Справа № 805/15762/13-а
Суддя: Блохін А. А.
Дата ухвалення: 2014-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Тарасенко І.
Суддя-доповідач - Блохін А. А.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2014 року
справа №805/15762/13-а
приміщення суду за адресою:83017, м.
Донецьк, бул. Шевченка, 26

Донецький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: судді-доповідача Блохіна А.А.,
суддів Міронової Г.М., Юрко І.В., при
секретарі судового засідання
Романенко Т.О., за участю представника
відповідача Тимофєєва Є.В., розглянувши
у відкритому судовому засіданні
апеляційну скаргу Державного
підприємства «Селидіввугілля» в особі
Відокремленого підрозділу «Шахта 1/3
Новогродівська» на постанову
Донецького окружного
адміністративного суду від 09 січня 2014
року у справі № 805/15762/13-а за позовом
Управління Пенсійного фонду України в
місті Новогродівці Донецької області
до Державного підприємства
«Селидіввугілля» в особі
Відокремленого підрозділу «Шахта 1/3
Новогродівська» про стягнення
заборгованості з відшкодування
фактичних витрат на виплату та
доставку пільгових пенсій за списком №
1 в сумі 3028683, 38 грн.,-

ВСТАНОВИВ:

Управління Пенсійного фонду України в
місті Новогродівці Донецької області
(далі - УПФУ в м. Новогродівці Донецької
області) звернулося до Донецького
окружного адміністративного суду з
адміністративним позовом до
Державного підприємства
«Селидіввугілля» в особі
Відокремленого підрозділу «Шахта 1/3
Новогродівська» про стягнення
заборгованості з відшкодування
фактичних витрат на виплату та
доставку пільгових пенсій за списком №
1 в сумі 3028683, 38 грн.

В обґрунтування позовних вимог
зазначив, що УПФУ в м. Новогродівці
Донецької області було встановлено до
ВП «Шахта 1/3 Новогродівська», яка є
відокремленим підрозділом без права
юридичної особи ДП «Селидіввугілля»
має розрахунки за період з липня 2013
року по вересень 2013 року включно на
загальну суму 3028683, 38 грн. на покриття
фактичних витрат на виплату та
доставку пільгових пенсій за списком №
1 по працівникам підприємства.

ДП «Селидіввугілля» повинно було
відшкодувати УПФУ в м. Новогродівці
Донецької області до 25-го вересня 2013
року зазначену в розрахунках суму
фактичних витрат на виплату та
доставку пенсій, призначених на
пільгових умовах, по працівникам
підприємства, яким було виплачено
пенсію за період з липня 2013 року по
вересень 2013 року включно.

У відповідності до п.п. 6.8 п. 6
Інструкції про порядок обчислення і
сплати страхувальниками та
застрахованими особами внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування до Пенсійного фонду
України підприємства щомісяця до
25-числа вносять до Пенсійного фонду
зазначену в повідомленні про
розрахунок місячну суму фактичних
витрат на виплату та доставку пенсій,
призначених на пільгових умовах.

Таким чином, Державного
підприємства «Селидіввугілля» має
покрити фактичні витрати на виплату та
доставку пенсій за списком №1 за період
липень-вересень 2013 року на загальну
суму 3028683, 38 грн.

Оскільки, зазначена сума
заборгованості відповідачем не
сплачена, позивач, на підставі частини
другої Прикінцевих положень Закону
України № 1058-IV «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» та пункту 6 Інструкції про
порядок обчислення і сплати
страхувальниками та застрахованими
особами внесків на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування до
Пенсійного фонду України, затвердженої
постановою Пенсійного фонду України
від 19.12.2003 № 21-1, зареєстрованої в
Міністерстві юстиції України 16.01.2004 за
№ 64/8663, просив суд стягнути суму
заборгованості з відповідача у
судовому порядку.

Постановою Донецького окружного
адміністративного суду від 09 січня 2014
року у справі № 805/15762/13-а, позов
задоволено. Стягнуто з Державного
підприємства «Селидіввугілля» () на користь Управління Пенсійного
фонду України в місті Новогродівці
Донецької області ()
заборгованість з відшкодування
фактичних витрат на виплату та
доставку пільгових пенсій за Списком №
1 за період липень - вересень 2013 року у
сумі 3028683, 38 грн.

