Справа № 826/13735/13-а
Суддя: Горяйнов А.М.
Дата ухвалення: 2014-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у 1-й інстанції: Келеберда
Суддя-доповідач: Горяйнов А.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого судді -
Горяйнова А.М.,

суддів -
Желтобрюх І.Л. та Шостака О.О.,

при секретарі -
Дроздовій М.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві апеляційну скаргу
ОСОБА_2 на постанову окружного
адміністративного суду м. Києва від 26
вересня 2013 року у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_2 до
Управління державної служби охорони
при Головному управлінні Міністерства
внутрішніх справ України в Київській
області про визнання незаконним та
скасування наказу в частині,
поновлення на посаді із стягненням
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу,

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2013 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом, у якому просив визнати
незаконним та скасувати наказ
начальника Управління державної
служби охорони при ГУ МВС України в
Київській області від 25 липня 2013 року №
102 о/с в частині його звільнення з
органів внутрішніх справ, поновити на
посаді старшого інспектора з особливих
доручень (зі службової підготовки)
відділу кадрового забезпечення
Управління державної служби охорони
при ГУ МВС України в Київській області
з виплатою середнього заробітку за час
вимушеного прогулу з 25 липня 2013 року.

Постановою окружного
адміністративного суду м. Києва від 26
вересня 2013 року в задоволенні
вказаного адміністративного позову
було відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим
рішенням позивач подав апеляційну
скаргу в якій просить скасувати
оскаржувану постанову та прийняти нове
рішення про задоволення позову. Свої
вимоги обґрунтовує тим, що судом першої
інстанції було порушено норми
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи. Зокрема апелянт вказує на те, що
заяву про звільнення з роботи за
власним бажання було написано під
тиском керівництва Управління
державної служби охорони при ГУ МВС
України в Київській області. Також
ОСОБА_2 посилається на те, що наказ про
звільнення був виданий передчасно.

Під час судового засідання позивач
підтримав свою апеляційну скаргу та
просив суд її задовольнити з підстав,
викладених в ній.

Представник відповідача в судовому
засіданні заперечувала проти
апеляційної скарги та просила суд
відмовити в її задоволенні посилаючись
на те, що судом першої інстанції було
винесене законне і обґрунтоване
рішення, а підстави для його зміни чи
скасування - відсутні.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
позивача та представника відповідача,
перевіривши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги та заперечення на
неї, колегія суддів вважає необхідним
апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
задовольнити, а постанову окружного
адміністративного суду м. Києва від 26
вересня 2013 року - скасувати та прийняти
нове рішення про задоволення
адміністративного позову виходячи із
наступного.

Згідно ст. 159 КАС України судове рішення
повинно бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом
відповідно до норм матеріального права
при дотриманні норм процесуального
права. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене судом на підставі повно і
всебічно з'ясованих обставин у
адміністративній справі,
підтверджених такими доказами, які
були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ст. 202 КАС України
суд апеляційної інстанції скасовує
рішення суду першої інстанції та
ухвалює нове якщо встановить порушення
норм матеріального або процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи або питання.

Судом встановлено, що 23 квітня 1997 року
ОСОБА_2 був прийнятий на службу в
органах внутрішніх справ, а саме - в
Управління державної служби охорони
при Головному управлінні Міністерства
внутрішніх справ України в Київській
області.

ОСОБА_2 24 липня 2013 року подав рапорт про
звільнення з органів внутрішніх справ
за власним бажанням.

Наказом начальника Управління
державної служби охорони при Головному
управлінні Міністерства внутрішніх
справ України в Київській області від 25
липня 2013 року № 102 о/с позивача було
звільнено з органів внутрішніх справ.

В подальшому 31 липня 2013 року ОСОБА_2
звернувся до Департаменту державної
служби охорони при Міністерстві
внутрішніх справ України із заявою про
проведення службового розслідування
щодо незаконного звільнення.

Також 06 серпня 2013 року ОСОБА_2 засобами
поштового зв'язку направив начальнику
Управління державної служби охорони
при Головному управлінні Міністерства
внутрішніх справ України в Київській
області заяву про відкликання рапорту
про звільнення.

Відповідь на вказані заяви позивач не
отримав, у зв'язку з чим звернувся до
суду з даним позовом.

Приймаючи рішення про відмову в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 суд
першої інстанції виходив з того, що
позивач був звільнений зі служби за
власним бажанням, доказів написання
рапорту про звільнення під тиском - не
надав, а рапорт про відкликання рапорту
про звільнення був поданий після
фактичного звільнення.

Колегія суддів не погоджується із
зазначеним висновком суду першої
інстанції, оскільки він не відповідає
вимогам закону та фактичним обставинам
справи.

