Справа № 806/7792/13-а
Суддя: Липа Володимир Анатолійович
Дата ухвалення: 2014-03-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2014 року
Житомир справа № 806/7792/13-a

категорія 8.2.1

Житомирський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді Липи В.А.,

за участі секретаря Костарчука О.Ф.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Житомирський
картонний комбінат" до Житомирської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Житомирській області про
скасування податкового
повідомлення-рішення від 19.11.2013 року №
,

встановив:

У листопаді 2013 року Товариство з
обмеженою відповідальністю
"Житомирський картонний комбінат"
звернулося до адміністративного суду з
позовом, в якому просило скасувати
податкове повідомлення-рішення
Житомирської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Житомирській
області від 19 листопада 2013 року №
, яким товариству зменшено розмір
від'ємного значення суми податку на
додану вартість у розмірі 66 493, 00 грн.

У обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив, що в період з 29.10.2013 року по
30.10.2013 року податковим органом було
проведено позапланову невиїзну
документальну перевірку ТОВ
"Житомирський картонний комбінат" з
питань фінансово-господарських
взаємовідносин з ТОВ "Мідестра Україна"
за період з 01.07.2013 року по 31.07.2013 року,
результати якої оформлено актом
перевірки від 06.11.2013 року за №
2516/22-01/33644098/0100. Під час проведеної
перевірки податковим органом зроблено
висновок про порушення товариством
вимог п. 198.3 ст.198, п. 201.1 ст. 201
Податкового кодексу України, в
результаті чого завищено від'ємне
значення різниці між сумою податкового
зобов'язання та сумою податкового
кредиту на загальну суму 66 493, 00 грн. за
липень 2013 року. Так, в акті перевірки
відповідач зазначив, що операції по
формуванню податкового кредиту за
рахунок взаємовідносин з ТОВ "Мідестра
Україна" є нікчемними, з тієї підстави,
що товарно-транспортна накладна від
25.07.2013 року, що підтверджує
транспортування ТМЦ в кількості 20000 кг,
оформлена з порушенням, а саме не
зазначено посади осіб відповідальних
за здійснення операцій та не заповнено
деякі реквізити. Зроблено висновок, що
така ТТН оформлена невірно, а отже вона
не може вважатися належним первинним
документом бухгалтерського обліку.
Також в акті зазначено, що для
перевірки надано ТТН, що підтверджує
транспортування лише 20000 кг, решту ТТН,
що підтверджують факт транспортування
не надано та на підставі цього
зроблений висновок про недоведеність
ТОВ "Житомирський картонний комбінат"
факту транспортування крохмалю
картопляного. Отже враховуючи вище
викладене перевіряючими було
встановлено порушення п. 198.1 ст. 198
Податкового кодексу України (зі
змінами та доповненнями) "Право на
віднесення сум податкового кредиту
виникає у разі здійснення операцій з а)
придбання або виготовлення товарів (у
тому числі в разі їх ввезення на митну
територію України) та послуг". Вважаючи,
що висновки Житомирської ОДПІ
Головного управління Міндоходів у
Житомирській області за актом
перевірки про порушення ТОВ
"Житомирський картонний комбінат"
вимог податкового законодавства є
необґрунтованими та спростовуються
нормами податкового законодавства,
позивач звернувся до суду з позовом про
скасування винесеного на його підставі
податкового повідомлення - рішення.

Представник позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримав та
просив задовольнити в повному обсязі, з
підстав викладених у позовній заяві та
письмових доказів долучених до неї.

Представник відповідача в судовому
засіданні позовні вимоги не визнав,
надав письмові заперечення,
посилаючись на які просив відмовити в
задоволенні позовних вимог.

Розглянувши подані позивачем та
відповідачем документи і матеріали,
заслухавши пояснення представників
сторін, з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтується позов,
оцінивши докази, які мають значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд приходить до висновку про
задоволення позову виходячи з
наступного.

