Справа № 823/3216/13-а
Суддя: Коротких А. Ю.
Дата ухвалення: 2014-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 823/3216/13-а (у 3-х томах)
Головуючий у 1-й інстанції: Тимошенко
Суддя-доповідач:
У Х В А Л А

Іменем України

13 березня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

Головуючого судді:
Коротких А.Ю.,

суддів:
Ганечко О.М.,

Літвіної Н.М.,

розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу за
апеляційною скаргою товариства з
обмеженою відповідальністю
«Черкасибудсервіс» на постанову
Черкаського окружного
адміністративного суду від 14 листопада
2013 року у справі за адміністративним
позовом товариства з обмеженою
відповідальністю «Черкасибудсервіс»
до державної податкової інспекції у м.
Черкасах Головного управління
Міндоходів у Черкаській області про
визнання протиправним та скасування
податкових повідомлень-рішень, -

В С
Т А Н О В И В :

Постановою Черкаського окружного
адміністративного суду від 14 листопада
2013 року в задоволенні позову
відмовлено повністю.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням,
товариство з обмеженою
відповідальністю «Черкасибудсервіс»
подало апеляційну скаргу, в якій
просить суд апеляційної інстанції
скасувати постанову суду першої
інстанції та ухвалити нову, якою позов
задовольнити повністю. Свої вимоги
апелянт аргументує тим, що судом першої
інстанції були неповно з'ясовані всі
обставини, що мали суттєве значення для
вирішення справи та допущені порушення
норм матеріального права.

13 березня 2014 року від товариства з
обмеженою відповідальністю
«Черкасибудсервіс» надійшло
клопотання про відкладення розгляду
справи на іншу дату та час, у зв'язку з
неможливістю з'явитися до суду. Доказів
неможливості неявки до суду апелянтом
не надано, а тому враховуючи, що сторони
були належним чином повідомлені про
дату, час і місце судового засідання та
положення ст. 197 КАС України, колегія
суддів приходить до висновку про
можливість розгляду справи у порядку
письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи, колегія
суддів дійшла висновку, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Податковим органом було проведено
документальну невиїзну перевірку
позивача з питань дотримання вимог
податкового, валютного та іншого
законодавства по взаємовідносинах з
ТОВ «Бізнесальянс» за квітень, серпень
2010 року, з ПП «Т-Груп» за травень-липень
та вересень 2010 року, з ПП «Артбуд
Вектор» за липень 2011 року.

За результатами вказаної перевірки
податковим органом складено акт №
209/22-14/36785233 від 24.05.2013 року, яким
встановлено порушення п. 5.1, п.п. 5.2.1 п. 5.2,
п.п. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»,
порушення п.138.1 ст.138 Податкового
кодексу України, в результаті чого
занижено податок на прибуток на
загальну суму 71522,40 грн., в тому числі за
ІІІ-й квартал 2010 року на суму 10096,50 грн.,
за ІV-й квартал 2010 року на суму 136124 грн.

Також встановлено порушення позивачем
п. 1.7 ст. 1, п.п. 7.4.1, п.п. 7.4.5 п. 7.4, п.п. 7.5.1 п.
7.5 ст. 7 Закону України «Про податок на
додану вартість», порушення п. 198.6 ст.198,
п.200.1, п.200.2 ст. 200 Податкового кодексу
України, в результаті чого занижено
податок на додану вартість на загальну
суму 109994 грн.

На підставі акту перевірки було
винесено податкові-повідомлення
рішення від 04.06.2013 року: 1) № , яким
позивачу збільшено розмір грошового
зобов'язання з податку на прибуток на
загальну суму 166217,25 грн.; 2) № , яким
позивачу збільшеного зобов'язання з
податку на додану вартість на загальну
суму 137493 грн.

Судом першої інстанції встановлено, що
позивач мав відносини з ТОВ
«Бізнесяльнс», ПП «Т-Груп», ПП «Артбуд
Вектор».

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
позивачем не доведено можливість
правомірного формування податкових
вигод за спірними операціями та не
доведено підстав для формування
господарських операцій з
контрагентами.

Колегія суддів підтримує дану позицію,
виходячи з наступного.

Підпунктом 7.7.1 п. 7.7 статті 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість» від 03.04.1997 року № 168/97-ВР (далі
- Закон № 168/97-ВР) передбачено, що сума
податку, що підлягає сплаті
(перерахуванню) до бюджету або
бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
податкового періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
податкового періоду. При позитивному
значенні суми, розрахованої згідно з
підпунктом 7.7.1 цього пункту, така сума
підлягає сплаті (перерахуванню) до
бюджету у строки, встановлені законом
для відповідного податкового періоду.
При від'ємному значенні суми,
розрахованої згідно з підпунктом 7.7.1
цього пункту, така сума враховується у
зменшення суми податкового боргу з
цього податку, що виник за попередні
податкові періоди (у тому числі
розстроченого або відстроченого
відповідно до закону), а при його
відсутності - зараховується до складу
податкового кредиту наступного
податкового періоду.

В силу положень п.п. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону
№ 168/97-ВР, не підлягають включенню до
складу податкового кредиту суми
сплаченого (нарахованого) податку у
зв'язку з придбанням товарів (послуг),
не підтверджені податковими
накладними чи митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
підпунктом 7.2.6 цього пункту). У разі
коли на момент перевірки платника
податку органом державної податкової
служби суми податку, попередньо
включені до складу податкового
кредиту, залишаються не підтвердженими
зазначеними цим підпунктом
документами, платник податку несе
відповідальність у вигляді фінансових
санкцій, установлених законодавством,
нарахованих на суму податкового
кредиту, не підтверджену зазначеними
цим підпунктом документами.