В адміністративному позові ОСОБА_2
вказує на те, що рапорт про звільнення
був написаний під тиском керівництва,
який пов'язаний із тим, що 26 червня 2013
року було виявлено втрату службового
посвідчення. Позивач вважав, що
службове посвідчення було викрадене, у
зв'язку з чим 27 червня 2013 року звернувся
до Дарницького РУ ГУ МВС України у м.
Києві із відповідною заявою. Вказана
обставина підтверджується довідкою
Дарницького РУ ГУ МВС України у м. Києві
від 30 липня 2013 року.

Наказом начальника Управління
державної служби охорони при Головному
управлінні Міністерства внутрішніх
справ України в Київській області від 22
липня 2013 року № 2489 за порушення
службової дисципліни, що виразилося у
неналежному відношенні до зберігання
службового посвідчення, що призвело до
його втрати, ОСОБА_2 було попереджено
про неповну посадову відповідність.

Позивач стверджує, що 26 липня 2013 року
знайшов службове посвідчення, про що
доповів керівництву.

Судом першої інстанції було зроблено
правильний висновок про те, що наведені
обставини не є доказом того, що рапорт
про звільнення був написаний ОСОБА_2
під тиском.

Однак, судом першої інстанції не було
враховано вимоги до порядку розгляду
заяв осіб, які виявили бажання
звільнитися зі служби, встановлені
Положенням про проходження служби
рядовим і начальницьким складом
органів внутрішніх справ Української
РСР, затвердженим постановою КМ
України від 29 липня 1991 року № 114 (далі -
Положення).

У відповідності до пп. «ж» п. 64
Положення особи середнього, старшого і
вищого начальницького складу
звільняються зі служби в запас (з
постановою на військовий облік) за
власним бажанням - при наявності
поважних причин, що перешкоджають
виконанню службових обов'язків.

Згідно п. 68 Положення особи рядового і
начальницького складу, які виявили
бажання звільнитися за особистим
проханням, попереджають прямого
начальника органу внутрішніх справ про
прийняте ними рішення не пізніше як за
три місяці до звільнення, про що
подають рапорт за командою.

За змістом вказаної норми права до
закінчення трьохмісячного строку
попередження згадані особи мають право
відкликати поданий рапорт, якщо
сторони не домовилися про звільнення у
більш короткий строк.

Такий висновок було закріплено у
постановах Верховного Суду України від
05 грудня 2011 року у справі № 21-236а11 та від
29 травня 2012 року № 21-122а12.

У відповідності до ч. 1 ст. 2442 КАС
України рішення Верховного Суду
України, прийняте за результатами
розгляду заяви про перегляд судового
рішення з мотивів неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права у подібних
правовідносинах, є обов'язковим для
всіх суб'єктів владних повноважень, які
застосовують у своїй діяльності
нормативно-правовий акт, що містить
зазначені норми права, та для всіх
судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність з рішенням Верховного
Суду України.

Як раніше зазначалося, рапорт про
звільнення з органів внутрішніх справ
позивач написав 24 липня 2013 року, а наказ
про його звільнення був виданий 25 липня
2013 року, тобто до закінчення строку,
встановленого п. 68 Положення.

З матеріалів справи та пояснень сторін
вбачається, що про звільнення ОСОБА_2 у
більш короткий строк сторони не
домовлялися.

Так, у рапорті ОСОБА_2 від 24 липня 2013
року не зазначено з якої дати позивач
бажає звільнитися з органів внутрішніх
справ. В акті від 24 липня 2013 року,
складеному посадовими особами
Управління державної служби охорони
при Головному управлінні Міністерства
внутрішніх справ України в Київській
області, зазначено, що позивач
відмовився вказати конкретну дату
звільнення.

Наведені обставини дають підстави для
висновку про те, що сторони не досягли
згоди про звільнення ОСОБА_2 зі служби у
інший строк, ніж встановлений п. 68
Положення.

За таких обставин колегія суддів
приходить до висновку про те, що наказ
про звільнення позивача зі служби за
власним бажанням міг бути виданий не
раніше, ніж через три місяці після
надходження відповідного рапорту
ОСОБА_2

З огляду на те, що позивача було
звільнено наступного для після
надходження відповідного рапорту,
колегія суддів вважає, що наказ
начальника Управління державної
служби охорони при Головному
управлінні Міністерства внутрішніх
справ України в Київській області від 25
липня 2013 року № 102 о/с виданий
передчасно та підлягає скасуванню.

У відповідності до п. 24 Положення у разі
незаконного звільнення або
переведення на іншу посаду особи
рядового, начальницького складу
органів внутрішніх справ підлягають
поновленню на попередній посаді з
виплатою грошового забезпечення за час
вимушеного прогулу або різниці в
грошовому забезпеченні за час
виконання службових обов'язків, але не
більш як за один рік.

