Справа № 803/1086/13а
Суддя: Дякович В.П.
Дата ухвалення: 2014-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2014 р.
Справа № 876/9121/13

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді:
Дяковича В.П.,

суддів:
Іщук Л.П., Онишкевича Т.В.,

з участю секретаря судового засідання:
Луки Х.М.,

представника позивача
ОСОБА_1,

представника відповідача
ОСОБА_2,

розглянувши в відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
Луцької об'єднаної державної
податкової інспекції у Волинській
області (правонаступником якої є
Луцька об'єднана державна податкова
інспекція Головного управління
Міндоходів у Волинській області) на
постанову Волинського окружного
адміністративного суду України від 23
травня 2013 року у справі №803/1086/13-а за
позовом фізичної особи-підприємця
ОСОБА_3 до Луцької об'єднаної державної
податкової інспекції у Волинській
області (правонаступником якої є
Луцька об'єднана державна податкова
інспекція Головного управління
Міндоходів у Волинській області) про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

13 травня 2013 року фізична
особа-підприємець ОСОБА_3 звернулася до
суду з адміністративним позовом, у
якому просила визнати не чинним
податкове повідомлення-рішення №
від 26 квітня 2013 року про збільшення
суми грошового зобов'язання по податку
на додану вартість в сумі 16 667 грн., та
штрафних (фінансових) санкцій в сумі 4
166,75 грн., всього 20 833,75 грн..

Постановою Волинського окружного
адміністративного суду України від 23
травня 2013 року позов задоволено:
визнано протиправним та скасовано
податкове повідомлення-рішення
Луцької об'єднаної державної
податкової інспекції у Волинській
області від 26 квітня 2013 року №.

Луцька об'єднана державна податкова
інспекція постанову суду першої
інстанції оскаржила, подала апеляційну
скаргу, зазначивши, що оскаржувана
постанова винесена з порушенням норм
матеріального та процесуального права.
Просить постанову суду скасувати та
прийняти нову, якою в позові відмовити
повністю.

В обгрунтування апеляційної карги
вказує те, що відповідно до п. 6 Правил
державної реєстрації та обліку
автомобілів, автобусів, а також
самохідних машин, сконструйованих на
шасі автомобілів, мотоциклів усіх
типів, марок моделей, причепів,
напівпричепів та мотоколясок,
затверджених постановою Кабінету
Міністрів України №1388 від 07 вересня 1998
року встановлено, що транспортні
засоби реєструються за юридичними та
фізичними особами. Таким чином, до
податкового кредиту приватного
підприємця можливе включення податку
на додану вартість по транспортним
засобам, зареєстрованих лише на
суб'єкті господарювання (а не на
приватну особу) за умови використання
їх в оподатковуваних операціях. Отже,
аналізуючи вищеперераховані норми
законодавства відсутні підстави для
задоволення позовних вимог.

В судовому засіданні представник
позивача надав пояснення та заперечив
проти доводів апеляційної скарги, а
представник відповідача підтримав їх.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та
проаналізувавши доводи апеляційної
скарги, апеляційний суд приходить до
переконання, що подана апеляційна
скарга задоволенню не підлягає з таких
підстав.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що 16 січня 2007 року
ОСОБА_3 був зареєстрований як фізична
особа-підприємець виконавчим
комітетом Луцької міської ради
Волинської області, що підтверджується
свідоцтвом про державну реєстрацію
серія НОМЕР_3.

З 17 січня 2007 року перебуває на обліку у
Луцькій ОДПІ як платник податків, що
підтверджується довідкою від 17 січня
2007 року №126. З 26 січня 2007 року
зареєстрований як платник ПДВ, що
підтверджується свідоцтвом про
реєстрацію платником ПДВ від 26 січня 2007
року №100014940 серія НБ №053711.

Як вбачається з матеріалів справи, у
період з 04 квітня 2013 року по 10 квітня 2013
року старшим державним податковим
ревізором - інспектором відділу
податкового контролю фізичних осіб
управління оподаткування фізичних
осіб Луцької ОДПІ проведена
документальна позапланова виїзна
перевірка фізичної особи-підприємця
ОСОБА_3 за період з 01 грудня 2012 року по 31
грудня 2012 року, результати якої
оформлені актом від 12 квітня 2013 року
№1973/172/НОМЕР_1.

Під час перевірки інспекцією був
зафіксований факт порушення
підприємцем пунктів 198.3, 198.4 статті 198
Податкового кодексу України, а саме
заниження позитивного значення
декларації за грудень 2012 року (рядок 18)
в сумі 16 667,00 грн. та заниження ПДВ, що
підлягає сплаті до бюджету (рядок 25
декларації) на 16 667,00 грн.

Позивач 18 квітня 2013 року подав
заперечення на вищезазначений акт
перевірки, однак листом від 25 квітня 2013
року №2829/п/17.2 Луцька ОДПІ відмовила
підприємцю у його задоволенні.

