Справа № 802/264/14-а
Суддя: Чернюк Алла Юріївна
Дата ухвалення: 2014-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

11 березня 2014 р.
Справа № 802/264/14-а

Вінницький окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді:
Чернюк Алла Юріївна,

за участю:

секретаря судового засідання:
Мельника Віктора Сергійовича

представника позивача:
ОСОБА_1;

представника відповідача:
Щолкова Ю.В.;

розглянувши у відкритому судовому
засіданні матеріали справи

за позовом: фізичної особи підприємця
ОСОБА_3

до: Вінницької об'єднаної державної
податкової інспекції Міндоходів у
Вінницької області

про: визнання протиправними та
скасування податкових повідомлень
рішень

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Вінницького окружного
адміністративного суду знаходиться
адміністративна справа за позовом
фізичної особи підприємця ОСОБА_3
(надалі - позивач) до Вінницької
об'єднаної державної податкової
інспекції Міндоходів у Вінницької
області (надалі - відповідач) про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень рішень.

Позовні вимоги мотивовані тим, що за
наслідками проведеної перевірки,
результат якої оформлено актом від
11.01.2014р. № 15/1701/НОМЕР_1, податковим
органом встановлено порушення, які в
подальшому слугували підставою для
прийняття податкових повідомлень
рішень від 25.01.2014р. за № , яким
визначено грошове зобов'язання в сумі 1
108 175 грн. та за № , яким нараховано
штраф в сумі 37 108 грн. 11 коп.

Оскільки, вказаного висновку
податковий орган дійшов за відсутності
дійсних підстав та належних доказів,
тому позивач звернувся до суду з
позовом щодо скасування
вищезазначених податкових повідомлень
рішень.

Із врахуванням заяви про уточнення
позовних вимог, позовні вимоги мають
наступну редакцію: 1) визнати
протиправним та скасувати податкове
повідомлення рішення форми "Р" №
від 25.01.2014р.; 2) визнати протиправним та
скасувати податкове повідомлення
рішення форми "Ш" № від 25.01.2014р.

Представник позивача позов підтримала
та просила суд його задовольнити, при
цьому послалась на надані до суду
додаткові докази та докази, що
містяться в матеріалах справи.

Представник відповідача щодо позову
заперечувала та просила відмовити в
задоволенні позовних вимог з підстав,
що місяться в письмових запереченнях
(а.с.174-179).

Розглянувши подані документи і
матеріали, оцінивши належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності, суд приходить до
наступного.

У період з 10.12.2013р. по 30.12.2013р. податковим
органом щодо своєчасності,
достовірності, повноти нарахування та
сплати податків і зборів за період з
01.01.2012р. по 31.12.2012р., дотримання
законодавства щодо укладення
трудового договору, оформлення
трудових відносин з працівниками,
правильності нарахування, обчислення
та сплати єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, виконання вимог
валютного та іншого законодавства за
період з 01.01.2012р. по 31.12.2012р., проведено
документальну планову виїзну
перевірку фізичної особи підприємця
ОСОБА_3

В ході проведення якої встановлено
порушення позивачем : 1) п.57.1 ст. 57
Податкового кодексу України, в
результаті чого несвоєчасно сплачено
податок на доходи фізичних осіб, що
підлягає сплаті до бюджету за
результатами річного декларування з
врахуванням переплати в сумі 371 081 грн. 13
коп.; 2) п.198.1, п.198.3 ст. 198 Податкового
кодексу України, п. п. 14.1.181, п.14.1 ст. 14,
п.188.1 ст. 188 Податкового кодексу України
з урахуванням норм п. п. 14.1.36 п.14.1,
п.п.14.1.231 п.14.1 ст. 14 Податкового кодексу
України в результаті чого занижено
податок на додану вартість у періоді,
що перевірявся на загальну суму 886 540
грн., в тому числі по періодах: за
березень 2012р. - 31 417 грн., за квітень 2012р. -
78 654 грн., за травень 2012р. - 218 664 грн., за
червень 2012р. - 163 618 грн., за липень 2012р. -
78 575 грн., за серпень 2012р.- 740 грн., за
вересень 2012р. - 117 967 грн., за жовтень 2012р.
- 101 522 грн., за листопад 2012р. - 95 383 грн. З
урахуванням чого, Вінницькою ОДПІ
оформлено акт перевірки від 11.01.2014р. №
15/1701/НОМЕР_1 (надалі - акт від 11.01.2014р.)
(а.с.12-41).

