Справа № 812/9763/13-а
Суддя: Васильєва І. А.
Дата ухвалення: 2014-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Кисельова Є.О.
Суддя-доповідач - Васильєва І. А.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2014 року справа №812/9763/13-а

приміщення суду за адресою: 83017, м.
Донецьк, бул. Шевченка, 26

Донецький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: Васильєвої І.А., Яманко В.Г.,
Казначеєва Е.Г., розглянувши в порядку
письмового провадження апеляційну
скаргу Управління Пенсійного фонду
України в м.Антрациті та
Антрацитівському районі Луганської
області на постанову Луганського
окружного адміністративного суду від
21 січня 2014 року у справі № 812/9763/13-а за
позовом Державного підприємства
"Антрацит" до Управління Пенсійного
фонду України в м.Антрациті та
Антрацитівському районі Луганської
області про скасування рішення
начальника управління ПФУ в м.
Антрациті та Антрацитівському районі
Луганської області Саліти Г.В. №1469 від
30 липня 2013 року про застосування
штрафних санкцій та нарахування пені
за несплату (неперерахування) або
несвоєчасну сплату (несвоєчасне
перерахування) єдиного внеску, -

ВСТАНОВИВ:

25 листопада 2013 року позивач звернувся
до суду з позовом до Управління
Пенсійного фонду України в м.Антрациті
та Антрацитівському районі Луганської
області, в якому просив скасувати
рішення начальника Управління
Пенсійного фонду України в м.Антрациті
та Антрацитівському районі Луганської
області Саліти Г.В. №1469 від 30 липня 2013
року про застосування штрафних санкцій
та нарахування пені за несплату
(неперерахування) або несвоєчасну
сплату (несвоєчасне перерахування)
єдиного внеску (а.с. 2-3).

Постановою Луганського окружного
адміністративного суду від 21 січня 2014
року адміністративний позов
державного підприємства "Антрацит" до
управління Пенсійного фонду України в
м. Антрацит та Антрацитівському районі
Луганської області задоволений
повністю, скасовано рішення начальника
управління Пенсійного фонду України в
м. Антрациті та Антрацитівському
районі Луганської області від 30 липня
2013 року № 1469 про застосування штрафних
санкцій та нарахування пені за
несплату (неперерахування) або
несвоєчасну сплату (несвоєчасне
перерахування) єдиного внеску (а.с. 52-54).

Відповідач з постановою суду першої
інстанції не погодився, подав
апеляційну скаргу, в якій посилається
на порушення судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, неповне з'ясування судом
обставин, що мають значення для справи.
Просив скасувати постанову суду першої
інстанції, та прийняти нову, якою
відмовити в задоволенні позовних вимог
в повному обсязі (а.с. 67-70).

В доводах апеляційної скарги апелянт
посилається на те, що підприємством
несвоєчасно перераховувались поточні
платежі, у зв'язку з чим, відповідачем
правомірно нараховано штрафні санкції
та пеню за період з 29 квітня 2013 року по 27
червня 2013 року. Згідно Закону України
«Про відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом»
підприємство не звільняється від своїх
зобов'язань щодо своєчасної сплати
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування та на
нього розповсюджується Закон України
«Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування». Дія мораторію
поширюється лише на задоволення вимог
конкурсних кредиторів. Що стосується
зобов'язань поточних кредиторів, то за
цими зобов'язаннями згідно загальними
правилами, нараховується неустойка
(штраф, пеня), застосовуються інші
санкції за невиконання чи неналежне
виконання грошових зобов'язань та
зобов'язань щодо сплати податків та
зборів.

Сторони в судове засідання суду
апеляційної інстанції не з'явились, про
дату, час та місце розгляду справи
повідомлені належним чином. За
приписами п.2 ч.1 ст.197 Кодексу
адміністративного судочинства України
розгляд справи колегією суддів
здійснюється в письмовому провадженні
за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 195 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд апеляційної інстанції
переглядає судові рішення суду першої
інстанції в межах апеляційної
скарги. Суд апеляційної інстанції
може вийти за межі доводів
апеляційної скарги в разі встановлення
під час апеляційного провадження
порушень, допущених судом першої
інстанції, які призвели до
неправильного вирішення справи.

Колегія суддів, перевіривши матеріали
справи та доводи апеляційної скарги,
встановила наступне.

Судами першої та апеляційної інстанції
встановлено, рішенням УПФУ в м.
Антрациті та Антрацитівському районі
Луганської області від 30 липня 2013 року
№ 1469 про застосування штрафних санкцій
та нарахування пені за несплату
(неперерахування) або несвоєчасну
сплату (несвоєчасне перерахування)
єдиного внеску, на підставі п.2 ч.11 ст.25
Закону України «Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування» до ВП
"ВВТЗ" ДП "Антрацит" застосовані штрафні
санкції у розмірі 6450,06 грн. та
нарахована пеня у розмірі 2759,82 грн. за
період з 29 квітня 2013 року по 27 червня 2013
року (а.с. 6).

