Справа № 826/545/14
Суддя: Маруліна Л.О.
Дата ухвалення: 2014-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
03 березня 2014 року № 826/545/14
Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі головуючого судді
Маруліної Л.О., при секретарі судового
засідання Абросімову Є.О., розглянувши
у відкритому судовому засіданні
адміністративну справу
за позовомТовариства з обмеженою
відповідальністю «Алай»доДержавної
податкової інспекції у Святошинському
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві провизнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення від
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Алай» (далі -
позивач, ТОВ «Алай») звернулось до
Окружного адміністративного суду
міста Києва з позовом до Державної
податкової інспекції у Святошинському
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві (далі -
відповідач, ДПІ у Святошинському
районі ГУ Міндоходів у м. Києві) про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення від
зобов'язання 4 293,45 грн. та штрафних
санкцій 1072,76 грн.
Ухвалою Окружного адміністративного
суду м. Києва від 03.02.2014 р. відкрито
провадження у справі та призначено
судовий розгляд справи.
В судове засідання 03.03.2014 р.
представники сторін прибули.
На підставі ч. 3 ст. 160 Кодексу
адміністративного судочинства України
в судовому засіданні 03.03.2014 р.
проголошено вступну та резолютивну
частини постанови. Повний текст
складено і підписано 08.03.2014 р.
Позивач позов підтримує в повному
обсязі. Позовні вимоги вмотивовує тим,
що Державною податковою інспекцією у
Печерському районі ГУ Мнідоходів у
місті Києві на підставі хибних
висновків акту перевірки від 27.08.2013
року №17/17-50/35648326 дотримання ТОВ «Алай»
законодавства щодо укладення
трудового договору, оформлення
трудових відносин з працівниками
(найманими особами) прийнято податкове
повідомлення-рішення від 11.09.2013 року
необґрунтованими в частині та такими,
що підлягають скасуванню в частині
основного зобов'язання 4 293,45 грн. та
штрафних санкцій 1072,76 грн.
Відповідач проти позову заперечує,
вважає викладені в акті перевірки
висновки обґрунтованими та такими, що
підтверджуються встановленими в ході
позапланової перевірки обставинами.
Просить у задоволенні позовних вимог
відмовити в повному обсязі.
Дослідивши матеріали справи, Окружним
адміністративним судом міста Києва
встановлено, що в період з 13.08.2013 р. по
21.08.2013 р. відповідачем проведено
фактичну перевірку ТОВ «Алай» з питань
дотримання законодавства щодо
укладення трудових договорів,
оформлення трудових відносин з
працівниками (найманими особами) та
перевірки правильності обчислення і
своєчасності внесення до бюджету сум
податку на доходи фізичних осіб,
подання відомостей про нараховані та
виплачені фізичним особам суми доходів
і суми утриманих з них податків за
період з 01.01.2012 по 31.03.2013, за
результатами якої складено Акт
фактичної перевірки від 27.08.2013 року
№17/17-50/35648326 (далі по тексту - Акт
фактичної перевірки).
Зі змісту Акту фактичної перевірки
вбачається, що відповідачем, крім
іншого, на підставі письмових пояснень
слюсаря-інструментальника ТОВ «Алай»
ОСОБА_1 встановлено, що ОСОБА_1 у період
з 01.01.2013 по 31.06.2013 отримував заробітну
плату за місяць в розмірі 4000,00 грн.,
загальна сума отриманого фактичного
доходу - 12 000,00 грн., загальна сума
нарахованого доходу - 3946,24 грн.,
утримано ПДФО 224,19 грн., необхідно було
утримати та перерахувати до бюджету -
2117,64 грн. Таким чином, сума не
утриманого та не перерахованого до
бюджету держави податку на доходи
фізичних осіб склала - 1893,45 грн.
Відповідно до письмових пояснень
громадянина ОСОБА_3 з 04.12.2012 до 30.04.2013 він
працював слюсарем-інструментальником,
отримував фактично заробітну плату за
місяць в розмірі 4000,00 грн., загальна
сума фактично отриманого сукупного
доходу - 16 000,00 грн., при цьому з ним не
було укладеного трудового договору
відповідно до вимог чинного
законодавства. Сума ПДФО, яку необхідно
було утримати та перерахувати,
становить - 2400,00 грн.
Всього сума ПДФО, яку необхідно було
утримати та перерахувати, становить -
Відповідно до висновків Акту фактичної
перевірки встановлено порушення ТОВ
«Алай»: п. 167.1 ст. 167, п.п. 168.1.1 п. 168.1 ст. 168,
п.п. 169.2.2 п. 169.2 ст. 169, п. 171.1, п.п. «а» п. 171.2
ст. 171, п.п. «а» п. 176.2 ст. 176 Податкового
кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI
(зі змінами та доповненнями), що
призвело до заниження зобов'язань по
податку на доходи фізичних осіб у
загальній сумі 4621,72 грн.
На підставі Акту фактичної перевірки
відповідачем прийнято податкове
повідомлення-рішення від 11.09.2013 року
податкового зобов'язання по податку з
доходів фізичних осіб у розмірі 4621,72