Надані до суду матеріали свідчать
проте, що виявлені порушення слугували
підставою для прийняття Вінницькою
ОДПІ 25.01.2014р. податкових повідомлень
рішень форми "Р" № , яким визначено
грошове зобов'язання в сумі 1 108 175 грн., з
них основного платежу 886 540 грн. та 221 635
грн. за штрафними (фінансовими)
санкціями та форми "Ш" № , яким
зобов'язано сплатити штраф в сумі 37 108
грн. 11 коп. (а.с.8-11).

Не погоджуючись з вказаними
податковими повідомленнями рішеннями
позивач оскаржив їх до суду.

Визначаючись щодо заявлених позовних
вимог, суд виходив з того, що згідно з
п.7.3 ст. 7 Податкового кодексу України,
будь-які питання щодо оподаткування
регулюються цим Кодексом і не можуть
встановлюватися або змінюватися
іншими законами України, крім законів,
що містять виключно положення щодо
внесення змін до цього Кодексу та/або
положення, які встановлюють
відповідальність за порушення норм
податкового законодавства.

Згідно з п.75.1 ст. 75 Податкового кодексу
України, контролюючі органи мають
право проводити камеральні,
документальні (планові або
позапланові; виїзні або невиїзні) та
фактичні перевірки.

Як свідчать матеріали акту перевірки
від 11.01.2014р., підставою для формування
податкового повідомлення рішення від
25.01.2014р. № , яким визначено грошове
зобов'язання в сумі 1 108 175 грн., з них
основного платежу 886 540 грн. та 221 635 грн.
за штрафними (фінансовими) санкціями,
слугував факт завищення податкового
кредиту за період з 01.01.2012р. по 31.12.2012р.
на суму 886 541 грн.

Даного висновку податковий орган
дійшов з огляду на те, що господарські
операції позивача з ТОВ "Торговий дім
Протеїн-Продакшин" та ТОВ "Гліцинагро"
носять збитковий характер, адже товар
придбаний у вказаних осіб на суму 5 319 240
грн. 72 коп. реалізовано лише за 4 512 682
грн. 10 коп., що свідчить про економічну
необґрунтованість даних операцій,
відтак не містять у своїй суті розумних
економічних або інших причин (ділової
мети) придбання та продажу товарів.

Так, у відповідності до договору
поставки № 160512 від 16.05.2012р., продавець
ТОВ "Гліцинагро" бере на себе
зобов'язання поставити та передати
позивачу, як покупцю жмих соєвий, масло
соєве, водночас покупець бере на себе
зобов'язання прийняти та оплатити
поставлений товар.

На виконання умов вказаного договору
судом досліджено видаткові накладні
від 29.05.2012р. № 479, від 30.05.2012р. № 480, від
26.09.2012р. № 820, від 27.09.2012р. №827, податкові
накладні від 24.05.2012р. № 43, від 28.05.2012р. №
52, від 29.05.2012р. № 53, від 30.05.2012р. № 58, від
21.09.2012р. № 53, від 25.09.2012р. № 66, від 27.09.2012р.
№ 72, товаро-транспортні накладні від
29.05.2012р., 30.05.2012р., 26.09.2012р., 27.09.2012р.
(а.с.47-65).

Окрім того, згідно з договором поставки
№ТД-16/03 від 16.03.2013р., ТОВ "Торговий дім
Протеїн-Продакшин", як постачальник
зобов'язується поставити та передати у
власність покупцю ФОП ОСОБА_3 олію
соєву екстракційну нерафіновану, в
свою чергу покупець зобов'язується
прийняти та оплатити товар (а.с.66-67).

