Справа № К/9991/14752/12-С
Суддя: Штульман І.В.
Дата ухвалення: 2014-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"20" лютого 2014 р. м. Київ
К/9991/14752/12

Вищий адміністративний суд України в
складі колегії суддів:

головуючого:Штульман І.В.
(доповідач), суддів:Заїки М.М.,
Стародуба О.П., - провівши в порядку
касаційного провадження попередній
розгляд справи за позовом ОСОБА_4 до
Міністерства внутрішніх справ України
про визнання недійсним рішення, за
касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову
Київського апеляційного
адміністративного суду від 16 лютого 2012
року, -

в с т а н о в и в :

У травні 2011 року ОСОБА_4 звернувся в суд
з позовом до Міністерства внутрішніх
справ України про визнання недійсним
та скасування рішення від 28 квітня 2011
року № 6/1/3-В-657 про відмову визнати
учасником бойових дій, зобов'язання
відповідача визнати його учасником
бойових дій та видати відповідне
посвідчення.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
24 травня 2011 року позов ОСОБА_4
задоволено. Визнано недійсним та
скасовано рішення Міністерства
внутрішніх справ України від 28 квітня
2011 року № 6/1/3-В-657 про відмову визнати
позивача учасником бойових дій.
Зобов'язано Міністерство внутрішніх
справ України визнати позивача
учасником бойових дій та видати
посвідчення учасника бойових дій
установленого зразка. Судові витрати в
сумі 3,40 гривень присуджено на користь
ОСОБА_4 за рахунок Державного бюджету
України.

Постановою Київського апеляційного
адміністративного суду від 16
лютого 2012 року постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
24 травня 2011 року скасовано, прийнято
нову постанову, якою у задоволенні
позову ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі позивач,
посилаючись на порушення судом
апеляційної інстанції норм
матеріального і процесуального права,
просить скасувати постанову
Київського апеляційного
адміністративного суду від 16
лютого 2012 року і залишити в силі
постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 24 травня 2011 року.

Касаційна скарга задоволенню не
підлягає з наступних підстав.

За приписами частини 1 статті 220 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції перевіряє
правильність застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі і не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Згідно частини 1 статті 224 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанцій не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що ОСОБА_4 залучався до
виконання завдань по охороні
громадського порядку при надзвичайних
обставинах, пов'язаних з масовими
громадськими проявами, під час
проходження служби у внутрішніх
військах Міністерства внутрішніх
справ СРСР у період з січня 1990 року по
січень 1991 року на території
Вірменської РСР, Азербайджанської РСР
та Молдавської РСР. Дані факти
підтверджуються довідкою Центрального
архіву Головного управління
внутрішніх військ Міністерства
внутрішніх справ України від 10 лютого
2011 року № 140.

Відповідно до абзаців 1 і 3 пункту 2
статті 6 Закону України «Про статус
ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» від 22 жовтня

1993 року № 3551-XII (у редакції, чинній на
час виникнення спірних правовідносин)
учасниками бойових дій визнаються,
зокрема, учасники бойових дій на
території інших країн -
військовослужбовці Радянської Армії,
Військово-Морського Флоту, Комітету
державної безпеки, особи рядового,
начальницького складу і
військовослужбовці Міністерства
внутрішніх справ колишнього Союзу РСР
(включаючи військових та технічних
спеціалістів і радників), працівники
відповідних категорій, які за рішенням
Уряду колишнього Союзу РСР проходили
службу, працювали чи перебували у
відрядженні в державах, де в цей період
велися бойові дії, і брали участь у
бойових діях чи забезпеченні бойової
діяльності військ (флотів). Перелік
держав, зазначених у цьому пункті,
періоди бойових дій у них та категорії
працівників визначаються Кабінетом
Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України
від 8 лютого 1994 року № 63 «Про
організаційні заходи щодо
застосування Закону України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» затверджено
Перелік держав і періодів бойових дій
на їх території.

Зі змісту примітки 6 до вказаного
Переліку стосовно можливості визнання
осіб учасниками бойових дій, якщо такі
мали місце в інших країнах після грудня
1979 року, та не названі у Переліку,
вбачається, що її положення
поширюються лише на військових
фахівців, які направлялися Генеральним
штабом Збройних Сил колишнього Союзу
РСР у країни, на території яких велися
бойові дії і пільги яким надавалися на
підставі довідок 10 Головного
управління Генерального штабу
Збройних Сил СРСР про їх особисту
участь у бойових діях.

Відмовляючи у задоволенні позову суд
апеляційної інстанції виходив з того,
що у Переліку держав і періодів бойових
дій на їх території колишні республіки
Союзу РСР (зокрема Вірменська РСР,
Азербайджанська РСР та Молдавська РСР)
відсутні, а позивачем не надано довідки
10 Головного управління Генерального
штабу Збройних сил СРСР про його
особисту участь у бойових діях, тому
підстави для задоволення позову
відсутні.

Аналогічна правова позиція щодо
застосування пункту 2 статті 6 Закону
України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту» та
примітки 6 Переліку держав і періодів
бойових дій на їх території вже була
висловлена колегією суддів Судової
палати в адміністративних справах
Верховного Суду України, зокрема, у
постановах від 18 травня 2010 року №
21-74во10) та від 3 жовтня 2011 року (№ 21-162а11).

За приписами частини 1 статті 2442
Кодексу адміністративного судочинства
України рішення Верховного Суду
України, прийняте за результатами
розгляду заяви про перегляд судового
рішення з мотивів неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права у подібних
правовідносинах, є обов'язковим для
всіх суб'єктів владних повноважень, які
застосовують у своїй діяльності
нормативно-правовий акт, що містить
зазначені норми права, для всіх судів
України. Суди зобов'язані привести свою
судову практику у відповідність
рішенням Верховного Суду України.

Таким чином, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
погоджується з висновком суду
апеляційної інстанції щодо
відсутності підстав для визнання
позивача учасником бойових дій і
вважає, що відповідач, приймаючи
оспорюване рішення, діяв на підставі, у
межах наданих йому повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно частини 3 статті 2201 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу і залишає рішення без
змін, якщо відсутні підстави для
скасування судового рішення.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що касаційну скаргу слід
залишити без задоволення, оскільки
рішення суду апеляційної інстанції
ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
доводи касаційної скарги висновків
апеляційного суду не спростовують,
підстави для призначення справи до
розгляду в судовому засіданні
відсутні.

Керуючись статтями 220, 2201, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

у х в а л и в :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 - залишити без
задоволення.

Постанову Київського апеляційного
адміністративного суду від 16 лютого 2012
року у справі за позовом ОСОБА_4 до
Міністерства внутрішніх справ України
про визнання недійсним рішення -
залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
Штульман І.В.

Судді:
Судді:
Заїка М.М.

Стародуб О.П.