Справа № 810/240/13-а
Суддя: Харченко С.В.
Дата ухвалення: 2013-09-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19 вересня 2013 року Справа № 810/240/13-а
Київський окружний адміністративний
суд у складі: головуючого - судді
Харченко С.В., розглянувши в порядку
письмового провадження
адміністративну справу
за позовомфізичної особи-підприємця
ОСОБА_1до проУправління контролю за
обігом та оподаткуванням підакцизних
товарів Головного управління
Міндоходів у Київській області
визнання протиправними та скасування
рішень про застосування фінансових
санкцій, ВСТАНОВИВ:Фізична
особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом про визнання
протиправними та скасування рішень
Регіонального управління Департаменту
контролю за виробництвом та обігом
спирту, алкогольних напоїв і тютюнових
виробів Державної податкової служби
України в Київській області від 20.11.2012
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
оскаржувані рішення, якими до фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1
застосовано фінансові санкції у
вигляді штрафів у загальному розмірі
прийняті відповідачем з порушенням
норм матеріального права та не
відповідають вимогам закону, висновки
контролюючого органу відносно
порушення суб`єктом господарювання
вимог статей 11, 152,18 Закону України «Про
державне регулювання виробництва і
обігу спирту етилового, коньячного і
плодового, алкогольних напоїв та
тютюнових виробів» від
19.12.1995 № 481/95-ВР та постанови Кабінету
Міністрів України 30.10.2008 № 957 «Про
встановлення розміру мінімальних
оптово-відпускних і роздрібних цін на
окремі види алкогольних напоїв
вітчизняного виробництва» є
помилковими, а тому вказані рішення є
протиправними та підлягають
Крім того, позивач звертає увагу на
недотримання посадовими особами
контролюючого органу вимог чинного
податкового законодавства, що
регулюють порядок та процедуру
проведення перевірки, складання за
його результатами акту та прийняття
Представник відповідача позов не
визнав, надав суду письмові
заперечення проти позову, в яких
зазначив, що посадові особи
Регіонального управління Департаменту
контролю за виробництвом та обігом
спирту, алкогольних напоїв і тютюнових
виробів Державної податкової служби
України в Київській області діяли на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені законодавством
України, оскаржувані рішення прийняті
відповідачем правомірно, у зв`язку з
чим позовні вимоги задоволенню не
У судовому засіданні, призначеному на
19.04.2013, представник позивача підтримав
позовні вимоги у повному обсязі та
просив суд позов задовольнити.
Представник відповідача позов не
визнав, просив суд відмовити у
задоволенні позовних вимог з підстав,
наведених у письмових запереченнях.
Судом, з метою забезпечення всебічного
та об`єктивного вирішення справи, на
підставі частини другої статті 150
Кодексу адміністративного судочинства
України, оголошено у справі перерву до
16.05.2013, яку в подальшому було
неодноразово продовжено.
У судове засідання, призначене на
19.09.2013, представники сторін не
з`явились, були своєчасно та належним
чином повідомлені про дату, час та
місце судового розгляду справи.
Матеріали справи містять заяви сторін
про розгляд справи за їх відсутності,
що відповідно до приписів статті 122
Кодексу адміністративного судочинства
України є підставою для здійснення
розгляду справи в порядку письмового
провадження за наявними у ній
матеріалами та доказами.
Розглянувши подані документи і
матеріали, всебічно і повно з'ясувавши
всі фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, враховуючи принципи рівності
сторін, суд дійшов висновку, що позовні
вимоги підлягають частковому
задоволенню, виходячи з наступного.
ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової
картки платника податків НОМЕР_1)
зареєстрований в якості фізичної особи
- підприємця 14.05.2012, про що зроблено
запис в Єдиному державному реєстрі
юридичних осіб та фізичних осіб -
виписки з Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних осіб -
підприємців (а.с. 51).