Не погодившись з рішенням суду першої
інстанції, відповідач подав апеляційну
скаргу в якій просив скасувати
постанову суду першої інстанції, як
незаконну та необґрунтовану, яка
прийнята з порушенням норм
матеріального та процесуального права.
Просив прийняти нову постанову, якою
частково відмовити у задоволенні
позовних вимог у сумі 2 953 500,92 грн.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що
при розгляді акту звірення розрахунків
фактичних витрат на виплату та
доставку пільгових пенсій за липень -
вересень 2013 року встановлено, що до
акту включено лише 10 осіб, які
безпосередньо не зайняті на підземних
роботах з видобутку вугілля повний
робочий день, тому саме їх пільгові
пенсії підлягають відшкодуванню за
рахунок державного підприємства.

Представник відповідача в судовому
засіданні підтримав доводи
апеляційної скарги, просив її
задовольнити. Позивач надав до суду
заперечення на апеляційну скаргу, в
яких просив розглянути справу за його
відсутності.

Відповідно до ст. 195 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд апеляційної інстанції переглядає
судові рішення суду першої інстанції в
межах апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача, пояснення осіб, які
приймали участь у справі, перевіривши
матеріали справи і обговоривши доводи
апеляційної скарги, перевіривши
юридичну оцінку обставин справи та
повноту їх встановлення, дослідивши
правильність застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, вважає за
необхідне апеляційну скаргу залишити
без задоволення, постанову суду першої
інстанції без змін з наступних підстав:

Відповідно до ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних та юридичних осіб у
сфері публічно-правових відносин від
порушень з боку у тому числі органів
державної влади. У справах щодо
оскарження рішень суди перевіряють чи
прийняті вони на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Статтею 19 Конституції України
встановлено, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
Законами України.

Судом першої та апеляційної інстанції
встановлено, що відповідач - Державне
підприємство «Селидіввугілля»
зареєстровано як юридична особа
Виконавчим комітетом Селидівської
міської ради 06.06.2005 року за № 1
000226, про що зроблено запис в Єдиному
державному реєстрі юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців.

Відповідач має свої відокремлені
підрозділи, одним із яких є
Відокремлений підрозділ «Шахта 1/3
Новогродіська», що не є юридичною
особою.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 48 Кодексу
адміністративного судочинства України
(далі - КАС України) здатність мати
процесуальні права та обов'язки в
адміністративному (адміністративна
процесуальна правоздатність)
визнається за громадянами України,
іноземцями, особами без громадянства,
органами державної влади, іншими
державними органами, органами влади
Автономної Республіки Крим, органами
місцевого самоврядування, їхнім
посадовими і службовими особами,
підприємствами, установами,
організаціями (юридичними особами).

Таким чином, відповідачем у даній
справі є юридична особа - Державне
підприємство «Селидіввугілля».

На відокремленому підрозділі
«Шахта 1/3 Новогродівська» Державного
підприємства «Селидіввугілля»
працювали особи, які були зайняті на
роботах, що дають право на призначення
пенсії на пільгових умовах, відповідно
до пунктів «а» статті 13 Закону України
«Про пенсійне забезпечення» від 05
листопада 1991 року № 1788-ХІІ, і яким
призначено пенсію на пільгових умовах
за Списком № 1.

Пунктом 2 розділу XV «Прикінцеві
положення» Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» № 1058-IV встановлено, що
пенсійне забезпечення застрахованих
осіб, які працювали або працюють на
підземних роботах, роботах з особливо
шкідливими й важкими умовами праці за
списком № 1 та на інших роботах із
шкідливими і важкими умовами праці за
списком № 2 виробництв, робіт, професій,
посад і показників, затверджених
Кабінетом Міністрів України, та за
результатами атестації робочих місць,
на посадах, що дають право на
призначення пенсії за віком на
пільгових умовах або за вислугу років,
які відповідно до законодавства, що
діяло раніше, мали право на пенсію на
пільгових умовах або за вислугу років,
здійснюється згідно з окремим
законодавчим актом через професійні та
корпоративні фонди. До запровадження
пенсійного забезпечення через
професійні та корпоративні фонди
особам, зазначеним в абзаці першому
цього пункту, пенсії призначаються за
нормами Закону № 1058-IV в разі досягнення
пенсійного віку та наявності трудового
стажу, передбаченого Законом № 1788-XII. У
цьому випадку розміри пенсій
визначаються відповідно до статті 27 та
з урахуванням норм статті 28 Закону №
1058-IV. При цьому зберігається порядок
покриття витрат на виплату і доставку
цих пенсій, що діяв до набрання
чинності цим Законом.

