Справа № 761/502/13-а
Суддя: Горяйнов А.М.
Дата ухвалення: 2014-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
Головуючий у 1-й інстанції: Саадулаєв
Суддя-доповідач:
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого судді -
Горяйнова А.М.,

суддів -
Желтобрюх І.Л. та Шостака О.О.,

при секретарі -
Дроздовій М.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві апеляційну скаргу
Головного управління Пенсійного фонду
України у м. Києві на постанову
Шевченківського районного суду м.
Києва від 18 березня 2013 року у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_2 до
Головного управління Пенсійного фонду
України у м. Києві про призначення
пенсії,

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2007 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом у яком просив визнати
право на отримання пенсійного
забезпечення відповідно до п. «б» ст. 12
Закону України «Про пенсійне
забезпечення військовослужбовців,
осіб рядового і начальницького складу
органів внутрішніх справ та деяких
інших осіб» в редакції, що діяла з 06
серпня 2002 року, та зобов'язати Головне
управління Пенсійного фонду України у
м. Києві призначити пенсію з 13 вересня
2007 року.

Постановою Шевченківського районного
суду м. Києва від 18 березня 2013 року
вказаний адміністративний позов було
задоволено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим
рішенням відповідач подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
оскаржувану постанову та прийняти нове
рішення про відмову в задоволенні
позову. Свої вимоги обґрунтовує тим, що
судом першої інстанції було порушено
норми матеріального та процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи. Зокрема апелянт
вказує на те, що позивач нас час
звільнення з військової служби не
досяг 45-ти річного віку.

Сторони, будучи належним чином
повідомлені про дату, час та місце
апеляційного розгляду справи, в судове
засідання не з'явилися.

Враховуючи, що в матеріалах справи
достатньо письмових доказів для
правильного вирішення апеляційної
скарги, а особиста участь сторін в
судовому засіданні - не обов'язкова,
колегія суддів у відповідності до ч. 4
ст. 196 КАС України визнала можливим
проводити апеляційний розгляд справи
за відсутності представників сторін.

Згідно ст. 41 КАС України фіксування
судового засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає необхідним апеляційну скаргу
Головного управління Пенсійного фонду
України у м. Києві залишити без
задоволення, а постанову
Шевченківського районного суду м.
Києва від 18 березня 2013 року - без змін
виходячи із наступного.

Згідно ст. 159 КАС України судове рішення
повинно бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом
відповідно до норм матеріального права
при дотриманні норм процесуального
права. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене судом на підставі повно і
всебічно з'ясованих обставин у
адміністративній справі,
підтверджених такими доказами, які
були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає скаргу
без задоволення, а постанову суду - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що 14 вересня 2004 року
та 08 вересня 2005 року ОСОБА_2 звернувся
до Подільського районного у м. Києві
військового комісаріату із заявами про
призначення пенсії за вислугу років на
підставі п. «б» ст. 12 Закону України
«Про пенсійне забезпечення осіб,
звільнених з військової служби, та
деяких інших осіб». Однак такі заяви
були повернуті без розгляду.

В подальшому 03 вересня 2007 року ОСОБА_2
повторно звернувся до Головного
управління Пенсійного фонду України в
Київській області із заявою про
призначення пенсії. В задоволенні
такої заяви було відмовлено.

Не погоджуючись із таким рішенням
Головного управління Пенсійного фонду
України в Київській області ОСОБА_2
звернувся до суду з даним позовом.

Приймаючи рішення про задоволення
позовних вимог ОСОБА_2 суд першої
інстанції виходив з того, що позивач
має необхідний спеціальний та
загальний стаж роботи і досяг віку,
який дає право на призначення пенсії на
підставі п. «б» ст. 12 Закону України
«Про пенсійне забезпечення
військовослужбовців, осіб рядового і
начальницького складу органів
внутрішніх справ та деяких інших осіб».

Колегія суддів погоджується із
зазначеним висновком суду першої
інстанції, оскільки він знайшов своє
підтвердження під час апеляційного
розгляду справи.

У період з 03 квітня 2002 року по 03 квітня
2006 року п. «б» ст. 12 Закону України «Про
пенсійне забезпечення
військовослужбовців, осіб
начальницького і рядового складу
органів внутрішніх справ та деяких
інших осіб» діяв у редакції, яка
передбачала, що право на пенсію за
вислугу років мають особи офіцерського
складу, прапорщики і мічмани,
військовослужбовці надстрокової
служби та військової служби за
контрактом, особи, які мають право на
пенсію за цим Законом, звільнені зі
служби незалежно від підстав та часу
звільнення і досягли 45-річного віку,
крім осіб, позбавлених військових або
спеціальних звань, а також звільнених
із служби у зв'язку з засудженням за
умисний злочин, вчинений з
використанням свого посадового
становища, або вчиненням корупційного
діяння, а ті з них, що є інвалідами
війни, - незалежно від віку, і мають
загальний трудовий стаж 25 календарних
років і більше, з яких не менше 12
календарних років і 6 місяців становить
військова служба або служба в органах
внутрішніх справ.

