Справа № 237/3937/13-а
Суддя: Казначеєв Е.Г.
Дата ухвалення: 2014-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Ушенко С.В.
Суддя-доповідач - Казначеєв Е.Г.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2014 року
справа №237/3937/13-а
приміщення суду за адресою:83017, м.
Донецьк, бул. Шевченка, 26

Донецький апеляційний
адміністративний суд колегією суддів у
складі: головуючого судді Казначеєва Е.
Г., суддів Яманко В. Г., Васильєвої І. А.,
розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на
постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 15 січня 2014
р. у справі № 237/3937/13-а (головуючий І
інстанції Ушенко С.В.) за позовом
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до
Управління Пенсійного фонду України в
Мар'їнському районі Донецької області
про визнання протиправними та
скасування вимоги про сплату недоїмки
з єдиного внеску від 02.07.2013 року № Ф-921
та рішення про застосування штрафних
санкцій від 19.07.2013 року №708,-

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_2
звернувся до Мар'їнського районного
суду Донецької області з позовом до
Управління Пенсійного фонду України в
Мар'їнському районі Донецької області
про визнання протиправним та
скасування вимогу про сплату недоїмки
з єдиного внеску від 02.07.2013 року № Ф-921
та рішення про застосування штрафних
санкцій від 19.07.2013 року № 708.

Ухвалою Мар'їнського районного суду
Донецької області від 30 вересня 2013 року
зазначену адміністративну справу
передано на розгляд до Донецького
окружного адміністративного суду.

Постановою Донецького окружного
адміністративного суду від 15 січня 2014
року позовні вимоги задоволені
частково. Суд першої інстанції визнав
протиправною та скасував вимогу
Управління Пенсійного фонду України в
Мар'їнському районі Донецької області
про сплату боргу № Ф-921 від 02.07.2013 року в
частині сплати єдиного внеску,
нарахованого за липень 2012 року, в
розмірі 382,39 грн. В задоволенні решти
позовних вимог відмовив.

Позивач не погодившись з постановою
суду першої інстанції подав апеляційну
скаргу в якій зазначив на порушення
судом норм матеріального права. Просив
постанову суду першої інстанції
змінити та задовольнити позовні вимоги
в повному обсязі.

Всі особи, які беруть участь у справі, у
судове засідання не прибули, хоча вони
були належним чином повідомлені про
дату, час і місце судового засідання,
тому відповідно до п.2 ч.1 ст. 197 КАС
України суд апеляційної інстанції
розглянув справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши суддю -
доповідача, перевіривши матеріали
справи, обговоривши доводи апеляційної
скарги, встановила наступне.

ОСОБА_2 зареєстрований як фізична
особа-підприємець з 08.07.2008р., перебуває
на спрощеній системі оподаткування,
знаходиться на обліку в Управлінні
Пенсійного фонду України в
Мар'їнському районі Донецької області
як платник єдиного внеску, що
підтверджується свідоцтвом про сплату
єдиного податку (а.с.6,59).

Позивач є пенсіонером за вислугою
років з 29.12.2000 року, що підтверджується
пенсійним посвідченням НОМЕР_1 (а.с. 60).

02 липня 2013р. Управлінням Пенсійного
фонду України в Мар'їнському районі
Донецької області стосовно позивача
винесено вимогу № Ф-921 про сплату
недоїмки з єдиного внеску за період з
січня 2011 року по липень 2012 року в
розмірі 4 689,36 грн.

19 липня 2013 року Управлінням Пенсійного
фонду України в Мар'їнському районі
Донецької області прийнято рішення №
708 про застосування до позивача
штрафних санкцій у розмірі 340,00 грн. за
неподання звітності за 2011 року та 2012
роки.

В судовому засіданні встановлено, що
вимога про сплату недоїмки з єдиного
внеску від 02.07.2013р. № Ф-921 позивачем
отримана 29.07.2013р., рішення про
застосування фінансових санкцій від
19.07.2013р. № 708 - 01.08.2013р.

Позивачем оскаржується рішення суду
першої інстанції про відмову в
задоволені позовних вимог щодо
скасування вимоги про сплату недоїмки
з єдиного внеску від 02.07.2013 року № Ф-921
та рішення про застосування штрафних
санкцій від 19.07.2013 року № 708 за період з
січня 2011 року по червень 2012 року.

В іншій частині постанова Донецького
окружного адміністративного суду
позивачем не оскаржується.

Відповідно до ч.1 ст. 195 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції
переглядає судові рішення суду першої
інстанції в межах апеляційної скарги.

