Кіровському
районі м. Донецька Головного
управління Міндоходів у Донецькій
області вимогу про сплату боргу
(недоїмки) № Ф-37У від 28 січня 2014 року у
сумі 8256 (вісім тисяч двісті п'ятдесят
шість) грн. 19 (дев'ятнадцять) коп.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі
182 (сто вісімдесят дві) грн. 70 (сімдесят)
коп.

Постанова постановлена у нарадчій
кімнаті та проголошена її вступна та
резолютивна частина у судовому
засіданні 14 березня 2014 року. Постанова
виготовлена в повному обсязі 17 березня
2014 року.

Апеляційна скарга подається до
Донецького апеляційного
адміністративного суду через
Донецький окружний адміністративний
суд з одночасним надісланням
апеляційної скарги особою, яка її
подає, до Донецького апеляційного
адміністративного суду. Апеляційна
скарга на постанову суду першої
інстанції подається протягом десяти
днів з дня її проголошення. У разі
складання постанови в повному обсязі
відповідно до статті 160 цього Кодексу, а
також прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Суддя
Крилова М.М.