Підприємства та організації з
коштів, призначених на оплату праці,
вносять до Пенсійного фонду плату, що
покриває фактичні витрати на виплату і
доставку пенсій особам, які були
зайняті повний робочий день на
підземних роботах, на роботах з
особливо шкідливими і особливо важкими
умовами праці за списком № 1
виробництв, робіт, професій, посад і
показників, затверджених Кабінетом
Міністрів України, крім тих, що були
безпосередньо зайняті повний робочий
день на підземних роботах (включаючи
особовий склад гірничорятувальних
частин) з видобутку вугілля, сланцю,
руди та інших корисних копалин, на
будівництві шахт та рудників за
списком робіт і професій, затвердженим
Кабінетом Міністрів України, починаючи
з дня набрання чинності цим Законом, у
розмірі 20 відсотків з наступним
збільшенням її щороку на 10 відсотків до
100-відсоткового розміру відшкодування
фактичних витрат на виплату і доставку
цих пенсій до набуття права на пенсію
за віком відповідно до цього Закону.

В абзаці п'ятому цього ж підпункту
зазначено, що виплата пенсій особам,
які були безпосередньо зайняті повний
робочий день на підземних роботах
(включаючи особовий склад
гірничорятувальних частин) з видобутку
вугілля, сланцю, руди та інших корисних
копалин, на будівництві шахт та
рудників, за списком робіт і професій,
затвердженим Кабінетом Міністрів
України, та особам, пенсії яким
призначені відповідно до пунктів «в» -
«е» та «ж» статті 13 Закону України «Про
пенсійне забезпечення», здійснюється
до 1 січня 2005 року за рахунок коштів
Пенсійного фонду, а з 1 січня 2005 року - за
рахунок коштів Державного бюджету
України до досягнення пенсійного віку,
передбаченого статтею 26 цього Закону.

Аналіз наведених положень дає
підстави для висновку про те, що
витрати на виплату і доставку пенсій
особам, які були зайняті на роботах за
списком №1 покриваються
підприємствами та організаціями.

Винятком із цього правила є лише
порядок покриття витрат на виплату і
доставку пенсій особам, які були
безпосередньо зайняті повний робочий
день на підземних роботах (включаючи
особовий склад гірничорятувальних
частин) з видобутку вугілля, сланцю,
руди та інших корисних копалин, на
будівництві шахт та рудників за
списком робіт і професій, затвердженим
Кабінетом Міністрів України, оскільки
за змістом абзацу п'ятого підпункту 1
пункту 2 Прикінцевих положень Закону №
1058 - ІV виплати пенсій таким особам
здійснюється до 1 січня 2005 року за
рахунок коштів Пенсійного фонду, а з 1
січня 2005 року - за рахунок коштів
Державного бюджету України до
досягнення пенсійного віку,
передбаченого статтею 26 цього Закону,
то і витрати на виплату і доставку
пільгових пенсій покриваються за
рахунок Пенсійного фонду та Державного
бюджету України відповідно.

Однак специфіка такого порядку
полягає в особливостях пенсійного
забезпечення зазначених осіб.

Так, зі змісту статті 14 Закону
України «Про пенсійне забезпечення»
від 05.11.1991 року № 1788-XII вбачається, що
працівники, безпосередньо зайняті
повний робочий день на підземних і
відкритих гірничих роботах (включаючи
особовий склад гірничорятувальних
частин) по видобутку вугілля, сланцю,
руди та інших корисних копалин, на
будівництві шахт і рудників та в
металургії мають право на пенсію
незалежно від віку, якщо вони були
зайняті на цих роботах не менше 25 років.

Таким чином, аналіз положень
пункту 2 Прикінцевих положень Закону №
1058 - ІV у контексті положень статті 14
Закону № 1788-ХІІ дає підстави для
висновку про те, що порядок за якого
витрати на доставку пільгових пенсій
покривається до 1 січня 2005 року за
рахунок коштів Пенсійного фонду, а з 1
січня 2005 року - за рахунок коштів
Державного бюджету України, стосується
лише витрат на виплату та доставку
пенсій, призначених особам за умов,
передбачених статтею 14 Закону № 1788-ХІІ.

Аналіз наведених положень дає
підстави для висновку про те, що
витрати на виплату та доставку пенсій,
призначених особам, відповідно до
пунктів «а» частини першої статті 13
Закону № 1788-XII за списком № 1
покриваються підприємствами та
організаціями. При цьому обов'язок
підприємств та організацій з
відшкодування цих витрат, понесених
ПФУ після 1 січня 2004 року, не пов'язаний
із датою призначення такої пенсії чи
часом набуття необхідного для цього
пільгового стажу (до чи після набрання
чинності Законом № 1058-IV).

