Справа № 2а-495/11
Суддя: Костів М.В.
Дата ухвалення: 2014-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2014 р.
Справа № 9104/75042/12

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Костіва М.В.,

суддів - Шавеля Р.М., Савицької Н.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в місті Львові апеляційну
скаргу управління Пенсійного фонду
України в Ужгородському районі
Закарпатської області на постанову
Ужгородського міськрайонного суду
Закарпатської області від 11.02.2011 року в
справі № 2а-495/11 за позовом ОСОБА_1 до
управління Пенсійного фонду України в
Ужгородському районі Закарпатської
області про визнання дій
неправомірними та зобов'язання
здійснити перерахунок та виплату
пенсії,

ВСТАНОВИВ:

06 грудня 2010 року позивач звернувся до
суду з вищевказаним адміністративним
позовом до Управління Пенсійного фонду
в Ужгородському районі Закарпатської
області про стягнення недоплаченої
щомісячної державної допомоги «Дітям
війни» в розмірі 30% мінімальної пенсії
за увесь період з 01 січня 2009 року по
дату винесення судового рішення.

Заявою про зміну позовних вимог від
11.02.2010 року позивач просить здійснити
виплати, передбачені Законом України
"Про соціальний захист дійтей війни" за
2010 рік.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного
суду Закарпатської області від 11.02.2011
року позовні вимоги ОСОБА_1 до
управління Пенсійного фонду України в
Ужгородському районі Закарпатської
області про визнання неправомірними
дій та зобов'язання відповідача
здійснити перерахунок до пенсії як
дитині війни в частині позовних вимог
за період з 01.01.2010 року по 05.06.2010 року -
залишено без розгляду.

Постановою Ужгородського
міськрайонного суду Закарпатської
області від 11 лютого 2011 року у справі
№2а-495/11 заявлений позов задоволено.
Визнано протиправними дії управління
Пенсійного фонду України в
Ужгородському районі Закарпатської
області. Зобов'язано Управління
Пенсійного фонду в Ужгородському
районі Закарпатської області провести
перерахунок та виплату недоплаченого
підвищення пенсії на користь ОСОБА_1 в
розмірі 30% мінімальної пенсії за віком,
як це передбачено ст. 6 Закону України
«Про соціальний захист дітей війни» з
урахуванням раніше виплачених сум, за
період з 06 червня 2010 року по 31.12.2010 року.

Не погодившись із винесеним рішенням,
Управління Пенсійного фонду в
Ужгородському районі Закарпатської
області, яке, покликаючись на порушення
судом норм матеріального права,
просить скасувати постанову суду
першої інстанції і винести нову
постанову, якою в задоволенні позовних
вимог відмовити.

Відповідно ст. 197 КАС України суд
апеляційної інстанції дійшов висновку
про можливість розгляду справи в
порядку письмового провадження за
наявними у справі матеріалами.

Перевіривши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги у їх сукупності,
колегія суддів дійшла переконання, що
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає.

Безспірно встановлено, що ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1, є дитиною війни та
відповідно до ст.6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни» у
редакції, що була чинною на час
виникнення спірних правовідносин та
вирішення даного публічно-правового
спору судом, мала право на отримання
підвищення виплачуваної їй
управлінням Пенсійного фонду в
Ужгородському районі Закарпатської
області пенсії за віком.