В матеріалах справи згідно з вказаним
договором наявні видаткові накладні №
1132 від 08.11.2012р., № 1039 від 18.10.2012р., № 1028
від 16.10.2012р., № 727 від 11.07.2012р., № 718 від
10.07.2012р., № 676 від 26.06.2012р., № 649 від
20.06.2012р., № 597 від 07.06.2012р., № 537 від
22.05.2012р., № ПДД00000290 від 29.03.2012р., № ПТД
00000265 від 20.03.2012р., № ПТД 00000262 від 19.03.2012р.,
товаро-транспортні накладні від
08.11.2012р., 18.10.2012р., від 15.10.2012р., 11.07.2012р.,
від 10.07.2012р., від 26.06.2012р., від 20.06.2012р., від
07.06.2012р., від 22.05.2012р., від 29.03.2012р.,
20.03.2012р., від 19.03.2012р., податкові накладні
від 08.11.2012р. № 696, від 18.10.2012р. № 882, від
16.10.2012р. № 871, від 11.07.2012р. № 596, від
10.07.2012р. № 593, від 26.06.2012р. № 554, від
20.06.2012р. № 535 від 07.06.2012р. № 494, від 22.05.2012р.
№ 437, від 29.03.2012р. № 260, від 20.03.2012р. № 231,
від 19.03.2012р. № 226, від 16.06.2012р. № 219,
розрахунок коригування кількісних та
вартісних показників до податкової
накладної від 18.10.2012р. № 466 (а.с. 73 -110).

Згідно з ч.ч.1,2 ст. 712 Цивільного кодексу
України, за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Судом встановлено, що отриманий товар,
а саме олію соєву сиру (нерафіновану)
харчову, згідно з вищезазначеними
договорами, реалізовано у
відповідності до контракту від 16.03.2013р.
№ 16/03/12, за яким позивач як продавець
передає у власність, а покупець INT DARIUSZ
KOTARA (Польща) приймає вказаний товар, а
також сплачує його в передбачені в
даному контракті спосіб і строки. На
підтвердження вказаної господарської
операції в матеріалах справи наявні
вантажно - митні декларації (а.с.111-169).

З аналізу вказаних господарських
операцій та наданих до суду первинних
документів, встановлено, що придбаний у
ТОВ "Торговий дім Протеїн-Продакшин" та
ТОВ "Гліцинагро" товар на суму 5 319 240 грн.
72 коп. реалізовано INT DARIUSZ KOTARA за 4 512 682
грн. 10 коп.

Вирішуючи питання щодо
наявності/відсутності виявлених
порушень, суд виходить з того, що
вказані обставини не можуть свідчити
про завищення податкового кредиту
позивачем, з огляду на наступне.

Згідно з п.п.14.1.181 п.14.1 ст. 14 Податкового
кодексу України, податковий кредит -
сума, на яку платник податку на додану
вартість має право зменшити податкове
зобов'язання звітного (податкового)
періоду, визначена згідно з розділом V
цього Кодексу.

База оподаткування операцій з
постачання товарів/послуг
визначається виходячи з їх договірної
вартості (у разі здійснення
контрольованих операцій - не нижче
звичайних цін, визначених відповідно
до статті 39 цього Кодексу) з
урахуванням загальнодержавних
податків та зборів, що передбачає п.188.1
ст. 188 Податкового кодексу України.

Положення ч.198.1 ст. 198 Податкового
кодексу України встановлюють, що право
на віднесення сум податку до
податкового кредиту виникає у разі
здійснення операцій з: а) придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг; б) придбання
(будівництво, спорудження, створення)
необоротних активів, у тому числі при
їх ввезенні на митну територію України
(у тому числі у зв'язку з придбанням
та/або ввезенням таких активів як
внесок до статутного фонду та/або при
передачі таких активів на баланс
платника податку, уповноваженого вести
облік результатів спільної
діяльності); в) отримання послуг,
наданих нерезидентом на митній
території України, та в разі отримання
послуг, місцем постачання яких є митна
територія України; г) ввезення
необоротних активів на митну територію
України за договорами оперативного або
фінансового лізингу.

