Справа № 821/263/14
Суддя: Дубровна В.А.
Дата ухвалення: 2014-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
___________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2014 р.м. ХерсонСправа № 821/263/14
Херсонський окружний адміністративний
суд у складі головуючої судді
Дубровної В.А., розглянувши в порядку
письмового провадження
адміністративну справу за позовом
Управління Пенсійного фонду України в
м. Каховці та Каховському районі
Херсонської області до Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та профзахворювань у м.
Каховці та Каховському районі
Херсонської області про стягнення
витрат, пов'язаних з виплатою допомоги
на поховання,

встановив:

Управління Пенсійного фонду України в
м. Каховці та Каховському районі
Херсонської області (далі - позивач,
УПФУ) звернулось до Херсонського
окружного адміністративного суду з
позовом до Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та профзахворювань у м.
Каховці та Каховському районі
Херсонської області (далі - відповідач,
Фонд), у якому просить стягнути витрати,
пов'язані з виплатою допомоги на
поховання гр .ОСОБА_1 за жовтень 2013 року
у сумі 302,37 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач
вказує про неправомірну відмову Фонду
щодо відшкодування суми допомоги на
поховання гр. ОСОБА_1, оскільки Фонд
зобов'язаний у встановленому
законодавством порядку своєчасно та в
повному обсязі відшкодовувати УПФУ
понесені витрати, пов'язані з виплатою
допомоги на поховання без встановлення
причинного зв'язку смерті потерпілого
з отриманим каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я. Оскільки
відповідачем не відшкодовано вказані
витрати у сумі 302,37 грн., тому позивач
просить їх стягнути в судовому порідку.

Відповідач надав письмові заперечення,
в яких зазначив, що обов'язок Фонду
щодо відшкодування понесених витрат на
поховання виникає у разі пов'язаності
смерті потерпілого із страховим
випадком державного соціального
страхування, тобто, в даному випадку, це
наявність причинного зв'язку смерті гр.
ОСОБА_1 з одержаним каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я за наслідками
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання, що повинно
підтверджуватись висновком
спеціального медичного закладу.
Відповідач вказує, що відсутність
такого висновку у позивача свідчить
про безпідставну вимогу щодо стягнення
вказаних сум витрат.

12 березня 2014 року позивач надав заяву
про розгляд справи без представника
УПФУ.

13 березня 2014 року представник
відповідача надав клопотання про
розгляд справи в порядку письмового
провадження.

Відповідно до ч. 4 ст. 122 КАС України
особа, яка бере участь у справі, має
право заявити клопотання про розгляд
справи за її відсутності. Якщо таке
клопотання заявили всі особи, які
беруть участь у справі, судовий розгляд
справи здійснюється в порядку
письмового провадження за наявними у
справі матеріалами.

Виходячи з вищевикладеного, суд вважає
за можливе розглянути адміністративну
справу в порядку письмового
провадження.

Дослідивши подані сторонами документи,
з'ясувавши фактичні обставини справи,
на яких ґрунтуються позовні вимоги та
заперечення сторін, оцінивши докази,
які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд приходить до висновку про
відмову в задоволенні позовних вимог
виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивачем було направлено на адресу
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та
профзахворювань у м. Каховці та
Каховському районі Херсонської
області акт щомісячної звірки витрат
по особових справах потерпілих, яким
виплачено пенсії по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання та пенсії у зв'язку з
втратою годувальника, який помер
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання за жовтень місяць 2013 року.

Даний акт звірки був підписаний Фондом
з розбіжностями на суму 302,37 грн., яка
складає суму витрат допомоги на
поховання по гр. ОСОБА_1 у розмірі 300,00
грн. та витрати на доставку допомоги на
поховання у сумі 2,37 грн., оскільки
смерть потерпілого не пов'язана із
страховим випадком державного
соціального страхування.

Позиція УПФУ полягає в тому, що для
виплати допомоги на поховання не
вимагається встановлення причинного
зв'язку смерті потерпілого з отриманим
каліцтвом чи ушкодженням здоров'я.

Суд не погоджується з вказаною
позицією позивача та вважає її
помилковою, виходячи з наступного.