У відповідності із п.1.1 ст. 1 Податкового
кодексу України, відносини, що
виникають у сфері справляння податків
і зборів, зокрема, визначення
вичерпного переліку податків та
зборів, що справляються в Україні, та
порядок їх адміністрування, платників
податків та зборів, їх права та
обов'язки, компетенцію контролюючих
органів, повноваження і обов'язки їх
посадових осіб під час здійснення
податкового контролю, а також
відповідальність за порушення
податкового законодавства з 01.01.2011 року
врегульовано Положеннями Податкового
кодексу України.

Згідно із ст. 61 Податкового кодексу
України, податковий контроль - система
заходів, що вживаються контролюючими
органами з метою контролю правильності
нарахування, повноти і своєчасності
сплати податків і зборів, а також
дотримання законодавства з питань
проведення розрахункових та касових
операцій, патентування, ліцензування
та іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на
контролюючі органи. Податковий
контроль здійснюється органами,
зазначеними у стаття 41 цього Кодексу, в
межах їх повноважень, встановлених цим
Кодексом.

Відповідно до пп. 41.1.1 п. 41.1 ст. 41
Податкового кодексу України,
контролюючими органами є органи
державної податкової службу - щодо
податків, які справляються до бюджетів
та державних цільових фондів, крім
зазначених у підпункті 41.1.2 цього
пункту, а також стосовно законодавства,
контроль за дотриманням якого
покладається на органи державної
податкової служби.

Статтею 62 Податкового кодексу України
встановлено, що податковий контроль
здійснюється шляхом: ведення обліку
платників податків;
інформаційно-аналітичного
забезпечення діяльності органів
державної податкової служби; перевірок
та звірок відповідно до вимог цього
Кодексу, а також перевірок щодо
дотримання законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на
контролюючі органи, у порядку,
встановленому законами України, що
регулюють відповідну сферу
правовідносин.

Відповідно до п. 75.1 статті 75
Податкового кодексу України, органи
державної податкової служби мають
право проводити камеральні,
документальні (планові або
позапланові; виїзні або невиїзні) та
фактичні перевірки.

Згідно із пп. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75 Податкового
кодексу України, документальною
перевіркою вважається перевірка,
предметом якої є своєчасність,
достовірність, повнота нарахування та
сплати усіх передбачених цим Кодексом
податків та зборів, а також дотримання
валютного та іншого законодавства,
контроль за дотриманням якого
покладено на контролюючі органи,
дотримання роботодавцем законодавства
щодо укладення трудового договору,
оформлення трудових відносин з
працівниками (найманими особами) та яка
проводиться на підставі податкових
декларацій (розрахунків), фінансової,
статистичної та іншої звітності,
регістрів податкового та
бухгалтерського обліку, ведення яких
передбачено законом, первинних
документів, які використовуються в
бухгалтерському та податковому обліку
і пов'язані з нарахуванням і сплатою
податків та зборів, виконанням вимог
іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на органи
державної податкової служби, а також
отриманих в установленому
законодавством порядку органом
державної податкової служби
документів та податкової інформації, у
тому числі за результатами перевірок
інших платників податків.

Документальна позапланова перевірка
не передбачається у плані роботи
контролюючого органу і проводиться за
наявності хоча б однієї з обставин,
визначених цим Кодексом.

Документальною невиїзною перевіркою
вважається перевірка, яка проводиться
в приміщенні контролюючого органу.

Про проведення документальної
позапланової перевірки керівник
контролюючого органу приймає рішення,
яке оформлюється наказом.

Право на проведення документальної
позапланової перевірки платника
податків надається лише у випадку, коли
йому до початку проведення зазначеної
перевірки вручено під розписку копію
наказу про проведення документальної
позапланової перевірки.

У відповідності до п. 81.3 ст. 81
Податкового кодексу України, під час
проведення перевірок посадові
(службові) особи органів державної
служби повинні діяти у межах
повноважень, визначених цим Кодексом.

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Житомирський
картонний комбінат" як платник
податків перебуває на податковому
обліку в Житомирській об'єднаній
державній податковій інспекції
Головного управління Міндоходів у
Житомирській області.