Не погодившись з вказаним рішенням, ДП
"Антрацит" направлено скаргу до
Пенсійного фонду України.

Рішенням Пенсійного фонду України від
16 жовтня 2013 року № 27494/09-10 залишено
скаргу ДП "Антрацит" без розгляду, з
підстав того, що скарга підписана
представником ДП "Антрацит", а не
представником ВП "ВВТЗ" (а.с.7-8).

Ухвалою Господарського суду
Луганської області від 09 січня 2013 року
порушено провадження у справі про
банкрутство щодо ДП "Антрацит" та
введено мораторій на задоволення вимог
кредиторів (а.с. 20).

Вищевказану ухвалу Господарського
суду Луганської області отримано УПФУ
в м. Антрациті та Антрацитівському
районі Луганської області 23 січня 2013
року (а.с. 42-46).

Між сторонами немає розбіжностей щодо
обставин справи, встановлених судом
першої інстанції та апеляційним судом.

Статтею 19 Конституції України
встановлено, що правовий порядок в
Україні ґрунтується на засадах,
відповідно до яких ніхто не може бути
примушений робити те, що не передбачено
законодавством. Органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних та юридичних осіб у
сфері публічно-правових відносин від
порушень з боку у тому числі органів
державної влади. У справах щодо
оскарження рішень суди перевіряють чи
прийняті вони на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Згідно ст. 9 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд при вирішенні
справи керується принципом законності,
відповідно до якого суд вирішує справи
відповідно до Конституції та законів
України, а також міжнародних договорів,
згода на обов'язковість яких надана
Верховною Радою України.

Спірним у даній справі є питання
правомірності нарахування штрафних
санкцій та пені за несплату
(неперерахування) або несвоєчасну
сплату (несвоєчасне перерахування)
єдиного внеску під час введення
мораторію на задоволення вимог
кредиторів.

Суд першої інстанції задовольняючи
позовні вимоги виходив з того, що з
огляду на положення ст. 19 Закону
України «Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом», боржник
повинен виконувати зобов'язання, що
виникли після введення мораторію, але
пеня та штраф за їх невиконання або
неналежне виконання не нараховуються,
а тому у відповідача були відсутні
законні підстави для прийняття рішення
№ 1469 від 30 липня 2013 року про
застосування штрафних санкцій та
нарахування пені.

З висновком суду першої інстанції
судова колегія не погоджується з
огляду на таке.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом»
від 14 травня 1992 року № 2343-XII, мораторій
на задоволення вимог кредиторів -
зупинення виконання боржником
грошових зобов'язань і зобов'язань щодо
сплати податків і зборів (обов'язкових
платежів), термін виконання яких настав
до дня введення мораторію, і припинення
заходів, спрямованих на забезпечення
виконання цих зобов'язань щодо сплати
податків і зборів (обов'язковиих
платежів), застосованих до дня введення
мораторію.

Наведені норми регулюють
правовідносини, які виникли між
боржником і кредиторами у зв'язку з
неспроможністю боржника виконати
після настання встановленого строку
існуючі зобов'язання, і спрямовані на
відновлення платоспроможності
боржника або його ліквідацію з метою
здійснення заходів щодо задоволення
визнаних судом вимог кредиторів.

З порушенням провадження у справі про
банкрутство не пов'язується завершення
підприємницької діяльності боржника,
він має право укладати угоди, у нього
можуть виникати нові зобов'язання.

Виходячи з наведеного можна дійти
висновку, що дія мораторію поширюється
лише на задоволення вимог конкурсних
кредиторів.

Таким чином, що стосується зобов'язань
поточних кредиторів, то за цими
зобов'язаннями згідно із загальними
правилами нараховується неустойка
(штраф, пеня), застосовуються інші
санкції за невиконання чи неналежне
виконання грошових зобов'язань та
зобов'язань щодо сплати податків і
зборів (обов'язкових платежів).

За своєю правовою природою фінансові
та економічні санкції є додатковими
зобов'язаннями, похідними від
основного зобов'язання.

Правові та організаційні засади
забезпечення збору та обліку єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, умови та
порядок його нарахування і сплати та
повноваження органу, що здійснює його
збір та ведення обліку визначаються
Законом України «Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування» від 08
липня 2010 року № 2464-VI.