грн. за основним платежем 1155,43 грн. по
сплаті штрафних санкцій.
Відповідно до розрахунку штрафних
санкцій по податку на доходи фізичних
осіб згідно п. 127.1 ст. 127 Податкового
кодексу України відповідачем
визначено суму штрафних (фінансових)
санкцій в розмірі 1155,43 грн.
Проаналізувавши матеріали справи, суд
вважає позовні вимоги обґрунтованими
та такими, що підлягають задоволенню,
виходячи з наступних підстав.
Статтею 9 Кодексу адміністративного
судочинства України встановлено, що
суд при вирішенні справи керується
принципом законності, відповідно до
якого органи державної влади, органи
місцевого самоврядування, їхні
посадові і службові особи зобов'язані
діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.
Згідно підпункту 20.1.4 пункту 20.1. статті
20 Податкового кодексу України
органи державної податкової служби
мають право проводити перевірки
платників податків (крім Національного
банку України) в порядку, встановленому
Підпунктом 20.1.6 пункту 20.1. статті 20
Податкового кодексу України визначено,
що органи державної податкової служби
для здійснення функцій, визначених
податковим законодавством, мають
право: отримувати безоплатно від
платників податків, у тому числі
благодійних та інших неприбуткових
організацій, у порядку, визначеному цим
Кодексом, інформацію, довідки, копії
документів (засвідчені підписом
платника податків або його посадовою
особою та скріплені печаткою (за
наявності) про фінансово-господарську
діяльність, отримувані доходи, видатки
платників податків та іншу інформацію,
пов'язану з обчисленням та сплатою
податків, дотриманням вимог іншого
законодавства, здійснення контролю за
яким покладено на органи державної
податкової служби, а також фінансову та
статистичну звітність, в порядку та на
підставах, визначених цим Кодексом.
Згідно підпункту 20.1.8 пункту 20.1. статті
20 Податкового кодексу України органи
державної податкової служби мають
право під час проведення перевірок
вивчати та перевіряти первинні
документи, які використовуються в
бухгалтерському та податковому обліку,
інші регістри, фінансову, статистичну
звітність, пов'язані з обчисленням і
сплатою податків та зборів, виконанням
вимог іншого законодавства, контроль
за дотриманням якого покладено на
органи державної податкової служби.
Перевіряючи юридичну та фактичну
обґрунтованість мотивів, які покладені
суб'єктом владних повноважень в основу
прийняття податкового
повідомлення-рішення про стягнення
суми зобов'язання на підставі акта
перевірки, на відповідність вимогам
частини 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд наголошує на наступному.
Згідно пункту 86.1. статті 86 Податкового
кодексу України результати перевірок
(крім камеральних) оформлюються у формі
акта або довідки, які підписуються
посадовими особами органу державної
податкової служби та платниками
податків або їх законними
представниками (у разі наявності). У
разі встановлення під час перевірки
порушень складається акт. Якщо такі
порушення відсутні, складається
Наказом Державної податкової
адміністрації України від 22 грудня 2010
року № 984, зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 12 січня
оформлення результатів документальних
перевірок з питань дотримання
податкового, валютного та іншого
законодавства (далі - Порядок №984).
Підпунктом 5.1 пункту 5 розділу ІІ
Порядку №984 визначено, що результати
документальної перевірки дотримання
податкового законодавства групуються
за окремими видами податків і зборів та
у розрізі податкових періодів. В цій
частині акта (довідки) перевірки
відображаються задекларовані
платником податків у податковій та
іншій звітності показники, результати
перевірки цих показників та робиться
відповідний запис щодо встановлення
або невстановлення порушень. При цьому
до акта (довідки) перевірки додаються
відповідні аналітичні таблиці.
При цьому відповідно до вимог
підпункту 5.2 пункту 5 розділу ІІ Порядку
№984 визначено, що у встановлення
перевіркою порушень податкового
законодавства за кожним відображеним в
акті фактом порушення необхідно,
зокрема: чітко викласти зміст
порушення з посиланням на конкретні
пункти і статті законодавчих актів, що
порушені платником податків, зазначити
період (місяць, квартал, рік)
фінансово-господарської діяльності
платника податків та господарську
операцію, в результаті якої здійснено
це порушення, при цьому додати до акта
письмові пояснення посадових осіб
платника податків або його законних
представників щодо встановлених
порушень; зазначити первинні
документи, на підставі яких вчинено
записи у податковому та
бухгалтерському обліку, навести
регістри бухгалтерського обліку,
кореспонденцію рахунків операцій та
інші документи, пов'язані з обчисленням
і сплатою податків і зборів, та докази,