На підставі висновків акту перевірки
Луцькою ОДПІ було прийнято податкове
повідомлення-рішення від 26 квітня 2013
року №, яким позивачу було
нараховане основне зобов'язання з ПДВ у
розмірі 16 667,00 грн. та штрафні санкції у
розмірі 4 166,75 грн. (25 % від нарахованої
суми).

Приймаючи оскаржуване
податкове-повідомлення рішення Луцька
ОДПІ дійшла висновку, що до складу
податкового кредиту приватного
підприємця можливе включення коштів,
які витрачені на придбання
транспортного засобу, що
зареєстрований лише на суб'єкт
господарювання (а не на приватну особу)
за умови його використання в
оподатковуваних операціях. Суд першої
інстанції прийшов до висновку про
помилковість тверджень ДПІ.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції з
наступних підстав.

Матеріалами справи підтверджено, що
згідно договору купівлі-продажу від 11
грудня 2012 року №07КП-12/12 позивач придбав
у Підприємства «Волиньавтомотосервіс»
сідельний тягач моделі MAN 18412 номер шасі
НОМЕР_4 вартістю 100 000,00 грн., з яких ПДВ
становить 16 666,67 грн..

Факт передачі вищезазначеного
транспортного засобу підтверджується
актом прийому-передачі від 19 грудня 2012
року, а також накладною №РН-0005234 від 19
грудня 2012 року, які підписані обома
сторонами договору (ст.26).

Підприємець повністю провів
розрахунки за придбаний транспортний
засіб, що підтверджується платіжним
дорученням №520 від 18 грудня 2012 року
(ст.29).

Судом встановлено, що для відображення
вищезазначеної операції у податковому
обліку Підприємством
«Волиньавтомотосервіс» позивачу було
видано податкову накладну від 18 грудня
2012 року №8318 на суму ПДВ 16 666,67 грн., на
підставі якої позивач сформував
податковий кредит у грудні 2012 року (ст.
30, 43-48).

Як вбачається з матеріалів справи,
сідельний тягач моделі MAN 18412 номер шасі
НОМЕР_4 був зареєстрований у Луцькому
ВРЕВ УДАІ УМВС України у Волинській
області на ОСОБА_3 за державним номером
НОМЕР_2, що підтверджується свідоцтвом
про державну реєстрацію даного
транспортного засобу серія НОМЕР_5 (ст.
41).

Твердження відповідача про те, що до
складу податкового кредиту приватного
підприємця можливе включення сум
податку на додану вартість по
транспортним засобам, зареєстрованим
лише на суб'єкта господарювання (а не на
приватну особу) за умови використання
їх в оподатковуваних операціях не
ґрунтуються на Законі, а тому судом до
уваги не береться з наступних підстав.

Відповідно до пункту 6 Правил державної
реєстрації та обліку автомобілів,
автобусів, а також самохідних машин,
сконструйованих на шасі автомобілів,
мотоциклів усіх типів, марок моделей,
причепів, напівпричепів та
мотоколясок, затверджених постановою
Кабінету Міністрів України №1388 від 7
вересня 1998 року, передбачено
реєстрацію транспортних засобів лише
за юридичними або фізичними особами,
тому у свідоцтвах про реєстрацію
транспортних засобів не може
зазначатися як їх власник фізична
особа-підприємець. При цьому,
неможливість державної реєстрації
транспортних засобів за фізичними
особами-підприємцями не позбавляє
права таких осіб на податковий кредит
по операціях з придбання транспортних
засобів, якщо були дотримані умови його
формування, визначені Податковим
кодексом України.

Статтею 2 Господарського Кодексу
України передбачено, що учасниками
відносин у сфері господарювання є
суб'єкти господарювання.

Відповідно до статті 55 Господарського
кодексу України суб'єктами
господарювання є зокрема громадяни
України, іноземці та особи без
громадянства, які здійснюють
господарську діяльність та
зареєстровані відповідно до закону як
підприємці.

З огляду на вищезазначені норми
законодавства суд зазначає, що до
податкового кредиту фізичних осіб -
суб'єктів господарювання,
зареєстрованих платниками податку на
додану вартість, можливе включення сум
податку на додану вартість,
нарахованих (сплачених) у зв'язку з
придбанням транспортних засобів, в
тому числі тягачів, за умови
використання таких транспортних
засобів в оподатковуваних операціях у
межах їх господарської діяльності та
наявності належним чином
документального оформлення та
підтвердження відповідних витрат і
відображення їх у бухгалтерському та
податковому обліку.

Загальний порядок формування
податкового кредиту з податку на
додану вартість як для юридичних осіб,
так і для фізичних осіб-підприємців,
зареєстрованих платниками ПДВ,
регламентується статтею 198 Податкового
кодексу України.

За змістом статті 198 Податкового
кодексу України основною умовою
формування податкового кредиту є
наявність податкової накладної та
використання придбаних товарів
(послуг) в господарській діяльності.

