Справа № 2а-24/10
Суддя: Гаманко О.І.
Дата ухвалення: 2014-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"06" лютого 2014 р. м. Київ
К/9991/64976/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

головуючого Гаманка
О.І.

суддів Білуги С.В.

Загороднього
А.Ф.

розглянувши в порядку письмового
провадження касаційну скаргу
Сихівського відділу соціального
захисту управління соціального
захисту департаменту гуманітарної
політики Львівської міської ради на
постанову Сихівського районного суду
міста Львова від 15 березня 2010 року та
ухвалу Апеляційного суду Львівської
області від 13 вересня 2011 року у справі
за позовом ОСОБА_2 до Сихівського
відділу соціального захисту
управління соціального захисту
департаменту гуманітарної політики
Львівської міської ради про визнання
дій неправомірними та стягнення
недоотриманих коштів,-

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2009 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом до Сихівського відділу
соціального захисту управління
соціального захисту департаменту
гуманітарної політики Львівської
міської ради про визнання дій
неправомірними та стягнення
недоотриманих коштів на компенсацію
вартості продуктів харчування за
медичними нормами, встановленими
Міністерством охорони здоров'я України
в сумі 3115,01 грн. за період з жовтня 2006
року по вересень 2009 року.

Постановою Сихівського районного суду
міста Львова від 15 березня 2010 року,
залишеною без змін ухвалою
Апеляційного суду Львівської області
від 13 вересня 2011 року, позовні вимоги
задоволено частково.

Визнано неправомірними дії
Сихівського відділу соціального
захисту управління соціального
захисту департаменту гуманітарної
політики Львівської міської ради в
частині недорахування та недоплати
ОСОБА_2 коштів на компенсацію 50%
вартості продуктів харчування за
нормами, встановленими Міністерством
охорони здоров»я України відповідно до
п. 14 ст. 20 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи»за період жовтень 2006 року -
вересень 2009 року.

Зобов'язано Сихівський відділ
соціального захисту управління
соціального захисту департаменту
гуманітарної політики Львівської
міської ради провести ОСОБА_2
нарахування та виплату недоплаченої
суми на компенсацію 50% вартості
продуктів харчування за нормами,
встановленими Міністерством охорони
здоров»я України згідно п. 14 ст. 20
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи»за період жовтень 2006 року -
вересень 2009 року з урахуванням
виплачених сум.

У решті позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі відповідач,
посилаючись на неправильне
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати судові рішення по
справі та прийняти нове рішення, яким
відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача,
розглянувши та обговоривши доводи
касаційної скарги, перевіривши
правильність застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі в
межах, визначених статтею 220 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів вважає, що
касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 159 Кодексу
адміністративного судочинства України
судове рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення судів
попередніх інстанцій не ґрунтуються на
положеннях зазначеної норми, оскільки
прийняті по недостатньо з'ясованим і
перевіреним обставинам справи, що
мають значення для її правильного
вирішення.

Так, відповідно до частини першої та
другої статті 99 Кодексу
адміністративного судочинства України
(в редакції, на час звернення позивача
до суду з даним позовом)
адміністративний позов може бути
подано в межах строку звернення до
адміністративного суду, встановленого
цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного
суду за захистом прав, свобод та
інтересів особи встановлюється річний
строк, який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Статтею 100 Кодексу адміністративного
судочинства України передбачено, що
адміністративний позов, поданий після
закінчення строків, установлених
законом, залишається без розгляду, якщо
суд за заявою особи, яка його подала, не
знайде підстав для поновлення строку,
про що постановляється ухвала.

Як вбачається з матеріалів справи,
ОСОБА_2 в позовній заяві не просив суд
поновити строк звернення до суду з
даним позовом.

Розглядаючи спір та задовольняючи
позовні вимоги, суд першої інстанції не
звернули увагу на вимогу відповідача
застосувати положення ст. ст. 99, 100 КАС
України.

Вирішуючи спір, судами достовірно не
з'ясовано, які були перешкоди у
позивача, що позбавили його своєчасно
звернутися до суду в межах строків,
встановлених процесуальним законом,
оскільки компенсація, розмір якої є
предметом спору, здійснювались
позивачу щомісячно.

Оскільки, зазначені обставини мають
суттєве значення для правильного
вирішення справи, а зазначені
порушення не можуть бути усунені судом
касаційної інстанції, то прийняті
судами рішення не можна визнати
законними і обґрунтованими.

Відповідно до вимог частини 1 статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Відповідно до положень частини 2 статті
227 Кодексу адміністративного
судочинства України підставою для
скасування судових рішень судів першої
та (або) апеляційної інстанцій і
направлення справи на новий судовий
розгляд є порушення норм
процесуального права, які унеможливили
встановлення фактичних обставин, що
мають значення для правильного
вирішення справи.

Враховуючи наведене, судові рішення
підлягають скасуванню з направленням
справи на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 227, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Сихівського відділу
соціального захисту управління
соціального захисту департаменту
гуманітарної політики Львівської
міської ради задовольнити частково.

Постанову Сихівського районного суду
міста Львова від 15 березня 2010 року та
ухвалу Апеляційного суду Львівської
області від 13 вересня 2011 року
скасувати, а справу за позовом ОСОБА_2
до Сихівського відділу соціального
захисту управління соціального
захисту департаменту гуманітарної
політики Львівської міської ради про
визнання дій неправомірними та
стягнення недоотриманих коштів
направити на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
О.І. Гаманко

Судді
С.В. Білуга

А.Ф. Загородній