У відповідності до п.198.2 ст. 198
Податкового кодексу України, датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

За приписами п.198.3 ст. 198 Податкового
кодексу України, податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг (у разі
здійснення контрольованих операцій -
не вище рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу)
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку;
придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Зі змісту п.198.6 ст. 198 Податкового
кодексу слідує, що не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
(або підтверджені податковими
накладними, оформленими з порушенням
вимог статті 201 цього Кодексу) чи не
підтверджені митними деклараціями,
іншими документами, передбаченими
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У відповідності до п.201.1 ст. 201
Податкового кодексу України, платник
податку зобов'язаний надати покупцю
(отримувачу) на його вимогу підписану
уповноваженою платником особою та
скріплену печаткою (за наявності)
податкову накладну, складену за
вибором покупця (отримувача) .

Згідно з п.201.11 ст. 201 Податкового
кодексу України, підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту без
отримання податкової накладної, також
є: а) транспортний квиток, готельний
рахунок або рахунок, який
виставляється платнику податку за
послуги зв'язку, інші послуги, вартість
яких визначається за показниками
приладів обліку, що містять загальну
суму платежу, суму податку та
податковий номер продавця, крім тих,
форма яких встановлена міжнародними
стандартами; б) касові чеки, які містять
суму отриманих товарів/послуг,
загальну суму нарахованого податку (з
визначенням фіскального номера та
податкового номера постачальника). При
цьому з метою такого нарахування
загальна сума отриманих товарів/послуг
не може перевищувати 200 гривень за день
(без урахування податку).

Тобто, нарахування платником податків
податкового кредиту повинно бути
підтверджено первинними документами в
розумінні вищезазначених норм
Податкового кодексу України, на
підставі зазначеного, суд звертає
увагу відповідача, що єдиною правовою
підставою для завищення сум
податкового кредиту є відсутність
таких документів на підтвердження
господарських операцій.

Як свідчать матеріали справи,
правомірність формування податкового
кредиту позивачем за наслідками
взаєморозрахунків з ТОВ "Торговий дім
Протеїн-Продакшин" та ТОВ "Гліцинагро"
підтверджується наявними податковими
накладними, видатковими накладати та
товаро-транспортними накладними.

В ході судового розгляду справи,
представник відповідача не
заперечувала той факт, що зазначенні
вище первинні документи були надані
податковому органу в процесі
здійснення перевірки, однак звернула
увагу суду, що вказані операції є
економічно не обґрунтовані, адже
позивачем понесені матеріальні збитки.

Визначаючись щодо даного посилання,
суд виходив з того, що положення п.п.14.1.36
п.14.1 ст. 14 Податкового кодексу України
передбачають, що господарська
діяльність - діяльність особи, що
пов'язана з виробництвом
(виготовленням) та/або реалізацією
товарів, виконанням робіт, наданням
послуг, спрямована на отримання доходу
і проводиться такою особою самостійно
та/або через свої відокремлені
підрозділи, а також через будь-яку іншу
особу, що діє на користь першої особи,
зокрема за договорами комісії,
доручення та агентськими договорами.

Поняття "господарської операції"
визначено ст.1 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність", зокрема це дія або подія,
яка викликає зміни в структурі активів
та зобов'язань, власному капіталі
підприємства.

В своїх поясненнях представник
позивача заперечувала щодо
збитковості господарських
взаєморозрахунків ФОП ОСОБА_3 з ТОВ
"Торговий дім Протеїн-Продакшин" та ТОВ
"Гліцинагро", при цьому послалась на
загальнорічний оподаткований дохід
отриманий позивачем протягом 2012р.