Згідно п.2 ч.1 ст.1 вищезазначеного
Закону єдиний внесок на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування (далі - єдиний
внесок) - консолідований страховий
внесок, збір якого здійснюється до
системи загальнообов'язкового
державного соціального страхування в
обов'язковому порядку та на регулярній
основі з метою забезпечення захисту у
випадках, передбачених законодавством,
прав застрахованих осіб та членів
їхніх сімей на отримання страхових
виплат (послуг) за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.4 Закону України
«Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» платниками
єдиного внеску є: роботодавці -
підприємства, установи та організації,
інші юридичні особи, утворені
відповідно до законодавства України,
незалежно від форми власності, виду
діяльності та господарювання, які
використовують працю фізичних осіб на
умовах трудового договору (контракту)
або на інших умовах, передбачених
законодавством, чи за
цивільно-правовими договорами (крім
цивільно-правового договору,
укладеного з фізичною особою -
підприємцем, якщо виконувані роботи
(надавані послуги) відповідають видам
діяльності, зазначеним у свідоцтві про
державну реєстрацію її як підприємця),
у тому числі філії, представництва,
відділення та інші відокремлені
підрозділи зазначених підприємств,
установ і організацій, інших юридичних
осіб, які мають окремий баланс і
самостійно ведуть розрахунки із
застрахованими особами. Обов'язками
платника єдиного внеску згідно Закону,
зокрема, є своєчасність, повнота
нарахування, обчислення та сплати
єдиного внеску.

Відповідно до ч.8 ст.9 Закону України
«Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» платники
єдиного внеску, крім платників,
зазначених у пунктах 4 і 5 частини
першої статті 4 цього Закону,
зобов'язані сплачувати єдиний внесок,
нарахований за календарний місяць, не
пізніше 20 числа наступного місяця, крім
гірничих підприємств, які зобов'язані
сплачувати єдиний внесок, нарахований
за календарний місяць, не пізніше 28
числа наступного місяця.

Таким чином, оскільки мораторій не
зупиняє виконання боржником грошових
зобов'язань і зобов'язань щодо сплати
податків і зборів (обов'язкових
платежів), які виникли після введення
мораторію, то і не припиняє заходів,
спрямованих на їх забезпечення.

Невиконання таких зобов'язань є
правопорушенням. Отже, нарахування
санкцій, застосування заходів
забезпечення за невиконання
зазначених зобов'язань та примусове
стягнення на підставі виконавчих
документів коштів на виконання таких
грошових зобов'язань і зобов'язань щодо
сплати податків і зборів (обов'язкових
платежів), а також штрафних санкцій
ґрунтується на законі.

Враховуючи те, що строк виконання
зобов'язань зі сплати єдиного внеску
настав у позивача після порушення
провадження у справі про банкрутство,
дія мораторію на виконання цих
зобов'язань не поширюється.

Слід також зазначити, що Верховний Суд
України аналогічну правову позицію вже
висловив у постановах від 4 липня 2011
року, 7 травня, 11 червня, 1 жовтня 2012 року,
26 лютого 2013 року (справи №№ 21-144а11,
21-289а11, 21-179а12, 21-298а12 та 21-34а12
відповідно).

У відповідності до вимог ст. 161 ч.2
Кодексу адміністративного судочинства
України при виборі правової норми, що
підлягає застосуванню до спірних
правовідносин, суд зобов'язаний
враховувати висновки Верховного Суду
України, викладені у рішеннях
прийнятих за результатами розгляду
заяв про перегляд судового рішення з
підстави, передбаченої пунктом 1
частини першої ст. 237 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 244-2 Кодексу
адміністративного судочинства України
рішення Верховного Суду України,
прийняте за результатами розгляду
заяви про перегляд судового рішення
з мотивів неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права у подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх суб'єктів
владних повноважень, які застосовують
у своїй діяльності нормативно-правовий
акт, що містить зазначені норми права,
та для всіх судів України. Суди
зобов'язані привести свою судову
практику у відповідність з рішенням
Верховного Суду України.

Відповідно п. 4 ч. 1 ст. 202 Кодексу
адміністративного судочинства України
підставою для скасування судового
рішення та ухвалення нового судового
рішення є порушення норм матеріального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи або питання. Отже у
суду апеляційної інстанції наявні
обставини для скасування судового
рішення та ухвалення нового.

Керуючись ст. ст. 195, 196, 197, 198, п. 4 ч. 1 ст.
202, 205, 207 Кодексу адміністративного
судочинства України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в м.Антрациті
та Антрацитівському районі Луганської
області на постанову Луганського
окружного адміністративного суду від
21 січня 2014 року у справі № 812/9763/13-а -
задовольнити.

Постанову Луганського окружного
адміністративного суду від 21 січня 2014
року у справі № 812/9763/13-а - скасувати.

Прийняти нову постанову.

У задоволенні позовних вимог
Державного підприємства "Антрацит" до
Управління Пенсійного фонду України в
м.Антрациті та Антрацитівському районі
Луганської області про скасування
рішення начальника управління ПФУ в м.
Антрациті та Антрацитівському районі
Луганської області Саліти Г.В. №1469 від
30 липня 2013 року про застосування
штрафних санкцій та нарахування пені
за несплату (неперерахування) або
несвоєчасну сплату (несвоєчасне
перерахування) єдиного внеску -
відмовити.

Постанова може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили. Постанова прийнята за
наслідками розгляду в письмовому
проваджені набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі.

Колегія суддів
І.А. Васильєва

В.Г. Яманко

Е.Г. Казначеєв