25.10.2012 Регіональним управлінням
Департаменту контролю за виробництвом
та обігом спирту, алкогольних напоїв і
тютюнових виробів Державної
податкової служби України у Київській
області видано позивачу ліцензію на
право роздрібної торгівлі
алкогольними напоями та тютюновими
виробами (термін дії ліцензії - з 02.06.2012
по 01.06.2013, місце торгівлі - магазин,
розташований за адресою: Київська
область, смт. Макарів, вул.
У листопаді 2012 року посадовими особами
Регіонального управління Департаменту
контролю за виробництвом та обігом
спирту, алкогольних напоїв і тютюнових
виробів Державної податкової служби
України у Київській області на
підставі вимог підпункту 80.2.5
пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу
України, згідно наказу від
09.11.2012 № 707-к та направлень на
проведення перевірки від 09.11.2012 № 1541,
№ 1542, з метою контролю за
дотриманням позивачем вимог
законодавства України, які є
обов`язковими до виконання при
здійсненні оптової і роздрібної
торгівлі алкогольними напоями та/або
тютюновими виробами, здійснено заходи
щодо проведення фактичної перевірки
наведеної вище господарської одиниці
У зв`язку з відмовою позивача
розписатися у направленнях на
перевірку від 09.11.2012 №
1541 та № 1542, посадовими особами
контролюючого органу складено акт від
09.11.2012 про відмову від підпису та
розпочато проведення фактичної
У ході контролюючого заходу
Регіональним управлінням Департаменту
контролю за виробництвом та обігом
спирту, алкогольних напоїв і тютюнових
виробів Державної податкової служби
України у Київській області
зафіксовано порушення фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_1 приписів
статей 11, 152, 18 Закону України «Про
державне регулювання виробництва і
обігу спирту етилового, коньячного і
плодового, алкогольних напоїв та
тютюнових виробів» від 19.12.1995
№ 481/95-ВР та постанови Кабінету
Міністрів України 30.10.2008 № 957 «Про
встановлення розміру мінімальних
оптово-відпускних і роздрібних цін на
окремі види алкогольних напоїв
вітчизняного виробництва».
Вказані порушення полягали у:
- здійсненні позивачем роздрібної
торгівлі алкогольними напоями за
цінами, нижчими від встановлених на них
мінімальних роздрібних цін, а саме: під
час перевірки було реалізовано одну
пляшку шампанського «Одеське
святкове» біле напівсолодке (міцність
9,5 - 13 %, місткість 0,75 л, виробник - ПАТ
«Вікторія») за ціною 25 грн.
50 коп., в той час як мінімальна
законодавчо визначена роздрібна ціна
на цей алкогольний напій становить 26
- зберіганні з метою реалізації
двох пакетів вина «Український кагор»
(міцність 16 %, місткість 1 л, виробник -
ТОВ «Косовський завод», ціна
реалізації - 19 грн. 00 коп. за одиницю
товару) без марок акцизного податку
встановленого зразка;
- нерозміщенні у господарській
одиниці позивача наочної інформації,
яка складається із графічного знака
про заборону куріння та тексту такого
змісту: «Куріння заборонено!».
За результатами перевірки посадовими
особами податкового органу складено
акт від 09.11.2012 № 614/21-0331/НОМЕР_1 та
запропоновано позивачу у строк до
19.11.2012 надати товарно - супровідні
документи на алкогольні напої.
Після ознайомлення з актом перевірки
позивач відмовився від його підписання
та отримання, що зафіксовано
посадовими особами контролюючого
органу в актах від 09.11.2012 про
відмову від підписання матеріалів
перевірки та про відмову від отримання
20.11.2012 на підставі акта перевірки
Регіональним управлінням Департаменту
контролю за виробництвом та обігом
спирту, алкогольних напоїв і тютюнових
виробів Державної податкової служби
України в Київській області прийняті
рішення за № 33/0703,
№ 33/0704 та № 33/0705, якими
відповідно до приписів абзаців 9, 13, 15
частини другої статті 17 Закону України
«Про державне регулювання виробництва
і обігу спирту етилового, коньячного і
плодового, алкогольних напоїв та
тютюнових виробів» від 19.12.1995 № 481/95-ВР
до позивача застосовано фінансові
санкції у розмірі, відповідно, 5000 грн. 00
коп., 1700 грн. 00 коп. та 3400 грн. 00 коп.