що підтверджують наявність факту
порушення; у разі відсутності
первинних документів або ненадання для
перевірки первинних та інших
документів, що підтверджують факт
порушення, зазначити перелік цих
Окрім того, пунктом 6 Порядку №984
визначено, що факти виявлених порушень
податкового, валютного та іншого
законодавства, контроль за дотриманням
якого покладено на органи державної
податкової служби, викладаються в акті
перевірки чітко об'єктивно та в повній
мірі із посиланням на первинні або інші
документи, які зафіксовані в
бухгалтерському та податковому обліку,
що підтверджують наявність зазначених
Відповідно до положень статті 3 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні» -
бухгалтерський облік є обов'язковим
видом обліку, який ведеться
підприємством. Фінансова, податкова,
статистична та інші види звітності, що
використовують грошовий вимірник,
ґрунтуються на даних бухгалтерського
Статтею 9 вищезазначеного Закону
встановлено, що підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій (на яких ґрунтується і
податкова звітність) - є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.
Первинні та зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.
З огляду на вищезазначені положення
Порядку №984 та Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні», суд приходить до
висновку, що підставою для податкового
обліку господарських операцій є
належним чином оформлені документи
бухгалтерського обліку.
Таким чином, при складенні
відповідного висновку та відображенні
його в подальшому в акті перевірки - не
допускається відображення
суб'єктивних припущень та висновків
щодо дій посадових осіб суб'єкта
господарювання, які не підтверджені
належними первинними документами, на
підставі яких вчинено записи у
податковому та бухгалтерському обліку.
При цьому, з огляду на вищезазначені
положення Порядку №984 та Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні», суд
приходить до висновку, що норми діючого
законодавства з питань оподаткування
не передбачають права податкового
органу на відображення у актах
перевірок необґрунтованих та
непідтверджених даних, а відтак, і на
донарахування податків лише зі слів
фізичних осіб, як усних, так і у
письмовому вигляді, без підтвердження
викладених фактів первинними
документами платника податків.
В Акті фактичної перевірки, на підставі
якого прийняте оскаржуване податкове
повідомлення-рішення, відображено
дані, що містяться у відомостях про
нарахування заробітної плати
працівникам, які перебували у трудових
відносинах з позивачем (ОСОБА_1 - згідно
наказу про прийняття на роботу № 108-к
від 26.11.2012 року), дані про суми
заробітку, які належали до виплати
громадянам, а також суми утриманого
податку з доходів фізичних осіб, які
працювали у перевірений період у
Зі змісту Акту фактичної перевірки
слідує, що висновок податкового органу
про порушення позивачем вимог
податкового законодавства щодо
правильності обчислення та
своєчасності внесення до бюджету сум
податку з доходів фізичних осіб за
перевірений період ґрунтуються
виключно на інших відомостях, які також
відображені в даному акті, -
поясненнях громадян ОСОБА_1 від 19.08.2013
та ОСОБА_3 від 04.09.2013.
При цьому, дослідивши надані сторонами
письмові докази, суд встановив, що
висновок відповідача про порушення ТОВ
«Алай» податкового законодавства
шляхом неоподаткування доходу
працівників та заниження податку з
доходів фізичних осіб, а в подальшому -
донарахування позивачу податку та
застосування штрафних (фінансових)
санкцій, який зроблений лише за
результатом співставлень та
встановлених розбіжностей між
поясненнями вищезазначених громадян
та відомостями, отриманими від ТОВ
«Алай», - є необґрунтованим, оскільки
жодним первинним документом
достовірність заниження ТОВ «Алай»
податку з доходів фізичних осіб за
спірний період, а саме: із заробітної
плати громадян, пояснення від яких
отримані податковим органом, - не
Водночас, вищезазначені письмові
пояснення громадян, на підставі яких
відповідач дійшов висновку про
заниження податку з доходів фізичних
осіб, не є первинними документами, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій та можуть
свідчити про допущення порушень
податкового законодавства ані у
розумінні Порядку №984, ані у розумінні
Закону України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Статтею 83 Податкового кодексу України
визначено перелік матеріалів, які є
підставами для висновків під час
проведення перевірок, це - документи,
визначені цим Кодексом, податкова
інформація, експертні висновки, судові
рішення, інші матеріали, отримані в
порядку та у спосіб, передбачені цим
Кодексом або іншими законами, контроль
за дотриманням яких покладений на
органи державної податкової служби.