На підставі статей 20, 75, 78, 82 Податкового
кодексу України, наказу від 29.10.2013 року
№ 1042 посадовими особами Житомирської
об'єднаної держаної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Житомирській області в
період з 29.10.2013 року по 30.10.2013 року
проведено позапланову невиїзну
перевірку фінансово-господарської
діяльності ТОВ "Житомирський картонний
комбінат" з питань
фінансово-господарських
взаємовідносин з ТОВ "Мідестра Україна"
за період з 01.07.2013 року по 31.07.2013 року,
результати якої оформлено актом
перевірки від 06.11.2013 року №
2516/22-01/33644098/0100.

Про проведення перевірки ТОВ
"Житомирський картонний комбінат"
повідомлено згідно повідомлення №
552/10/22-2 від 29.10.2013 року, яке надіслано
товариству поштовим відправленням з
повідомленням про вручення.

Під час проведення перевірки було
встановлено порушення товариством
вимог п. 198.3 ст.198, п. 201.1 ст. 201
Податкового кодексу України, в
результаті чого завищено від'ємне
значення різниці між сумою податкового
зобов'язання та сумою податкового
кредиту на загальну суму 66 493, 00 грн. за
липень 2013 року.

Не погоджуючись з висновками акту
перевірки від 06.11.2013 року №
2516/22-01/33644098/0100 позивач скористався
своїм правом та подав письмові
заперечення на акт, які були залишенні
без задоволення Житомирською ОДПІ
Головного управління Міндоходів у
Житомирській області.

За результатами перевірки та на
підставі акту перевірки Житомирською
ОДПІ Головного управління Міндоходів у
Житомирській області винесено
податкове повідомлення-рішення від 19
листопада 2013 року № , яким
товариству зменшено розмір від'ємного
значення суми податку на додану
вартість у розмірі 66 493, 00 грн.

Перевіряючи зазначене рішення на
відповідність вимогам ч. 3 ст. 2 КАС
України, суд вважає його таким, що не
узгоджуються з правовими положеннями
законів України з наступних підстав.

Судом встановлено, що між ТОВ "Мідестра
Україна" (який виступає як
Постачальник) та ТОВ "Житомирський
картонний комбінат" (який виступає як
Покупець) укладено договір поставки №
14/02/П від 14.02.2013 року. Відповідно до умов
договору Постачальник зобов'язується в
порядку та на умовах, визначених у
цьому договорі, передати у власність
Покупцеві крохмаль картопляний, а
Покупець зобов'язується в порядку та на
умовах, визначених у цьому договорі
прийняти та оплатити його.

найменування, ціна, кількість товару
визначається в накладних, що
підписуються сторонами на кожну
поставку товару та є невід'ємними
частинами даного договору.

Розрахунки за поставлений товар
Покупець здійснює безпосередньо з
Постачальником, безготівково, шляхом
перерахування грошових коштів на його
розрахунковий рахунок вказаний в
договорі.

На виконання умов даного договору
Постачальником було постановлено
товар та виписано видаткові накладні №
РН-0000078 від 01.07.2013 року на загальну суму
з ПДВ 104 788, 00 грн., № РН-0000080 від 04.07.2013
року на загальну суму з ПДВ 104 788, 00 грн.,
№ РН-0000082 від 18.07.2013 року на загальну
суму з ПДВ 94 080, 00 грн., № РН-0000084 від
26.07.2013 року на загальну суму з ПДВ 95 300, 00
грн. та податкові накладні від 01.07.2013
року № 1 на загальну суму з ПДВ 104 788, 00
грн., від 04.07.2013 року № 3 на загальну суму
з ПДВ 104 788, 00 грн., від 18.07.2013 року № 5 на
загальну суму з ПДВ 94 080, 00 грн., від
26.07.2013 року № 7 на загальну суму з ПДВ 95
300, 00 грн., копії яких наявні в
матеріалах справи.