Із системного аналізу положень п. 1.7 ст.
1, п.п. 7.2.3, 7.2.8, 7.4.1, та 7.4.5 ст. 7 Закону №
168/97-ВР вбачається, що формування
податкового кредиту є правом платника
податку щодо зменшення податкових
зобов'язань звітного періоду, яке
виникає виключно за наявності
податкових накладних. Закон забороняє
включення до податкового кредиту сум
податку на додану вартість, сплачених у
складі ціни придбання товарів (робіт,
послуг), якщо ці суми не підтверджені
податковими накладними та передбачає
відповідальність платника податків за
порушення цих вимог у вигляді
фінансових санкцій.

Відповідно до вимог п.п. 7.2.4 пункту 7.2 ст.
7 Закону № 168/97-ВР, право на нарахування
податку та складання податкових
накладних надається виключно особам,
зареєстрованим як платники податку у
порядку, передбаченому статтею 9 цього
Закону.

Відповідно до п.п. 5.2.1. п.5.2, п.п 5.3.9. п.5.3, п.
5.9 ст. 5 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»
до складу валових витрат включаються
суми будь-яких витрат, сплачених
(нарахованих) протягом звітного
періоду у зв'язку з підготовкою,
організацією, веденням виробництва,
продажем продукції (робіт, послуг) і
охороною праці, у тому числі витрати з
придбання електричної енергії
(включаючи реактивну), з урахуванням
обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7
статті 5 вказаного Закону.

Відповідно до ч. 4 п.п. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5
Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств» не належать до
складу валових витрат будь-які витрати,
не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення податкового обліку.

Стаття 11 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»
не встановлює вимог до форми чи виду
документів, які були б належні для
цілей податкового обліку, тобто були би
обов'язковими для підтвердження
віднесення певних витрат до складу
валових витрат.

Аналогічні положення вищезазначених
норм місяться в Податковому кодексі
України.

Згідно з абзацом 11 статті 1 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні»,
первинний документ - документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення.

Судом першої інстанції правильно
встановлено, що необхідними та
достатніми підставами для включення
позивачем до складу податкового
кредиту відповідних сум податку на
додану вартість є або придбання ним
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності, або сплата чи нарахування
сум податку на додану вартість у
зв'язку з таким придбанням.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції,
вироком Соснівського районного суду м.
Черкаси від 05.07.2012 року встановлено, що
Рудніцьким Д.М. (директор, бухгалтер та
засновник ПП «Т-Груп»), Жабоєдовим Д.С.
укладались нікчемні (недійсні)
цивільно-правові відносини щодо
безтоварних операцій, спрямованих на
надання податкової вигоди для третіх
осіб, готувалась реєстраційна
документація щодо новостворених та
придбаних фіктивних підприємств, а
також податкова звітність із внесенням
до документів завідомо неправдивих
відомостей щодо господарської
діяльності юридичних осіб і підписів
від імені номінальних директорів.

На підставі викладеного, колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції про те, що надані
позивачем докази, а саме:
рахунки-фактури з
фінансово-господарських
взаємовідносин з контрагентами,
видаткові, податкові накладні, акти
виконаних робіт, є неналежними,
оскільки належним чином оформлені
документи не дають підстав для
формування валових витрат та для
нарахування податкового кредиту при
наявності фактів, що ставлять під
сумнів реальність наданих послуг.

За відсутності інших достатніх та
належних доказів, які б підтверджували
реальне здійснення господарських
операцій, на підставі яких сформовані
валові витрати та податковий кредит за
спірними господарськими операціями,
самі по собі податкові накладні не
підтверджують право позивача на їх
формування.

В інформаційному листі Вищого
адміністративного суду України від
02.06.2011 року № 742/11/13-11 зазначено, що з
метою встановлення факту здійснення
господарської операції, формування
витрат для цілей визначення об'єкта
оподаткування податком на прибуток
підприємства або податкового кредиту з
податку на додану вартість належить
з'ясувати, зокрема, такі обставини: рух
активів у процесі здійснення
господарської операції; установлення
спеціальної податкової
правосуб'єктності учасників
господарської операції та
установлення зв'язку між фактом
придбання товарів (послуг), спорудження
основних фондів, імпортом товарів
(послуг), понесенням інших витрат і
господарською діяльністю платника
податку.

З огляду на викладене, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про те, що оскаржувані
податкові повідомлення-рішення є
обґрунтованими та правомірними.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду першої інстанції не спростовують,
а тому колегія суддів вважає висновки
суду першої інстанції обґрунтованими.

Судом першої інстанції правильно
встановлено обставини справи та
ухвалено рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
а тому, у відповідності до ст. 200 КАС
України, суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову суду - без
змін.

Керуючись ст. ст. 160, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС
України, суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю
«Черкасибудсервіс» залишити без
задоволення, а постанову Черкаського
окружного адміністративного суду від 14
листопада 2013 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили у порядку,
визначеному ст. 254 КАС України, але може
бути оскаржена до Вищого
адміністративного суду України в
порядок і строки, визначені ст.212 КАС
України.

Головуючий суддя:
Коротких А.Ю.

Судді:
Ганечко О.М.

Літвіна Н.М.

.

Головуючий суддя
Коротких А. Ю.

Судді:
Ганечко О.М.

Літвіна Н. М.