Слід зазначити, що Податковим кодексом
України чітко встановлено перелік
документів, необхідний для їх ведення в
цілях оподаткування.

Так, згідно з пунктом 44.1 статті 44
Податкового кодексу України для цілей
оподаткування платники податків
зобов'язані вести облік доходів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством.

При цьому платникам податків
забороняється формування показників
податкової звітності, митних
декларацій на підставі даних, не
підтверджених документами, що
визначені абзацом першим пункту 44.1
статті 44 Кодексу.

Таким чином, пояснення зазначених вище
громадян, на підставі яких відповідач
дійшов висновку про заниження податку
з доходів фізичних осіб, не можуть
свідчити про допущення порушень
податкового законодавства в розумінні
статті 83 Податкового кодексу України.

Відтак, зазначені паперові носії
інформації (пояснення громадян) не
можна вважати належними і допустимими
доказами податкового правопорушення,
оскільки твердження вказаних осіб про
перебування в трудових відносинах з
ТОВ «Алай», а також про нарахування та
(чи) виплату їм необлікованого
заробітку не підкріплено та не
підтверджено жодними належними
первинними бухгалтерськими чи іншими
фінансово-господарськими документами.

Суд звертає увагу на те, що дії стосовно
перевірки встановлення фактів виплат
заробітної плати в «конвертах»,
виявлення працівників, трудові
відносини з якими не оформлено
належним чином, утримання податку з
доходів фізичних осіб не було
здійснено податковим органом при
перевірці позивача у відповідності з
приписами пунктів 3-6 Розділу ІІ
«Рекомендації щодо дій при
встановленні фактів виплат заробітної
плати в "конвертах", оформлення з
найманими працівниками офіційно
трудових відносин» Методичних
рекомендацій ДПА України від 01.04.2010 №
6584/7/23-4017/199.