Статтею 19 Конституції України
встановлено, що правовий порядок в
Україні ґрунтується на засадах,
відповідно до яких ніхто не може бути
примушений робити те, що не передбачено
законодавством. Органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Правовідносини, що склалися між
сторонами, регулюються нормами Закону
України "Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" від 08.07.2010 року
№ 2464-VI (далі Закон №2464), Законом України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування"№1058-ІV від 09.07.2003
року (далі Закон №1058), Законом України
"Про пенсійне забезпечення"№1788-ХІІ від
05.11.1991 р. (далі Закон № 1788) в редакціях на
час вчинення спірних правовідносин.

Відповідно до Закону України «Про
збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» від 08.07.2010 року
№ 2464-VI, Пенсійний фонд України - орган,
уповноважений вести облік платників
єдиного внеску, забезпечувати збір та
ведення обліку страхових коштів,
контролювати повноту та своєчасність
їх сплати, вести Державний реєстр
загальнообов'язкового державного
соціального страхування та виконувати
інші функції, передбачені законом.

Згідно зі ст. 1 Закону №2464 мінімальний
страховий внесок - сума єдиного внеску,
що визначається розрахунково як
добуток мінімального розміру
заробітної плати на розмір внеску,
встановлений законом на місяць, за який
нараховується заробітна плата (дохід),
та підлягає сплаті щомісяця.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 4
Закону № 2464 платниками єдиного внеску
є фізичні особи - підприємці, в тому
числі ті, які обрали спрощену систему
оподаткування, та члени сімей цих осіб,
які беруть участь у провадженні ними
підприємницької діяльності.

Відповідно до ч.2 ст.6 Закону № 2464
платник єдиного внеску зобов'язаний:
своєчасно та в повному обсязі
нараховувати, обчислювати і сплачувати
єдиний внесок; вести облік виплат
(доходу) застрахованої особи та
нарахування єдиного внеску за кожним
календарним місяцем і календарним
роком, зберігати такі відомості в
порядку, передбаченому законодавством;
подавати звітність до територіального
органу Пенсійного фонду у строки, в
порядку та за формою, встановленими
Пенсійним фондом за погодженням з
відповідними фондами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування та
центральним органом виконавчої влади.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 7 Закону №2464,
єдиний внесок нараховується для
платників, зазначених у пункті 4
частини першої статті 4 цього Закону,
які обрали спрощену систему
оподаткування, - на суми, що
визначаються такими платниками
самостійно для себе та членів сім'ї, які
беруть участь у провадженні ними
підприємницької діяльності, але не
більше максимальної величини бази
нарахування єдиного внеску,
встановленої цим Законом. При цьому
сума єдиного внеску не може бути меншою
за розмір мінімального страхового
внеску за кожну особу.

Відповідно до ч.11 ст. 8 Закону №2464,
єдиний внесок для платників,
зазначених у пунктах 4 та 5 частини
першої статті 4 цього Закону,
встановлюється у розмірі 34,7 відсотка
визначеної пунктами 2 та 3 частини
першої статті 7 цього Закону бази
нарахування єдиного внеску.

Згідно з частиною 8 статті 9 Закону № 2464
платники єдиного внеску зобов'язані
сплачувати єдиний внесок, нарахований
за відповідний базовий звітний період,
не пізніше 20 числа місяця, що настає за
базовим звітним періодом. Єдиний
внесок підлягає сплаті незалежно від
фінансового стану платника, як
передбачено частиною 12 статті 9 Закону
№ 2464.

Відповідно до ч. 4 ст. 25 Закону № 2464 (у
редакції на час складання вимоги)
територіальний орган Пенсійного фонду
у порядку, за формою і в строки,
встановлені Пенсійним фондом за
погодженням з центральним органом
виконавчої влади у сфері праці та
соціальної політики, надсилає
платникам єдиного внеску, які мають
недоїмку, вимогу про її сплату.

Відповідно до п.4 ч.11 ст.25 кону № 2464,
територіальний орган Пенсійного
фонду застосовує до платника єдиного
внеску штрафні санкції: за неподання,
несвоєчасне подання, подання не за
встановленою формою звітності,
передбаченої цим Законом,
територіальним органом Пенсійного
фонду накладається штраф.

Згідно зі п. 16 ст. 25 Закону № 2464 строк
давності щодо нарахування,
застосування та стягнення сум
недоїмки, штрафів та нарахованої пені
не застосовується.

Частиною 4 статті 4 Закону № 2464,
визначено, що особи, зазначені у пункті
4 частини першої цієї статті, які обрали
спрощену систему оподаткування,
звільняються від сплати за себе
єдиного внеску, якщо вони є
пенсіонерами за віком або інвалідами
та отримують відповідно до закону
пенсію або соціальну допомогу. Такі
особи можуть бути платниками єдиного
внеску виключно за умови їх
добровільної участі у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Таким чином, частиною 4 статті 4 Закону
№ 2464, визначений вичерпний перелік
осіб які звільняються від сплати за
себе єдиного внеску.