Також до суду були надані: картка
рахунку № 631, товарно-транспортна
накладна та довідка від 07.11.2013 року №
1789/26-57-22-04-09/3865913 "Про результати
проведення зустрічної звірки ТОВ
"Мідестра Україна" щодо
документального підтвердження
господарських відносин з ТОВ
"Житомирський картонний комбінат", ТОВ
"Луцька картонно-паперова фабрика", їх
реальності та повноти відображення в
обліку за період з 01.07.2013 по 31.07.2013 року".

Відповідно до вказаної довідки,
складеною Державною податковою
інспекцією у Святошинському районі
Головного управління Міндоходів у м.
Києві встановлено відображення в
податковому обліку господарських
операцій з ТОВ "Житомирський картонний
комбінат", їх реальності та повноти
відображення в обліку за період з 01.07.2013
року по 31.07.2013 року.

З 01 січня 2011 року набули чинності зміни,
внесені до Цивільного кодексу України,
зокрема, було викладено частину першу
статті 203 у новій редакції та доповнено
статтю 228 частиною третьою.

Із набуттям чинності зазначеними
змінами податкові органи не можуть
посилатися на нікчемність правочинів
та господарських зобов'язань платників
податків відповідно до частин 1 та 2
статті 228 Цивільного кодексу України,
як на правову підставу для
донарахування податкових зобов'язань.
Виключення з цього правила може
становити лише ситуація із
безпідставним відшкодуванням податку
на додану вартість із державного
бюджету, що може бути кваліфіковано як
незаконне заволодіння майном держави.
В інших же випадках дії платників
податків, що мали намір ухилитися від
оподаткування, укладаючи правочини та
використовуючи господарські операції
як інструмент коригування показників
своєї господарської діяльності для
цілей отримання так званої податкової
вигоди (мінімізації оподаткування) без
наміру здійснювати реальні
господарські операції, не охоплюються
змістом поняття "незаконне заволодіння
майном держави", що міститься у
диспозиції частини 1 статті 228
Цивільного кодексу України, й тому
відсутні правові підстави для
застосування частин 1 та 2 статті 228
Цивільного кодексу України.

Отже, висновки податкового органу щодо
визначення сум податкових зобов'язань
платників податку без отримання
відповідного рішення суду про
недійсність правочину (господарського
зобов'язання), винесеного судом на
підставі частини 3 статті 228 Цивільного
кодексу України чи статей 207 та 208
Господарського кодексу України,
повинні ґрунтуватись виключно на
даних, які містяться в документах,
перелік яких визначений Податковим
кодексом України, в податковій
інформації, експертних висновках,
судових рішеннях тощо.

У взаємозв'язку з наведеним, суд також
зазначає, що під час розгляду справи
ДПІ не надано рішення суду, прийнятого
в порядку ст. 234 ЦК України фіктивності
правочину, тобто щодо вчинення
правочину без наміру створення
правових наслідків, які обумовлювалися
цим правочином, на чому наполягає ДПІ в
акті перевірки.

Під час розгляду справи ДПІ також не
надано рішення суду про визнання
правочину з контрагентом недійсним з
підстав його суперечності інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам, як-то передбачено приписами ч.
3 ст. 228 ЦК України

В контексті наведеного слід додати, що
під час розгляду справи ДПІ не надано
рішення суду, яке б було прийнято в
порядку ст. 207 ГК України щодо визнання
недійсними спірних операцій з підстав
їх невідповідності вимогам закону, або
вчинення їх з метою, яка завідомо
суперечить інтересам держави і
суспільства.

Судом під час розгляду справи також не
встановлено обставин, які б відповідно
до конкретних норм ЦК України свідчили
про нікчемність правочинів, укладених
між позивачем та його контрагентами,
висновків щодо чого дійшла ДПІ в акті
перевірки.

Слід окремо зазначити, що Податковим
кодексом України на податкові органи
не покладено функцій з контролю за
дотриманням платниками податків
цивільного законодавства та визнання
договорів нікчемними.