Так, зокрема, пунктом 4 Розділу ІІ
«Рекомендації щодо дій при
встановленні фактів виплат заробітної
плати в "конвертах", оформлення з
найманими працівниками офіційно
трудових відносин» Методичних
рекомендацій ДПА України від 01.04.2010 №
6584/7/23-4017/199 встановлено, що з метою
визначення повноти нарахування
заробітної плати, а також повноти
декларування податку з доходів
фізичних осіб в обов'язковому порядку
необхідно провести порівняльний
аналіз даних бухгалтерського та
податкового обліку, що стосуються
фонду оплати труда, розміру заробітної
плати, чисельності працівників та
здійснити такі дії, зокрема: провести
аналіз показників: розмір окладу
(ставки), зазначеного у штатному
розписі, трудових договорах
(контрактах, угодах) з законодавчо
встановленим розміром мінімальної
заробітної плати, а також з фактично
нарахованим та виплаченим розміром
заробітної плати, зазначеним у
розрахункових та платіжних відомостях.
У разі встановлення фактів
невідповідності нарахованої та
виплаченої заробітної плати разом із
залученими працівниками податкової
міліції провести опитування найманих
працівників щодо причин
невідповідності або щодо фактичного
розміру отриманої ними заробітної
плати.

Суд також звертає увагу, що письмові
пояснення громадянина ОСОБА_3 було
отримано податковим органом вже після
складення Акту фактичної перевірки - 04
вересня 2013 р.

Однак, жодне з цих пояснень не було
отримано податковим органом як таке, що
відбиралось вже за фактом
невідповідності нарахованої та
виплаченої заробітної плати та із
відповідним залученням працівників
податкової міліції.

Так само ні в ході проведення
перевірки, ні станом на момент
винесення оскаржуваного податкового
повідомлення-рішення відповідачем не
було отримано будь-яких інших
додаткових документальних доказів, які
б підтверджували пояснення вказаних
осіб, та які б дійсно свідчили про
виплату ТОВ «Алай» заробітної плати в
«конвертах», а також нарахування
заробітної плати в іншому розмірі, аніж
вказано у документах його
бухгалтерського обліку, та які б,
відповідно доказували наявність
документально підтверджених фактів
порушення відповідачем вимог
трудового та податкового
законодавства, а відтак,
підтверджували б і висновок
податкового органу про заниження
позивачем податку з доходів фізичних
осіб.

Не надано таких документів в
підтвердження висновків відповідача і
в ході розгляду даної справи судом.

Слід також зазначити, що згідно з
підпунктом 162.1.3. статті 162 Податкового
кодексу України платником податку на
доходи фізичних осіб є податковий
агент.

Пунктом 14.1.180. статті 14 Податкового
кодексу України передбачено, що,
податковий агент щодо податку з
доходів фізичних осіб - це юридична
особа (її філії, відділення, інший
відокремлений підрозділ), самозайнята
особа, представництво нерезидента -
юридичної особи, які незалежно від
організаційно-правового статусу та
способу оподаткування іншими
податками та/або форми нарахування
(виплати, надання) доходу (у грошовій
або не грошовій формі) зобов'язані
нараховувати, утримувати та сплачувати
податок, передбачений розділом IV цього
Кодексу, до бюджету від імені та за
рахунок фізичної особи з доходів, що
виплачуються такій особі, вести
податковий облік, подавати податкову
звітність податковим органам та нести
відповідальність за порушення його
норм в порядку, передбаченому статтею 18
та розділом IV цього Кодексу.

Відповідно до підпункту 163.1.1 пункту 163.1
статті 163 Податкового кодексу України
об'єктом оподаткування резидента по
податку з доходів фізичних осіб є
загальний місячний (річний)
оподатковуваний дохід.