Якщо заява про поновлення на службі
розглядається більше одного року не з
вини особи рядового, начальницького
складу, така особа має право на
отримання грошового забезпечення за
весь час вимушеного прогулу.

У зв'язку з цим колегія суддів вважає
необхідним також поновити ОСОБА_2 в
органах внутрішніх справ на посаді
старшого інспектора з особливих
доручень (зі службової підготовки)
відділу кадрового забезпечення
Управління державної служби охорони
при Головному управлінні Міністерства
внутрішніх справ України в Київській
області з дня незаконного звільнення -
25 липня 2013 року та стягнути на його
користь грошове забезпечення за час
вимушеного прогулу.

Згідно пп. «з» п. 1 Порядку обчислення
середньої заробітної плати,
затвердженого постановою КМ України
від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок)
у випадку вимушеного прогулу середній
заробіток обчислюється відповідно до
цього положення.

Відповідно п. 8 вказаного Порядку
нарахування виплат, що обчислюються із
середньої заробітної плати за останні
два місяці роботи, провадяться шляхом
множення середньоденного (годинного)
заробітку на число робочих днів/годин,
а у випадках, передбачених чинним
законодавством, календарних днів, які
мають бути оплачені за середнім
заробітком. Середньоденна (годинна)
заробітна плата визначається діленням
заробітної плати за фактично
відпрацьовані протягом двох місяців
робочі (календарні) дні на число
відпрацьованих робочих днів (годин), а у
випадках, передбачених чинним
законодавством, - на число календарних
днів за цей період.

Останніми двома місяцями роботи ОСОБА_2
перед звільненням були травень та
червень 2013 року. Кількість робочих днів
у травні 2013 року складала 20 днів, а у
червні - 18 (святковий день - 28 червня та
неробочий день - 23 червня).

Згідно довідки Управління державної
служби охорони при Головному
управлінні Міністерства внутрішніх
справ України в Київській області від 25
лютого 2014 року № 64 заробітна плата
позивача у вказаний період становила
4590 грн. 30 коп. за місяць.

Середньоденний заробіток ОСОБА_2, з
якого обраховується грошове
забезпечення за час вимушеного
прогулу, складає 241 грн. 60 коп. ((4590 грн. 30
коп. х 2) / (20 + 18)).

Кількість робочих днів у період
вимушеного прогулу становить 155 днів (з
26 липня 2013 по 06 березня 2014 року).

Таким чином, розмір грошового
забезпечення за час вимушеного
прогулу, що підлягає стягненню на
користь ОСОБА_2, складає 37448 грн. 00 коп.
(155 х 241 грн. 60 коп.).

З огляду на викладене колегія суддів
дійшла висновку, що судом першої
інстанції було порушено норми
матеріального права, що призвело до
неправильного вирішення справи. В
зв'язку з цим колегія суддів вважає
необхідним апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
задовольнити, а постанову окружного
адміністративного суду м. Києва від 26
вересня 2013 року - скасувати та прийняти
нове рішення про задоволення
адміністративного позову.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 202, 205, 207,
212, 254 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
задовольнити.

Постанову окружного адміністративного
суду м. Києва від 26 вересня 2013 року -
скасувати.

Адміністративний позовом ОСОБА_2 -
задовольнити.

Скасувати наказ начальника Управління
державної служби охорони при Головному
управлінні Міністерства внутрішніх
справ України в Київській області від 25
липня 2013 року № 102 о/с в частині
звільнення ОСОБА_2 з органів внутрішніх
справ.

Поновити ОСОБА_2 в органах внутрішніх
справ на посаді старшого інспектора з
особливих доручень (зі службової
підготовки) відділу кадрового
забезпечення Управління державної
служби охорони при Головному
управлінні Міністерства внутрішніх
справ України в Київській області з 25
липня 2013 року.

Стягнути з Управління державної служби
охорони при Головному управлінні
Міністерства внутрішніх справ України
в Київській області на користь ОСОБА_2
середній заробіток за час вимушеного
прогулу за період з 25 липня 2013 року по 06
березня 2014 року у розмірі 37448 (тридцять
сім тисяч чотириста сорок вісім) грн. 00
коп.

Постанова набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена протягом двадцяти днів з дня
її складання в повному обсязі шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя
А.М.
Горяйнов

Судді
І.Л. Желтобрбх

О.О. Шостак

Постанова складена в повному обсязі 11
березня 2014 року.

Головуючий суддя

Горяйнов А.М.

Судді:

Желтобрюх І.Л.

Шостак О.О.