Так, матеріали акту від 11.01.2014р.
свідчать про те, що за період з 01.01.2012р.
по 31.12.2012р. дохід отриманий ФОП ОСОБА_3
від провадження господарської
діяльності (дані податкових
декларацій) становить 23 443 393 грн. 49 коп.,
з них чистого оподаткованого доходу 4 336
723 грн. 45 коп. та 734 667 грн. 78 сума податку
на доходи з фізичних осіб, що підлягає
сплаті.

Під доходами, згідно з п.п.14.1.56 п.14.1 ст. 14
Податкового кодексу України, розуміють
загальну сума доходу платника податку
від усіх видів діяльності, отриманого
(нарахованого) протягом звітного
періоду в грошовій, матеріальній або
нематеріальній формах як на території
України, її континентальному шельфі у
виключній (морській) економічній зоні,
так і за їх межами.

За приписами п.п.164.1.1 п.164.1 ст. 164
Податкового кодексу України, загальний
оподатковуваний дохід складається з
доходів, які остаточно оподатковуються
під час їх нарахування (виплати,
надання), доходів, які оподатковуються
у складі загального річного
оподатковуваного доходу, та доходів,
які оподатковуються за іншими
правилами, визначеними цим Кодексом.

Визначаючись щодо виявлених порушень
судом враховано Постанову Верховного
суду України від 28.02.2011р. №21-13а11, згідно
з якою збитковість господарської
діяльності не може бути підставою для
визначення такої діяльності, як
негосподарської. Неотримання
підприємством доходу від окремої
господарської операції не свідчить про
те, що така операція не пов'язана з
господарською діяльністю
підприємства, оскільки при здійсненні
господарських операцій існує
звичайний комерційний ризик не
отримати дохід від конкретної
операції.

Тобто, при встановленні факту
збитковості господарської операції
необхідно надати правову оцінку
господарській діяльності платника
податків в розрізі отриманих доходів.

На підставі зазначеного, суд приходить
до висновку, що податковим органом в
ході проведення перевірки позивача
ототожнено поняття "господарської
операції" та "господарської
діяльності", у зв'язку з чим,
спростовуються посилання податкового
органу щодо збитковості господарських
операцій з ТОВ "Торговий дім
Протеїн-Продакшин" та ТОВ "Гліцинагро".

Суд також погоджується з позицією
представника позивача стосовно того,
що норми діючого законодавства
визначають, що обов'язковою ознакою
господарської діяльності є лише
наявність її та спрямованість на
отримання доходу, тоді як кінцевий
результат не завжди залежить від
платника податків та має чіткого
правового визначення.

За приписами п.п.14.1.231 п.14.1 ст. 14
Податкового кодексу України, розумна
економічна причина (ділова мета) -
причина, яка може бути наявна лише за
умови, що платник податків має намір
одержати економічний ефект у
результаті господарської діяльності.

Таким чином, представником відповідача
не доведено натомість представником
позивача спростовано, що ФОП ОСОБА_3
здійснює свою підприємницьку
діяльність без мети отримання
прибутку.

З урахуванням зазначеного
спростовуються виявленні порушення
щодо завищення податкового кредиту,
відтак податкове повідомлення рішення
від 25.01.2014р. № є таким, що підлягає
скасуванню.

Стосовно податкового повідомлення
рішення форми "Ш" № від 25.01.2014р.,
судом встановлено таке.

Як свідчать матеріали акту перевірки
від 11.01.2014р., перевіркою встановлено не
своєчасність сплати податкових
зобов'язань з податку на доходи
фізичних осіб у відповідності до
податкової декларації № від
07.02.2013р., адже граничним терміном сплати
грошового зобов'язання 19.02.2013р.,
натомість фактично здійснено проплату
21.02.2013р., вказаний факт слугував
підставою для нарахування штрафу
позивачу в сумі 37 108 грн. 11 коп..

Згідно з п.36.1 ст. 36 Податкового кодексу
України, податковим обов'язком
визнається обов'язок платника податку
обчислити, задекларувати та/або
сплатити суму податку та збору в
порядку і строки, визначені цим
Кодексом, законами з питань митної
справи. Податковий обов'язок виникає у
платника за кожним податком та збором,
що передбачає п.36.2 зазначеної норми
Податкового кодексу України.