При цьому суд зазначає, що особливих
умов для формування податкового
кредиту фізичними особам-підприємцями,
які зареєстровані платниками ПДВ,
зокрема щодо обов'язкової реєстрації
права власності на майно як на
суб'єктів господарювання, Податковим
кодексом України не передбачено.

Як вбачається з довідки Луцької ОДПІ
від 23 січня 2013 року №116 основним видом
діяльності позивача згідно КВЕД-2010 є
49.41 «вантажний автомобільний
транспорт» (ст. 31).

Транспортний засіб MAN 18412 за державним
номером НОМЕР_2 використовується
підприємцем у його господарській
діяльності, що підтверджується
договором про надання
транспортно-експедиційних послуг від 10
січня 2011 року №30, договорами заявками
на транспортно-експедиторські послуги
перевезення вантажів від 05 квітня 2013
року, 09 квітня 2013 року, 24 квітня 2013 року,
26 квітня 2013 року, подорожніми листами
№030451 від 07 квітня 2013 року, №030452 від 11
квітня 2013 року, товарно-транспортними
накладними від 07 квітня 2013 року №,
від 11 квітня 2013 року №ФС-00002110, від 25
квітня 2013 року №803941992, від 27 квітня 2013
року № (ст. 49-59).

З урахуванням наведеного, суд
приходить висновку, що транспортний
засіб - сідельний тягач моделі MAN 18412
номер шасі НОМЕР_4 державний номер
НОМЕР_2 придбаний згідно договору від 11
грудня 2012 року №07КП-12/12
використовуються позивачем у його
господарській діяльності, а відтак є
всі наявні підстави для віднесення
коштів, витрачених на його придбання до
складу податкового кредиту.

Статтею 51 Цивільного кодексу України
встановлено, що до підприємницької
діяльності фізичних осіб
застосовуються нормативно-правові
акти, що регулюють підприємницьку
діяльність юридичних осіб, якщо інше не
встановлено законом або не випливає із
суті відносин.

Отже, неможливість державної
реєстрації транспортних засобів за
фізичними особами-підприємцями не
позбавляє права таких осіб на
податковий кредит по операціях з
придбання транспортних засобів (машин),
якщо були дотримані умови його
формування, визначені нормами
Податкового кодексу України.

Відтак, позивач у грудні 2012 року на
підставі податкової накладної від 18
грудня 2013 року №8318 правомірно
сформував податковий кредит у розмірі
16 666,67 грн. у зв'язку з придбанням
сідельного тягача моделі MAN 18412 номер
шасі НОМЕР_4, оскільки використовує цей
транспортний засіб у своїй
господарській діяльності та
зареєстрував його у встановленому
законодавством порядку в органах
Державної автомобільної інспекції.

З огляду на вищезазначене, оскільки
підприємець правомірно сформував
податковий кредит, тому у Луцької ОДПІ
були відсутні підстави для збільшення
позивачу основного зобов'язання з ПДВ
на 16 667,00 грн. та накладати штрафні
санкції у розмірі 4 166,75 грн.

Суд дійшов до висновку, що податкове
повідомлення-рішення від 26 квітня 2013
року № не відповідає вимогами
частини третьої статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Як визначено частиною третьої статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України, у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони: 1) на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; 2) з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано; 3)
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії); 4)
безсторонньо (неупереджено); 5)
добросовісно; 6) розсудливо; 7) з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи всім формам
дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); 9) з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; 10) своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Враховуючи вищенаведене, колегія
суддів погоджується з висновками суду
першої інстанції, що оскільки Луцька
об'єднана державна податкова інспекція
Волинської області Державної
податкової служби податковим
повідомленням-рішенням від 26 квітня 2013
року № неправомірно нарахувала
позивачу податкове зобов'язання з ПДВ у
розмірі 16 667,00 грн. за основним платежем,
та 4 166,75 грн. - за штрафними санкціями,
тому суд дійшов висновку, що позовні
вимоги підлягають до задоволення у
повному обсязі шляхом визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення від 26
квітня 2013 року №.

Частиною 2 статті 19 Конституції України
визначено, що органи державної влади,
до яких належать органи державної
податкової служби та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дір
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дій
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Отже, колегія суддів приходить до
переконання, що суд першої інстанції
дійшов до вірних висновків, приймаючи
рішення по суті спірних правовідносин.

Колегія суддів вважає, що доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновки суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст.160, 195, 196, п. 1 ч. 1 ст. 198,
ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. ст. 206, 254 КАС
України, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Луцької об'єднаної
державної податкової інспекції у
Волинській області (правонаступником
якої є Луцька об'єднана державна
податкова інспекція Головного
управління Міндоходів у Волинській
області) - залишити без задоволення, а
постанову Волинського окружного
адміністративного суду України від 23
травня 2013 року у справі №803/1086/13-а -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя В.П. Дякович

Судді Л.П. Іщук

Т.В. Онишкевич