Статтею 1 Основ законодавства України
про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від 14 січня 2008
року №16/98-ВР (далі - Основи) встановлено,
що загальнообов'язкове державне
соціальне страхування - це система
прав, обов'язків і гарантій, яка
передбачає надання соціального
захисту, що включає матеріальне
забезпечення громадян у разі хвороби,
повної, часткової або тимчасової
втрати працездатності, втрати
годувальна, безробіття з незалежних
від них обставин, а також у старості та
в інших випадках, передбачених законом,
за рахунок грошових фондів, що
формуються шляхом сплати страхових
внесків власником або уповноваженим
органом, громадянами, а також бюджетних
та інших джерел, передбачених законом.

Відповідно до статті 4 Основ залежно
від страхового випадку є такі види
загальнообов'язкового державного
соціального страхування: пенсійне
страхування; страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими поховання;
медичне страхування; страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності;
страхування на випадок безробіття;
інші види страхування, передбачені
законами України. Відносини, що
виникають за зазначеними у частині
першій цієї статті видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування, регулюються
окремими законами, прийнятими
відповідно до цих Основ.

Види соціальних послуг та
матеріального забезпечення за
загальнообов'язковим державним
соціальним страхуванням визначені у
статті 25 Основ. Усі види страхування,
крім медичного, включають в себе
допомогу на поховання. Так, зокрема, до
пенсійного страхування входить
допомога на поховання пенсіонерів; до
страхування у зв'язку з тимчасовою
втратою працездатності та витратами,
зумовленими похованням, - допомога на
поховання (крім поховання пенсіонерів,
безробітних та осіб, які померли від
нещасного випадку на виробництві); до
страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання - допомога на поховання
осіб, які померли внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання.

Пунктом 5 частини першої статті 24
Закону України від 23.09.1999 року №1105-XIV
"Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" (далі - Закон України
№1105-XIV) Фонд зобов'язано співпрацювати
з фондами з інших видів соціального
страхування у фінансуванні заходів,
пов'язаних з матеріальним
забезпеченням та наданням соціальних
послуг застрахованим, у кожному
конкретному випадку спільно приймаючи
рішення щодо того, хто з них братиме
участь у фінансуванні цих заходів.

У статті 21 цього Закону визначені
соціальні послуги та виплати, які
здійснюються та відшкодовуються
Фондом. Так, у разі настання страхового
випадку Фонд у встановленому законом
порядку має, зокрема, своєчасно та в
повному обсязі відшкодовувати шкоду,
заподіяну працівникові внаслідок
ушкодження його здоров'я або в разі
його смерті, виплачувати відповідні
кошти йому або особам, які перебували
на його утриманні; організовувати
поховання померлого, відшкодовувати
вартість пов'язаних з цим ритуальних
послуг відповідно до місцевих умов.

Відповідно до частини восьмої статті 34
Закону України №1105-XIV у разі смерті
потерпілого від нещасного випадку або
професійного захворювання витрати на
його поховання несе Фонд згідно з
порядком, визначеним Кабінетом
Міністрів України.

Порядок проведення витрат на поховання
у разі смерті потерпілого від
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання,
затверджений постановою Кабінету
Міністрів України від 11 липня 2001 року
№826, регулює питання відшкодування
Фондом таких витрат страхувальнику або
сім'ї застрахованого, чи іншій особі,
яка здійснювала поховання потерпілого,
на організацію поховання та пов'язаних
з цим ритуальних послуг. Витрати на
поховання провадяться у разі смерті
потерпілого, що настала за обставин, за
яких настає страховий випадок
державного соціального страхування
громадян від нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання, перелік яких наведено
Кабінетом Міністрів України (пункт 2
цього Порядку). Організація поховання
працівника, який загинув на
виробництві або помер у лікарні під час
лікування отриманої на виробництві
травми, проводиться страхувальником
(пункт 5 зазначеного Порядку).

Згідно з абзацом другим ч. 9 ст. 34 Закону
України №1105-XIV у разі смерті
потерпілого, який одержував страхові
виплати і не працював, розмір
відшкодування шкоди особам, зазначеним
у статті 33 цього Закону, визначається
виходячи із суми щомісячних страхових
виплат і пенсії, які одержував
потерпілий на день його смерті, з
відповідним коригуванням щомісячних
страхових виплат згідно із статтею 29
цього Закону. Причинний зв'язок смерті
потерпілого з одержаним каліцтвом або
іншим ушкодженням здоров'я має
підтверджуватися висновками
відповідних медичних закладів.