В постанові Пленуму Верховного Суду
України № 9 від 06.11.2009 року визначено, що
при кваліфікації правочину за статтею
228 ЦК України має враховуватись вина,
яка виражається в намірі порушити
публічний порядок сторонами правочину
або однієї зі сторін. Доказом вини може
бути вирок суду, постановлений у
кримінальній справі, щодо знищення,
пошкодження майна чи незаконного
заволодіння ним тощо.

Відповідачем під час розгляду справи
також не надано вироку суду відносно
посадових осіб позивача або
контрагента позивача, яким би
встановлювались обставини
протиправної діяльності цих осіб та
підприємств з метою отримання
необґрунтованої податкової вигоди за
спірними операціями або
реєстрації/перереєстрації підприємств
- контрагентів позивача на підставних
осіб.

На думку суду, при визнанні угоди
нікчемною податковим органом не
дотримано зазначених вимог
законодавчих норм, тобто не
встановлено вини та умислу позивача,
спрямованих на заволодіння державним
майном, порушення публічного порядку.

Відповідачем, як суб'єктом владних
повноважень, не надано доказів про
умисність укладення угоди з метою, яка
завідомо суперечить інтересам держави
і суспільства.

Наявні у справі документальні дані про
відображення операції у господарській
і податковій звітності та придбання
позивачем товарів/послуг з метою їх
використання у власній господарській
діяльності, не містять у діях
підприємства будь-яких ознак чи
обставин, з якими законодавство
України пов'язує недійсність
господарських зобов'язань.

Правова позиція Верховного Суду
України в даній категорії спорів,
відображена, зокрема, у постанові від 31
січня 2011 р. № 14/11 у справі за позовом
Закритого акціонерного товариства
"Мукачівський лісокомбінат" до
Мукачівської об'єднаної державної
податкової інспекції в Закарпатській
області про визнання недійсним
податкового повідомлення-рішення. Так,
за тотожних обставин та на підставі
вказаних норм Закону Верховний Суд
України дійшов висновку про те, що
"чинне законодавство України не
ставить в залежність виникнення у
платника ПДВ права на податковий
кредит від дотримання вимог
податкового законодавства іншим
суб'єктом господарювання". Верховний
Суд України у вказаному рішенні також
наголосив, що такий висновок
"узгоджується із практикою
Європейського Суду з прав людини. Так, у
справі "Булвес" проти Болгарії" (заява №
3991/03) Європейський Суд з прав людини у
своєму рішенні від 22 січня 2009 року
зазначив, що платник податку не повинен
нести наслідків невиконання
постачальником його зобов'язань зі
сплати податку і в результаті
сплачувати ПДВ другий раз, а також
сплачувати пеню. На думку суду, такі
вимоги стали надмірним тягарем для
платника податку, що порушило
справедливий баланс, який повинен
підтримуватися між вимогами
суспільного інтересу та вимогами
захисту права власності".

Первинні бухгалтерські документи
надані до суду відповідають вимогам ст.
9 Закону України "Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в Україні"
від 16.07.99р. № 996-ХІV (із змінами та
доповненнями) та п. 2.4 Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженому
наказом Міністерства фінансів України
від 24 травня 1995р. № 88, зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 05 червня
1995 року за № 168/704, і в ході проведення
перевірки та в судовому засіданні
даний факт відповідач не спростував.

Дослідивши матеріали справи, суд
прийшов до висновку, що твердження
податкового органу про відсутність
документів, які б підтверджували
фактичне отримання та використання у
господарській діяльності
товарно-матеріальних цінностей від ТОВ
"Мідестра Україна", є необґрунтованими.

Первинні документи по операціям з ТОВ
"Мідестра Україна", у їх сукупності
підтверджують реальний економічний
зміст здійснених господарських
операцій.

Засади регулювання, організації,
ведення бухгалтерського обліку та
складання фінансової звітності в
Україні врегульовані Законом України
"Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні".