На виконання встановленого обов'язку
податкові декларації, у відповідності
до п. 49.18 ст. 49 Податкового кодексу
України, подаються за базовий звітний
(податковий) період, що дорівнює:

- календарному місяцю (у тому числі в
разі сплати місячних авансових
внесків) - протягом 20 календарних днів,
що настають за останнім календарним
днем звітного (податкового) місяця;

- календарному кварталу або
календарному півріччю (у тому числі в
разі сплати квартальних або піврічних
авансових внесків) - протягом 40
календарних днів, що настають за
останнім календарним днем звітного
(податкового) кварталу (півріччя);

- календарному року, крім випадків,
передбачених підпунктами 49.18.4 та 49.18.5
цього пункту - протягом 60 календарних
днів, що настають за останнім
календарним днем звітного
(податкового) року;

- календарному року для платників
податку на доходи фізичних осіб - до 1
травня року, що настає за звітним, крім
випадків, передбачених розділом IV
цього Кодексу;

- календарному року для платників
податку на доходи фізичних осіб -
підприємців - протягом 40 календарних
днів, що настають за останнім
календарним днем звітного
(податкового) року.

Зі змісту п.57.1 ст. 57 Податкового кодексу
України слідує, що платник податків
зобов'язаний самостійно сплатити суму
податкового зобов'язання, зазначену у
поданій ним податковій декларації,
протягом 10 календарних днів, що
настають за останнім днем відповідного
граничного строку, передбаченого цим
Кодексом для подання податкової
декларації, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Тобто, ФОП ОСОБА_3 зобов'язаний протягом
40 календарних днів, що настають за
останнім днем відповідного граничного
строку подати податкову декларацію до
відповідача та протягом 10 календарних
днів, що настають за останнім днем
відповідного граничного строку,
сплатити самостійно визначене
податкове зобов'язання.

В ході судового розгляду справи
встановлено, що позивачем до
Вінницької ОДПІ на виконання
встановленого обов'язку подано
податкову декларацію про майновий стан
і доходи за 2012р. № від 07.02.2013р.

При використанні інституту дотримання
позивачем строку для подання
податкової звітності та строку сплати
податкового зобов'язання, відповідач
зобов'язаний з'ясувати наявність
підстав для перенесення такого строку.

Положення ст. 31 Податкового кодексу
України визначають, що строком сплати
податку та збору визнається період, що
розпочинається з моменту виникнення
податкового обов'язку платника податку
із сплати конкретного виду податку і
завершується останнім днем строку,
протягом якого такий податок чи збір
повинен бути сплачений у порядку,
визначеному податковим
законодавством. Податок чи збір, що не
був сплачений у визначений строк,
вважається не сплаченим своєчасно.
Момент виникнення податкового
обов'язку платника податків, у тому
числі податкового агента, визначається
календарною датою. Строк сплати
податку та збору обчислюється роками,
кварталами, місяцями, декадами,
тижнями, днями або вказівкою на подію,
що повинна настати або відбутися. Строк
сплати податку та збору встановлюється
відповідно до податкового
законодавства для кожного податку
окремо. Зміна платником податку,
податковим агентом або представником
платника податку чи контролюючим
органом встановленого строку сплати
податку та збору забороняється, крім
випадків, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до п.49.20 ст. 49
Податкового кодексу України, якщо
останній день строку подання
податкової декларації припадає на
вихідний або святковий день, то
останнім днем строку вважається
операційний (банківський) день, що
настає за вихідним або святковим днем.

В контексті зазначених норм вище,
останнім днем подання податкової
звітності до Вінницької ОДПІ є 09.02.2013р.,
однак із врахуванням того факту, що
09.02.2013р. є вихідним днем то відповідно
останнім днем строку для подання
податкової звітності є наступний
робочий день в даному випадку 11.02.2013р.,
відповідно останнім днем строку для
сплати грошового зобов'язань є 21.02.2013р.