Зі змісту ч. 4 ст. 26 Основ, ч. 2 ст. 24 Закону
України №1105-XIV вбачається: якщо після
призначення застрахованій особі
матеріальної допомоги чи надання
соціальних послуг між страховиками
виник спір щодо понесених витрат,
виплата здійснюється страховиком, до
якого звернулася застрахована особа.
При цьому неналежний страховик має
право звернутися до належного
страховика та відшкодувати понесені
ним витрати.

Аналіз норм Закону України №1105-XIV, який
визначає правову основу, економічний
механізм та організаційну структуру
загальнообов'язкового державного
соціального страхування громадян від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, що призвели
до втрати працездатності або загибелі
застрахованих на виробництві осіб, та
зазначеного вище Порядку,
затвердженого на виконання частини
восьмої статті 34 цього Закону, дає
підстави вважати, що Фонд зобов'язаний
відшкодовувати виплачені іншими
страховиками суми допомоги на
поховання лише тих осіб, які померли
від нещасного випадку на виробництві
або професійного захворювання, тобто
за умови наявності причинного зв'язку
їх смерті з одержаним каліцтвом або
іншим ушкодженням здоров'я.

Слід зазначити також, що положення
пункту 4 Порядку, яким зобов'язано Фонд
відшкодовувати ПФУ витрати на допомогу
на поховання сім'ї померлого або особі,
яка здійснила поховання особи, котра
отримувала пенсію по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, суперечить положенням
Закону України №1105-XIV. Так, зокрема,
стаття 21 цього Закону пов'язує
виникнення такого обов'язку у Фонду зі
смертю працівника, а не з отриманням
померлим, який не працював, зазначеної
вище пенсії.

Застосовуючи зазначені норми
законодавства до даних обставин
справи, суд дійшов висновку, що
допомога на поховання відшкодовується
Фондом соціального страхування від
нещасних випадків тільки в разі
настання смерті за наслідками
отриманого нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, що підтверджується
висновками спеціальних медичних
закладів.

Вищевказана позиція суду узгоджується
з висновком Верховного Суду України
викладеним в рішенні по справі №21-108а13
від 23.04.2013 року. Згідно зі статтею 244-2
КАС України рішення Верховного Суду
України, прийняте за результатами
розгляду заяви про перегляд судового
рішення з мотивів неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права у подібних
правовідносинах, є обов'язковим для
всіх суб'єктів владних повноважень, які
застосовують у своїй діяльності
нормативно-правовий акт, що містить
зазначені норми права, та для всіх
судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність з рішенням Верховного
Суду України.

Обов'язок суду встановити дійсні
обставини справи при розгляді
адміністративного позову безвідносно
до позиції сторін випливає з
офіційного з'ясування обставин справи
як принципу адміністративного
судочинства, закріпленого нормами
статті 7, частин 4 та 5 ст. 11 КАС України.

З метою з'ясування дійсних обставин у
справі, ухвалою суду від 25.02.2014 року
було зобов'язано Управління Пенсійного
фонду України в м. Каховці та
Каховському районі Херсонської
області надати суду висновок
спеціального медичного закладу про
встановлення причинного зв'язку смерті
гр. ОСОБА_1 із одержаним ним трудовим
каліцтвом.

Відповіддю від 11.03.2014 року №1372/07 УПФУ
повідомило суд про відсутність такого
висновку, оскільки померлому гр. ОСОБА_1
розтин не робили.

Таким чином, позивачем підтверджено
відсутність доказу настання смерті гр.
ОСОБА_1 за наслідками отриманого
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання, що свідчить
про відсутність доказів пов'язаності
смерті потерпілого із страховим
випадком державного соціального
страхування.

Оцінивши докази, які є у справі за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні, суд прийшов до висновку,
що позовні вимоги є недоведеними та
належним чином не обґрунтовані, а
відтак у задоволенні позовних вимог
слід відмовити, оскільки в матеріалах
справи відсутні докази на
підтвердження причинного зв'язку
смерті із страховим випадком
державного соціального страхування.

Керуючись ст.ст. 71, 86, 122, 138, 158-163 КАС
України, -

постановив:

У задоволенні адміністративного
позову відмовити.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Одеського
апеляційного адміністративного суду
через суд першої інстанції шляхом
подачі апеляційної скарги в 10-денний
строк з дня її проголошення. В разі
складення постанови у повному обсязі
відповідно до ст. 160 КАС України, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Копія апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо вона не була подана у
встановлений строк. У разі подання
апеляційної скарги постанова, якщо її
не скасовано, набирає законної сили
після закінчення апеляційного
розгляду справи.

Суддя

Дубровна В.А.

кат. 10.2.2