Згідно із ст. 9 розділу 3 вказаного
Закону, підставою для бухгалтерського
обліку господарських операцій є
первинні документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Господарські операції, як
зазначено в п.5 ст.9 цього Закону,
повинні бути відображені в облікових
регістрах у тому звітному періоді, в
якому вони були здійснені.

Відповідно до чинного законодавства
при прийманні товарно-матеріальних
цінностей підприємства повинні
оформлювати наступні документи і саме
вони були надані ТОВ "Житомирський
картонний комбінат": договори поставки
та інших товарно-матеріальних
цінностей, видаткові накладні,
податкові накладні. Дані документи
оформлені відповідно до вимог чинного
законодавства, даних документів
достатньо для ведення бухгалтерського
та податкового обліку. В акті перевірки
не зазначено, що надані документи не
відповідають вимогам ст. 9 Закону
України "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні" від
16.07.99р. № 996-ХІV (із змінами та
доповненнями) та п. 2.4 Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженому
наказом Міністерства фінансів України
від 24 травня 1995р. № 88, зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 05 червня
1995 року за № 168/704.

Згідно із п. 198.3 ст.198 ПК України,
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

- придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Відповідно до п.180.1 ст. 180 ПК України, для
цілей оподаткування платником податку
є:

1) будь-яка особа, що провадить
господарську діяльність і
реєструється за своїм добровільним
рішенням як платник податку у порядку,
визначеному статтею 183 цього розділу;

2) будь-яка особа, що зареєстрована або
підлягає реєстрації як платник
податку;

3) будь-яка особа, що ввозить товари на
митну територію України в обсягах, які
підлягають оподаткуванню, та на яку
покладається відповідальність за
сплату податків у разі переміщення
товарів через митний кордон України
відповідно до Митного кодексу України,
а також:

- особа, на яку покладається дотримання
вимог митних режимів, які передбачають
повне або часткове умовне звільнення
від оподаткування, у разі порушення
таких митних режимів, встановлених
митним законодавством;

- особа, яка використовує, у тому числі
при ввезенні товарів на митну
територію України, податкову пільгу не
за цільовим призначенням та/або
всупереч умовам чи цілям її надання
згідно із цим Кодексом, а також будь-які
інші особи, що використовують
податкову пільгу, яку для них не
призначено.

Податковий кредит у відповідності до
п.14.1.181 ст.14 ПК України визначається як
сума, на яку платник податку має право
зменшити податкове зобов'язання
звітного періоду, визначена згідно з
цим Законом.

Датою виникнення права платника
податку на податковий кредит згідно
п.198.2 ст.198 Податкового кодексу України
є дата здійснення першої з наступних
подій:

а) дата списання коштів з банківського
рахунку платника податку в оплату
товарів (робіт, послуг);

б) дата отримання податкової накладної.

У відповідності до п.201.1 ст.201 ПК
України, податкова накладна має
містити: порядковий номер податкової
накладної; дату її виписування, назву
юридичної особи або прізвище, ім'я та по
батькові фізичної особи,
зареєстрованої як платник податку на
додану вартість; податковий номер
платника податку (продавця та покупця);
місце розташування юридичної особи або
місце податкової адреси фізичної
особи, зареєстрованої як платник
податку на додану вартість; опис
(номенклатуру) товарів (робіт, послуг)
та їх кількість (обсяг, об'єм); повну
назву отримувача; ціну продажу без
врахування податку; ставку податку та
відповідну суму податку у цифровому
значенні; загальну суму коштів, що
підлягають сплаті з урахуванням
податку.

Податкова накладна складається у
момент виникнення податкових
зобов'язань продавця у двох
примірниках. Оригінал податкової
накладної надається покупцю, копія
залишається у продавця товарів (робіт,
послуг). Податкова накладна є звітним
податковим документом і одночасно
розрахунковим документом (п.201.6 ПК
України).