Підпунктом 168.1.2. п. 168.1 ст. 168 Податкового
кодексу України встановлено, що
податок сплачується (перераховується)
до бюджету під час виплати
оподатковуваного доходу єдиним
платіжним документом. Банки приймають
платіжні документи на виплату доходу
лише за умови одночасного подання
розрахункового документа на
перерахування цього податку до
бюджету. Підпунктом 168.1.1. пункту 168.1.
статті 168 Податкового кодексу України
встановлено, що податковий агент, який
нараховує (виплачує, надає)
оподатковуваний дохід на користь
платника податку, зобов'язаний
утримувати податок із суми такого
доходу за його рахунок, використовуючи
ставку податку, визначену в статті 167
цього Кодексу.

Згідно з пунктом 57.1 статті 57
Податкового кодексу України платник
податків зобов'язаний самостійно
сплатити суму податкового
зобов'язання, зазначену у поданій ним
податковій декларації, протягом 10
календарних днів, що настають за
останнім днем відповідного граничного
строку, передбаченого цим Кодексом для
подання податкової декларації, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.

Податковий агент зобов'язаний сплатити
суму податкового зобов'язання (суму
нарахованого (утриманого) податку),
самостійно визначеного ним з доходу, що
виплачується на користь платника
податку - фізичної особи та за рахунок
такої виплати, у строки, передбачені
цим Кодексом.

Таким чином, виходячи з системного
тлумачення зазначених норм, відповідач
був зобов'язаний утримувати та
перераховувати до бюджету податок з
доходів фізичних осіб з заробітної
плати, нарахованої (виплаченої,
наданої) найманим працівникам.

Як видно з матеріалів справи, у
правовідносинах позивача та його
працівника ОСОБА_1 позивач виступав як
податковий агент та у виконання вимог
Податкового кодексу України
нараховував, отримував та сплачував
податок з доходів фізичних осіб.

Отже, розглядаючи дану справу, суд
приходить до висновку, що не взявши до
уваги офіційних первинних
бухгалтерських документів ТОВ «Алай»,
податкової звітності, відомостей про
нарахування зарплати, які мали
обов'язково бути прийняті до уваги та
належним чином відображені в акті
перевірки, а в подальшому слугувати
належними доказами при складанні
висновку, - податковий орган
необґрунтовано посилався як на
підставу для висновку в акті перевірки
про виплату відповідачем
необлікованих доходів у вигляді
заробітної плати лише на пояснення
осіб, які, за їх твердженнями, працювали
у ТОВ «Алай» та отримували на вказаному
підприємстві заробітну плату, які, як
вже було зазначено вище, не можуть бути
визнані судом належними доказами для
подальшого прийняття рішення
позивачем (суб'єктом владних
повноважень), оскільки жодними
належними та допустимими доказами
здійснення фактичної виплати
заробітної плати «в конвертах» у ТОВ
«Алай», на яку посилається податковий
орган, - не підтверджують.

Натомість, як вже було зазначено,
податковий орган обмежився лише
співставленням пояснень осіб, які лише
стверджували, що вони працювали у ТОВ
«Алай», з даними первинного обліку
платника податків, що не є достатнім
для визначення грошового зобов'язання.

З огляду на зазначене, - правові
підстави для оподаткування
відповідачем таких коштів - відсутні,
так само як відсутній і обов'язок щодо
перерахування податку на доходи
фізичних осіб до бюджету у розмірі,
визначеному податковим органом.

Згідно з приписами підпунктів 21.1.1, 21.1.2,
21.1.4 пункту 21.1 статті 21 Податкового
кодексу України, посадові особи
контролюючих органів зобов'язані
дотримуватися Конституції України та
діяти виключно у відповідності з цим
Кодексом та іншими законами України,
іншими нормативними актами;
забезпечувати сумлінне виконання
покладених на контролюючі органи
функцій; не допускати порушень прав та
охоронюваних законом інтересів
громадян, підприємств, установ,
організацій.