Відповідно до статті 1 Закону України
"Про пенсійне забезпечення" громадяни
України мають право на державне
пенсійне забезпечення за віком, по
інвалідності, у зв'язку з втратою
годувальника та в інших випадках,
передбачених цим Законом.

Відповідно до ст. 2 цього Закону за цим
Законом призначаються трудові пенсії:
за віком; по інвалідності; в разі втрати
годувальника; за вислугу років.

Згідно зі ст. 12 Закону України «Про
пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №
1788-ХІІ право на пенсію за віком мають
жінки - після досягнення 55 років і при
стажі роботи не менше 20 років.

З 1 січня 2004 року набрав чинності Закон
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування"№ 1058-ІV.
Відповідно до п. 16 розділу XV "Прикінцеві
положення" цього Закону до приведення
законодавства України у відповідність
із цим Законом закони України та інші
нормативно-правові акти
застосовуються в частині, що не
суперечить цьому Закону. Положення
Закону України "Про пенсійне
забезпечення" (1788-12) застосовуються в
частині визначення права на пенсію за
віком на пільгових умовах і за вислугу
років.

Статтею 1 Закону №1058 "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" визначене поняття
"пенсія"- як, щомісячна пенсійна виплата
в солідарній системі
загальнообов'язкового державного
пенсійного страхування, яку отримує
застрахована особа в разі досягнення
нею передбаченого цим Законом
пенсійного віку чи визнання її
інвалідом, або отримують члени її сім'ї
у випадках, визначених цим Законом.

Відповідно до ч.1 ст. 9 Закону №1058 за
рахунок коштів Пенсійного фонду в
солідарній системі призначаються такі
пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2)
пенсія по інвалідності внаслідок
загального захворювання (у тому числі
каліцтва, не пов'язаного з роботою,
інвалідності з дитинства); 3) пенсія у
зв'язку з втратою годувальника.

Умови призначення пенсії за віком
визначені статтею 26 Закону №1058 .

Відповідно до ст. 26 Закону №1058, особи
мають право на призначення пенсії за
віком після досягнення віку 60 років та
наявності страхового стажу не менше 15
років.

З наведених положень законодавства
вбачається, що особа не має право на
отримання цієї пільги, в разі отримання
інших видів пенсій (по втраті
годувальника, за вислугу років) та не
досягнення пенсійного віку.

Відповідно до матеріалів справи
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІНФОРМАЦІЯ_2
виповнилося 60 років, тобто, позивач у
відповідності до статті 26 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» досяг
пенсійного віку саме ІНФОРМАЦІЯ_2 та з
цього часу має право на призначення
пенсії за віком.

Таким чином, на момент призначення
позивачу пенсії за вислугою років
29.12.2000 року, виникнення заборгованості
зі сплати єдиного соціального внеску
та прийняття спірної вимоги та рішення
позивач не досяг пенсійного віку
встановленого ст. 26 Закону №1058, тобто,
не був пенсіонером за віком у розумінні
наведених норм законодавства.

Колегія суддів зазначає, що зазначений
закон пов'язує звільнення від сплати за
себе єдиного внеску якщо особа є
пенсіонером за віком, як вже було вище
зазначено відповідно до матеріалів
справи, позивач в розумінні Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування" не є
пенсіонером за віком, тобто, не
відноситься до осіб на яких
розповсюджується зазначена стаття.

Як встановлено судом першої інстанції
та не спростовувалось сторонами,
загальна сума зобов'язань позивача зі
сплати єдиного внеску за період з січня
2011 по липень 2012 року складає 4689,36 грн.,
тобто, відповідачем було правомірно
сформовано вимогу у частині сплати
боргу за період з січня 2011 по червень 2012
року включно у розмірі 4360,97 грн. та
притягнуто до відповідальності за
неподання звітності передбаченої
Законом №2464 у розмірі 340 грн.

Враховуючи викладене колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції, щодо задоволення позовних
вимог про визнання протиправною та
скасування вимоги від 02.07.2013р. № Ф-921 в
частині сплати єдиного внеску,
нарахованого у липні 2012 року, в розмірі
382,39 грн. та відмови в задоволені решти
позовних вимог.

На підставі викладеного, колегія
суддів робить висновок, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
що є підставою для залишення
апеляційної скарги без задоволення, а
судового рішення без змін, оскільки
доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду першої
інстанції.

Керуючись ст. ст. 195, 196, 197, 198, 200, 205, 206
Кодексу адміністративного судочинства
України, апеляційний суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 на постанову
Донецького окружного
адміністративного суду від 15 січня 2014
р. у справі № 237/3937/13-а залишити без
задоволення.

Постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 15 січня 2014
р. у справі № 237/3937/13-а залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь в справі, та
може бути оскаржена безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили судовим рішенням суду
апеляційної інстанції.

Головуючий
Е.Г. Казначеєв

Судді
В.Г. Яманко

І.А. Васильєва