Не дозволяється включення до
податкового кредиту будь-яких витрат
по сплаті податку, що не підтверджені
податковими накладними чи митними
деклараціями, а при імпорті робіт
(послуг) - актом прийняття робіт (послуг)
чи банківським документом, який
засвідчує перерахування коштів в
оплату вартості таких робіт (послуг). У
разі коли на момент перевірки платника
податку органом державної податкової
служби суми податку, попередньо
включені до складу податкового
кредиту, залишаються не підтвердженими
зазначеними цим підпунктом
документами, платник податку несе
відповідальність у вигляді фінансових
санкцій, установлених законодавством,
нарахованих на суму податкового
кредиту, не підтверджену зазначеними
цим підпунктом документами (п.198.6 ст.198
ПК України).

Податковим кодексом України
передбачено лише один випадок не
включення до складу податкового
кредиту витрат по сплаті ПДВ -
відсутність податкової накладної.

Отже, інших обмежень щодо включення до
податкового кредиту сум податку на
додану вартість, сплачених
(нарахованих) при придбанні товарів
(робіт, послуг), законодавчо не
встановлено.

Враховуючи, що обставини справи, які
відповідно до законодавства повинні
бути підтверджені певними конкретними
засобами доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування, суд прийшов до висновку,
що в позовній заяві наведені обставини,
які підтверджуються достатніми
доказами, які свідчать про
обґрунтованість позовних вимог ТОВ
"Житомирський картонний комбінат" до
Житомирської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
Управління Міндоходів у Житомирській
області про скасування податкового
повідомлення-рішення від 19 листопада
2013 року № , яким товариству
зменшено розмір від'ємного значення
суми податку на додану вартість у
розмірі 66 493, 00 грн.

Статтею 124 Конституції України
передбачено, що юрисдикція судів
поширюється на всі правовідносини, що
виникають у державі, водночас частиною
2 статті 19 Конституції України
визначено, що органи державної влади
(до яких належать органи державної
податкової служби) та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони: на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Відповідно до ст. 69 Кодексу
адміністративного судочинства
України, доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів. Частиною другою цитованої
статті серед іншого встановлюється, що
докази суду надають сторони, які беруть
участь у справі.

Частиною 1 статті 11 Кодексу
адміністративного судочинства України
визначено, що розгляд і вирішення справ
в адміністративних судах здійснюється
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості, а частиною 1 статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України зазначено, що кожна сторона
повинна довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ч. 2 ст.71 КАС України, в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

З огляду на приписи наведеної норми
процесуального права, при розгляді
судом спору щодо правомірності рішень
органу державної податкової служби,
якими платнику податків донараховані
податкові зобов'язання чи зменшені
податкові вигоди, контролюючий орган
має доводити недобросовісність
платника податків.

Відповідач не довів суду правомірності
прийнятого ним податкового
повідомлення-рішення.

Таким чином, суд, перевіривши матеріали
справи, оцінивши надані докази, дійшов
висновку, що позовні вимоги
обґрунтовані, підтверджені доказами
наявними в матеріалах справи, та
підлягають задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 94 КАС
України, якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України.

За таких обставин, сплачений позивачем
судовий збір у сумі 172 грн. 06 коп. слід
відшкодувати на користь ТОВ
"Житомирського картонного комбінату" з
Державного бюджету України.

Керуючись статтями 86, 94, 158-163, 167, 186, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд,

постановив:

Позовні вимоги задовольнити.

Скасувати податкове
повідомлення-рішення Житомирської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Житомирській області від
19.11.2013 року № .

Відшкодувати на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Житомирський картонний комбінат" з
Державного бюджету України понесені
судові витрати у сумі 172 гривень 06
копійок.

Постанова набирає законної сили у
строк та у порядку, що визначені
статтею 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, і може бути
оскаржена до Житомирського
апеляційного адміністративного суду
через суд першої інстанції у порядку,
визначеному статтею 186 Кодексу
адміністративного судочинства
України, шляхом подачі апеляційної
скарги протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Суддя
В.А. Липа

Повний текст постанови виготовлено: 11
березня 2014 р.