Спір у справі стосується
заборгованості з відшкодування
фактичних витрат на виплату та
доставку пенсій, призначених хоча і
працівникам, які були зайняті повний
робочий день на підземних і відкритих
гірничих роботах, але відповідно до
пункту «а» частини першої статті 13
Закону №1788-ХІІ, тому суд першої
інстанції дійшов до висновку про
обов'язок відповідача щодо покриття
витрат на виплату та доставку пенсій.

Відповідно до ч. 1 ст. 244-2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, рішення Верховного Суду
України, прийняте за результатами
розгляду заяви про перегляд судового
рішення з мотивів неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права у подібних
правовідносинах, є обов'язковим для
всіх суб'єктів владних повноважень, які
застосовують у своїй діяльності
нормативно-правовий акт, що містить
зазначені норми права, та для всіх
судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність з рішенням Верховного
Суду України.

Верховний Суд України вирішував
питання про усунення розбіжностей у
застосуванні

правильного застосування судом
касаційної інстанції підпункту 1
пункту 2 Прикінцевих положень Закону №
1058-ІV та статті 55 Закону № 796-ХІІ у своїй
постанові від 16 квітня 2013 року № 21-12а13
зазначив, що аналіз наведених положень
дає підстави для висновку про те, що із
набранням чинності Законом № 1058-IV (з 1
січня 2004 року) витрати на виплату та
доставку пенсій, призначених на
підставі пункту "а" частини першої
статті 13 Закону № 1788-XII особам, які були
зайняті на роботах за списком № 1,
покриваються підприємствами та
організаціями.

У відповідності до п.п. 6.8 п. 6 Інструкції
про порядок обчислення і сплати
страхувальниками та застрахованими
особами внесків на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування до
Пенсійного фонду України підприємства
щомісяця до 25-числа вносять до
Пенсійного фонду зазначену в
повідомленні про розрахунок місячну
суму фактичних витрат на виплату та
доставку пенсій, призначених на
пільгових умовах.

Таким чином, законодавством
встановлений акт ненормативного
характеру, який є підставою для
виникнення зобов'язання підприємства у
визначений строк сплатити конкретну
суму, та орган, до компетенції якого
віднесене прийняття цього акту.

На виконання вимог п. 6
вищевказаної Інструкції позивачем
надсилались відповідачу розрахунки
фактичних витрат на виплату та
доставку пільгових пенсій, що також
підтверджується матеріалами справи.

Вказаний акт не нормативного
характеру (розрахунок) відповідачем не
оскаржений, а тому його юридичне
значення, як такого, що визначає
обов'язкову до відшкодування сум, не
може бути поставлене під сумнів.

Згідно розрахунків фактичних
витрат на виплату та доставку пенсій,
призначених відповідно до ч. 2
Прикінцевих положень № 1058-IV в частині
пенсій, призначених відповідно до п.
«а» ст.13 Закону України «Про пенсійне
забезпечення» заборгованість з
відшкодування фактичних витрат на
виплату та доставку пенсій,
призначених за Списком № 1 за період
липень - вересень 2013 року підлягає
сплаті у сумі 3028683, 38 грн.

Згідно із ч. 1 ст. 71 КАС України
кожна сторона повинна, довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Суд першої інстанції дійшов
висновку, що позовні вимоги УПФ в місті
Новогродівці Донецької області є
обґрунтованими та вважає їх такими, що
підлягають задоволенню у повному
обсязі, з чим погоджується колегія
суддів.

Виходячи з вищевикладеного, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив постанову з додержанням
норм матеріального і процесуального
права, тому підстав для скасування
постанови не має, у зв'язку з чим
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню.

Керуючись ст.195 - 197, п. 1 ч. 1 ст.198, ст. 200,
п.1 ч. 1 ст. 205, ст. 206, ст. 211, 212, ст. 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державного
підприємства «Селидіввугілля» в особі
Відокремленого підрозділу «Шахта 1/3
Новогродівська» на постанову
Донецького окружного
адміністративного суду від 09 січня 2014
року у справі № 805/15762/13-а - залишити без
задоволення.

Постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 09 січня 2014
року у справі № 805/15762/13-а за позовом
Управління Пенсійного фонду України в
місті Новогродівці Донецької області
до Державного підприємства
«Селидіввугілля» в особі
Відокремленого підрозділу «Шахта 1/3
Новогродівська» про стягнення
заборгованості з відшкодування
фактичних витрат на виплату та
доставку пільгових пенсій за списком №
1 в сумі 3028683, 38 грн. - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної
інстанції за наслідками перегляду
набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України
протягом 20 днів з дня її складення в
повному обсязі.

Повний текст ухвали виготовлено 17
березня 2014 року.

Головуючий суддя
А.А.
Блохін

Судді :
Г.М.
Міронова

І.В. Юрко