Надані до суду докази свідчать про те,
що у відповідності платіжного
доручення №13 фактична сплата ФОП
ОСОБА_3 відбулась 21.02.2013р., тобто
платником податків дотримано строки як
сплати податкового зобов'язання та
строки подання податкової звітності до
податкового органу.

В своїх поясненнях представником
відповідача зазначено, що норми
Податкового кодексу України не
передбачають можливості перенесення
термінів сплати, у випадку коли
останній день припадає на вихідний чи
святковий день.

Однак, суд відмічає, що імперативність
вищезазначеної норми полягає в тому, що
останнім днем строку подання
податкової декларації у випадку коли
такий припадає на вихідний або
святковий день, є день, що настає
наступним за таким днем.

Тобто не вірно встановлений податковим
органом останній день для подання
податкової декларації слугував
підставою для встановлення факту
несвоєчасності сплати податкового
зобов'язання.

На підставі зазначеного,
спростовуються виявлені порушення в
ході проведення перевірки щодо
несвоєчасності сплати самостійно
визначених грошових зобов'язань ФОП
ОСОБА_3, відтак оскаржуване податкове
повідомлення рішення № від
25.01.2014р. підлягає скасуванню.

Визначаючись щодо заявлених позовних
вимог, судом також враховано те, що
доказів на підтвердження
правомірності оскаржуваних податковий
повідомлень - рішень податковим
органом не представлено, що свідчить
про не дотримання відповідачем свого
обв'язку визначеного ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Таким чином, надавши правову оцінку
всім обставинам справи, які знайшли
своє підтвердження в ході судового
засідання, доводяться як показами
сторін так і матеріалами справи, суд з
метою захисту прав та інтересів
позивача, в узгодження з вимогами
статті 162 КАС України, вважає, що позов
слід задовольнити повністю, тим самим
визнати протиправним та скасувати
податкові повідомлення рішення від
25.01.2014р. за № та за № .

Суд акцентує увагу відповідача, що у
відповідності до п.п.21.1.1 п.20.1 ст. 20
Податкового кодексу України,
податковий орган зобов'язаний
дотримуватися Конституції України та
діяти виключно у відповідності з цим
Кодексом та іншими законами України,
іншими нормативними актами.

Вирішуючи спір по суті заявлених
позовних вимог, суд виходить з того, що
розгляд і вирішення справ в
адміністративних судах здійснюються
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості, що передбачено ч.1 ст.11
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Відповідно до ч.1 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Згідно зі ст. 86 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд оцінює докази, які є у справі, за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні.

Питання про розподіл судових витрат у
справі вирішується судом відповідно до
вимог ч. 1 ст. 94 КАС України та ч. 3 ст. 4
Закону України "Про судовий збір".

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163,
167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити
повністю.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення рішення форми
"Р" № від 25.01.2014р.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення рішення форми
"Ш" № від 25.01.2014р.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь фізичної особи підприємця
ОСОБА_3 (код ЄДРПОУ НОМЕР_1) понесені
судові витрати у вигляді судового
збору в сумі 487 грн. (чотириста
вісімдесят сім гривень) 20 коп. (двадцять
копійок) шляхом їх безспірного
списання органами Державної
казначейської служби України з
рахунків Вінницької об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Вінницькій області.

Стягнути з Державного бюджету України
на спеціальний рахунок Державної
судової адміністрації України (банк
одержувача - ГУ ДКСУ у Вінницькій
області, код банку 802015, р/р 4002)
судовий збір у сумі 4 384 грн. (чотири
тисячі триста вісімдесят чотири
гривні) 80 коп. (вісімдесят копійок)
шляхом його безспірного списання
органами Державної казначейської
служби України з рахунків Вінницької
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Вінницькій області.

Постанова суду першої інстанції
набирає законної сили в порядку,
визначеному ст. 254 КАС України.
Відповідно до ст. 186 КАС України,
апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови. Якщо
суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 цього
Кодексу, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Суддя Чернюк Алла Юріївна