З 04 квітня 2006 року п. «б» ст. 12 Закону
України «Про пенсійне забезпечення
осіб, звільнених з військової служби,
та деяких інших осіб» (змінено назву
Закону з «Про пенсійне забезпечення
військовослужбовців, осіб
начальницького і рядового складу
органів внутрішніх справ та деяких
інших осіб» на «Про пенсійне
забезпечення осіб, звільнених з
військової служби, та деяких інших
осіб») діяв у редакції, яка передбачала,
що право на пенсію за вислугу років
надається особам офіцерського складу,
прапорщикам і мічманам,
військовослужбовцям надстрокової
служби та військової служби за
контрактом, іншим особам, зазначеним у
пунктах «б»-«д» статті 12 цього Закону, в
разі досягнення ними на день
звільнення зі служби 45-річного віку,
крім осіб, зазначених у частині третій
статті 5 цього Закону, за наявності у
них страхового стажу 25 років і більше, з
яких не менше ніж 12 календарних років і
6 місяців становить військова служба
або служба в органах внутрішніх справ,
державній пожежній охороні, органах і
підрозділах цивільного захисту,
податковій міліції чи Державній
кримінально-виконавчій службі України.

З матеріалів справи вбачається, що
загальний трудовий стаж ОСОБА_2
становить 26 років, 3 місяці та 25 днів,
термін військової служби - 15 років і 6
місяців. На час звільнення з органів
внутрішніх справ позивачу виповнилося
37 років. Сорокап'ятирічного віку ОСОБА_2
досяг ІНФОРМАЦІЯ_1.

З огляду на те, що на час надходження
заяви ОСОБА_2 про призначення пенсії за
вислугу років від 03 вересня 2007 року п.
«б» ст. 12 Закону України «Про пенсійне
забезпечення осіб, звільнених з
військової служби, та деяких інших
осіб» надавав право на призначення
пенсії за вислугу років особам, які на
день звільнення зі служби досягли
45-річного віку, постановою окружного
адміністративного суду м. Києва від 20
березня 2008 року, що залишена без змін
ухвалю Київського апеляційного
адміністративного суду від 25 червня 2009
року, в задоволенні позову ОСОБА_2 було
відмовлено.

Однак, ухвалою Вищого
адміністративного суду України від 17
жовтня 2012 року вказані судові рішення
були скасовані, а справа за позовом
ОСОБА_2 направлена до суду першої
інстанції на новий розгляд.

Задовольняючи касаційну скаргу ОСОБА_2
Вищий адміністративний суд України
виходив з того, що згідно із
висловленого у рішеннях
Конституційного Суду України
розуміння сутності соціальних
гарантій військовослужбовців та
прирівняних до них осіб, зміст та обсяг
досягнутих ними гарантій не може бути
звужено шляхом внесення змін до
законодавства, а правовідносини по
їхньому пенсійному забезпеченню
виникають не в момент звернення за
призначенням пенсії, а в момент
виникнення права на її призначення.

Згідно ч. 5 ст. 227 КАС України висновки і
мотиви, з яких скасовані рішення, є
обов'язковими для суду першої чи
апеляційної інстанції при розгляді
справи.

Приймаючи рішення про задоволення
адміністративного позову ОСОБА_2
Шевченківський районний суд м. Києва
послався на те, що на час досягнення
позивачем 45 років п. «б» ст. 12 Закону
України «Про пенсійне забезпечення
осіб, звільнених з військової служби,
та деяких інших осіб» передбачав, що
пенсію за вислугу років може бути
призначено особам, які, зокрема,
звільнені зі служби незалежно від
підстав та часу звільнення і досягли
45-річного віку.

Колегія суддів вважає такий висновок
суду першої інстанції законним та
обґрунтованим.

Так, на час досягнення позивачем
45-річного віку, набуття ним страхового
стажу 25 років і більше, з яких не менше
ніж 12 календарних років і 6 місяців
становить військова служба або служба
в органах внутрішніх справ п. «б» ст. 12
Закону України «Про пенсійне
забезпечення осіб, звільнених з
військової служби, та деяких інших
осіб» діяв у редакції, що не
передбачала такої обов'язкової умови
для призначення пенсії за віком, як
досягнення 45-річного віку саме на день
звільнення зі служби.

За таких обставин колегія суддів
приходить до висновку про те, що судом
першої інстанції було зроблено
правильний висновок про необхідність
задоволення адміністративного позову
ОСОБА_2

Доводи апеляційної скарги відповідача
не спростовують висновки суду першої
інстанції, викладені в постанові від 18
березня 2013 року, та не можуть бути
підставами для її скасування.

З огляду на викладене колегія суддів
дійшла висновку, що судом першої
інстанції було вірно встановлено
фактичні обставини справи, надано
належну оцінку дослідженим доказам та
прийнято законне і обґрунтоване
рішення у відповідності з вимогами
матеріального та процесуального права.
В зв'язку з цим колегія суддів вважає
необхідним апеляційну скаргу
Головного управління Пенсійного фонду
України у м. Києві залишити без
задоволення, а постанову
Шевченківського районного суду м.
Києва від 18 березня 2013 року - без змін.

Керуючись ст.ст. 41, 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205,
206, 212, 254 КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

В задоволенні апеляційної скарги
Головного управління Пенсійного фонду
України у м. Києві - відмовити.

Постанову Шевченківського районного
суду м. Києва від 18 березня 2013 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня її
складання в повному обсязі шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя
А.М.
Горяйнов

Судді
І.Л. Желтобрюх

О.О. Шостак

Головуючий суддя
Горяйнов А.М.

Судді:
Желтобрюх І.Л.

Шостак О.О.