Згідно з положеннями статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
-кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

З огляду на припис наведеної норми
процесуального права при розгляді
судом спору щодо правомірності рішення
органу державної податкової служби,
яким платнику податків донараховані
податкові зобов'язання презюмується
добросовісність платника податків,
якщо зазначеним органом не доведено
інше.

Таким чином, відповідачем під час
розгляду даної справи не надано
доказів, які б підтверджують
обґрунтованість та об'єктивність
висновку податкового органу за
наслідками здійснення перевірки ТОВ
«Алай», а також доказів, які
підтверджують наявність фактів, що
свідчать про порушення позивачем вимог
чинного податкового законодавства,
дійсності нарахування чи виплати
необлікованих доходів у вигляді
заробітної плати працівникам, та
заниження податку з доходів фізичних
осіб.

З огляду на зазначене, судом у ході
розгляду справи було визнано
необґрунтованим клопотання
відповідача про необхідність допиту у
якості свідків громадян ОСОБА_1 та
ОСОБА_3, оскільки, окрім їх власноручних
письмових пояснень, відповідач не
надав суду жодних інших доказів на
підтвердження існування трудових
правовідносин між вказаними особами та
позивачем, виплати заробітної плати «в
конвертах», а також доказів
неутримання та неперерахування до
бюджету податку з доходу вказаних осіб,
які в даному випадку повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування (про них вже зазначалось
вище - первинні або інші документи, які
зафіксовані в бухгалтерському та
податковому обліку, що підтверджують
наявність зазначених фактів), та які не
можуть підтверджуватись ніякими
іншими засобами доказування. Тобто,
пояснення вказаних осіб, у разі їх
допиту, - були б недопустимими у
розумінні статті 70 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Крім того, суд звертає увагу на те, що
ОСОБА_1 не звертався до правоохоронних
органів щодо праці на підприємстві без
належного оформлення трудових
відносин.

Враховуючи все вищевикладене, суд
встановив, що у відповідача були
відсутні законодавчі підстави для
прийняття податкового
повідомлення-рішення на підставі
висновку, викладеному в Акті фактичної
перевірки, в якому містились
необґрунтовані висновки про допущені
ТОВ «Алай» порушення вимог трудового
та податкового законодавства.

За таких підстав суд приходить до
висновку, що податкове
повідомлення-рішення ДПІ у
Святошинському районі ГУ Міндоходів м.
Києва від 11.09.2013 року №0 є
протиправним та підлягає скасуванню в
частині.

Відповідно до частини першої статті 94
Кодексу адміністративного судочинства
України якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України.

Керуючись ст.ст.2-15, 17-18, 33-35, 41-42, 47-51, 56-59,
69-71, 79, 86, 87, 94, 99, 104-107, 110-111,112, 121, 122-143, 151-154,
158, 162, 163, 167, 185-186, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Позов Товариства з обмеженою
відповідальністю «Алай» до Державної
податкової інспекції у Святошинському
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві про визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення від
11.09.2013 року №0 в частині -
задовольнити.

Скасувати податкове
повідомлення-рішення Державної
податкової інспекції у Святощинському
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві від 11.09.2013 року
№0 в частині основного
зобов'язання 4 293,45 грн. та штрафних
санкцій 1072,76 грн.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю «Алай» витрати по
сплаті судового збору у розмірі 182 грн.
70 коп.

Покласти на відповідний підрозділ
Державної казначейської служби
України виконання постанови суду в
частині стягнення судових витрат за
рахунок бюджетних асигнувань
Державної податкової інспекції у
Святошинському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві.

Постанова набирає законної сили згідно
ст. 254 Кодексу адміністративного
судочинства України та може бути
оскаржена до суду апеляційної
інстанції за правилами, встановленими
ст. ст. 185 -187 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Суддя
Л.О. Маруліна