Законом України «Про державний
бюджет України на 2007 рік» зупинено
надане ст. 6 Закону право дітей війни на
нарахування та виплату підвищення 30 %
до пенсії. 09 липня 2007 року окремі
положення Закону України «Про
державний бюджет в Україні на 2007 рік»
визнано неконституційними, тим самим
відновлено дію ст. 6 Закону, яка тривала
до 31 грудня 2007 року, оскільки 01 січня 2008
року ст. 6 Закону викладено в іншій
редакції, згідно з якою дітям війни
(крім тих, на яких поширюється дія
Закону України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту») до пенсії або щомісячного
довічного грошового утримання чи
державної соціальної допомоги, що
виплачується замість пенсії,
виплачується підвищення у розмірі
надбавки, встановленої для учасників
війни. Ветеранам війни, які мають право
на отримання підвищення до пенсії або
щомісячного довічного грошового
утримання чи державної соціальної
допомоги, що виплачується замість
пенсії, відповідно до цього Закону та
Закону України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту» дане підвищення провадиться
за їх вибором згідно з одним із законів.
Проте, рішенням Конституційного суду
України від 22 травня 2008 року вказані
зміни ст. 6 Закону визнано
неконституційними, останні втратили
свою чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом вказаного
рішення, яке також містить вказівку про
преюдиціальне значення цього рішення
для судів загальної юрисдикції при
розгляді ними позовів у зв'язку з
правовідносинами, які виникли
внаслідок дії положень статей
зазначених законів, що визнані
неконституційними. Таким чином, з 22
травня 2008 року позовні вимоги щодо
нарахування та виплати підвищення до
пенсії як дітям війни підлягають
задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.28 Закону
України « Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»
мінімальний розмір пенсії за віком за
наявності у чоловіків 25, а у жінок - 20
років страхового стажу встановлюється
у розмірі прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність,
визначеного законом. За кожний повний
рік страхового стажу понад 25 років
чоловікам і 20 років жінкам пенсія за
віком збільшується на 1 відсоток
розміру пенсії, обчисленої відповідно
до статті 27 цього Закону, але не більше
ніж на 1 відсоток мінімального розміру
пенсії за віком, зазначеного в абзаці
першому цієї частини. У частині другій
цієї статті вказано, що за наявності
страхового стажу меншої тривалості,
ніж передбачено частиною першою цієї
статті, пенсія за віком встановлюється
в розмірі, пропорційному наявному
страховому стажу, виходячи з
мінімального розміру пенсії за віком.

Положення ч.3 ст.28 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування", на думку колегії
суддів, не є перешкодою для
застосування даної величини
(мінімального розміру пенсії за віком)
до обрахування інших пенсій чи доплат,
пов'язаних з мінімальною пенсією за
віком, оскільки чинним законодавством
не встановлено іншого, крім
передбаченого ч.1 цієї статті
мінімального розміру пенсії за віком.

За таких обставин, колегія суддів
дійшла переконання про підставність
позовних вимог ОСОБА_1 щодо нарахування
та виплати підвищення до пенсії як
дитині війни за період з 06 червня 2010
року по 31 грудня 2010 року, з урахуванням
проведених виплат.

Оскільки функції з призначення,
нарахування та виплати пенсії позивача
здійснює Пенсійний фонд України в
особі Управління Пенсійного фонду в
Ужгородському районі Закарпатської
області, відповідний обов'язок слід
покласти на відповідача у справі.

Достатніх правових підстав чи
застережень щодо неможливості
підвищення пенсії позивача у
передбаченому ст.6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни» розмірі
колегія суддів не вбачає.

Покликання апелянта на відсутність
бюджетного фінансування передбачених
Законом України «Про соціальний захист
дітей війни» доплат до пенсії як на
причину невиконання покладених на
нього зобов'язань до уваги не
приймаються, оскільки реалізація
особою права, що пов'язане з отриманням
бюджетних коштів, яке базується на
спеціальних та чинних на час
виникнення спірних правовідносин
нормативно-правових актах
національного законодавства, не може
бути поставлена у залежність від
бюджетних асигнувань.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного, судова колегія
вважає, що доводи апеляційної скарги в
цілому не є суттєвими і не дають
підстав для висновку про неправильне
застосування судом першої інстанції
норм матеріального чи процесуального
права, які призвели до неправильного
вирішення справи, а також відсутня
невідповідність висновків суду
обставинам справи.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, апеляційний суд, -

У Х В
А Л И В :

Апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду в Ужгородському
районі Закарпатської області -
залишити без задоволення, а постанову
Ужгородського міськрайонного суду від
11 лютого 2011 року в справі №2а-495/11 - без
змін.

Ухвала апеляційного
адміністративного суду набирає
законної сили через п'ять днів після
направлення її копій особам, які беруть
участь у справі та може бути оскаржена
до касаційної інстанції протягом
двадцяти днів після набрання нею
законної сили.

Головуючий Костів М.В.

Судді

Шавель Р.М.

Савицька Н.В.