Отримавши наведені вище рішення,
позивач скористався наданим йому
статтею 56 Податкового кодексу України
правом на їх оскарження в
адміністративному порядку шляхом
подання скарг до Державної податкової
служби України.

Скарги позивача рішенням Державної
податкової служби України від 12.12.2012
залишено без задоволення, а рішення
Регіонального управління Департаменту
контролю за виробництвом та обігом
спирту, алкогольних напоїв і тютюнових
виробів Державної податкової служби
України в Київській області від 20.11.2012
№ 33/0703, № 33/0704 та №
33/0705 про застосування фінансових
санкцій - без змін.

Не погоджуючись із рішеннями,
прийнятими Регіональним управлінням
Департаменту контролю за виробництвом
та обігом спирту, алкогольних напоїв і
тютюнових виробів Державної
податкової служби України в Київській
області, позивач оскаржив їх до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що
виникли між сторонами, суд виходить з
наступного.

Обов'язки та компетенція контролюючих
органів, повноваження їх посадових
осіб під час здійснення податкового
контролю, а також відповідальність за
порушення податкового законодавства
визначені Податковим кодексом України.

В силу приписів пункту 61.1 статті 61
Податкового кодексу України,
податковий контроль - це система
заходів, що вживаються контролюючими
органами з метою контролю правильності
нарахування, повноти і своєчасності
сплати податків і зборів, а також
дотримання законодавства з питань
регулювання обігу готівки, проведення
розрахункових та касових операцій,
патентування, ліцензування та іншого
законодавства, контроль за дотриманням
якого покладено на контролюючі органи.

Статтею 19 1 Податкового кодексу України
(у редакції, чинній на момент
виникнення спірних правовідносин)
визначено перелік функцій органів
державної податкової служби, серед
яких, зокрема: здійснення ліцензування
діяльності суб'єктів господарювання з
виробництва спирту, алкогольних напоїв
і тютюнових виробів, оптової торгівлі
спиртом, оптової та роздрібної
торгівлі алкогольними напоями і
тютюновими виробами; здійснення
контролю за виробництвом та обігом
спирту, алкогольних напоїв і тютюнових
виробів та забезпечення міжгалузевої
координації у цій сфері.

Повноваження зі здійснення контролю за
додержанням законодавства у сфері
виробництва та обігу спирту,
алкогольних напоїв і тютюнових виробів
постановою Кабінету Міністрів України
від 07.08.2001 № 940 «Про заходи щодо
посилення державного контролю за
виробництвом та обігом спирту,
алкогольних напоїв і тютюнових виробів
та справлянням акцизного збору»
покладено на Державну податкову службу
України, у складі якої утворено
Департамент контролю за виробництвом
та обігом спирту, алкогольних напоїв і
тютюнових виробів як самостійний
функціональний підрозділ з правами
юридичної особи, а у складі державних
податкових адміністрацій в Автономній
Республіці Крим, областях, мм. Києві та
Севастополі - регіональні управління
Департаменту з правами юридичної особи
та їх територіальні підрозділи.

З метою проведення податкового
контролю за дотриманням суб`єктами
господарювання норм законодавства з
питань регулювання обігу готівки,
порядку здійснення платниками
податків розрахункових операцій,
ведення касових операцій, наявності
ліцензій, патентів, свідоцтв, у тому
числі про виробництво та обіг
підакцизних товарів, проводиться
фактична перевірка за місцем
фактичного провадження платником
податків діяльності, розташування
господарських або інших об'єктів права
власності такого платника (підпункт
75.1.3 пункту 75.1 статті 75 Податкового
кодексу України).

Порядок проведення фактичних
перевірок визначено статтею 80
Податкового кодексу України.

Так, пунктом 80.1 статті 80 Податкового
кодексу України передбачено, що
фактична перевірка здійснюється без
попередження платника податків (особи).

Відповідно до пункту 80.2 статті 80
Податкового кодексу України, фактична
перевірка може проводитися на підставі
рішення керівника органу податкової
служби, оформленого наказом, копія
якого вручається платнику податків або
його уповноваженому представнику, або
особам, які фактично проводять
розрахункові операції, під розписку до
початку проведення такої перевірки, та
за наявності хоча б однієї з обставин,
визначених підпунктами 80.2.1 - 80.2.7 цього
пункту.

Зокрема, в силу приписів підпункту 80.2.5
пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу
України підставою для проведення
фактичної перевірки є отримання в
установленому законодавством порядку
інформації про порушення вимог
законодавства в частині виробництва,
обліку, зберігання та транспортування
спирту, алкогольних напоїв та
тютюнових виробів та цільового
використання спирту платниками
податків, а також здійснення функцій,
визначених законодавством у сфері
виробництва і обігу спирту,
алкогольних напоїв та тютюнових
виробів.

Як вже зазначалось судом вище, фактична
перевірка господарської одиниці
позивача проведена Регіональним
управлінням Департаменту контролю за
виробництвом та обігом спирту,
алкогольних напоїв і тютюнових виробів
Державної податкової служби України в
Київській області на підставі вимог
підпункту 80.2.5 пункту 80.2 статті 80
Податкового кодексу України, тобто для
здійснення функцій, визначених
законодавством у сфері виробництва і
обігу спирту, алкогольних напоїв та
тютюнових виробів, однією з яких є
контроль за додержанням законодавства
у цій сфері.

Основні засади державної політики щодо
регулювання виробництва, експорту,
імпорту, оптової і роздрібної торгівлі
спиртом етиловим, коньячним і плодовим,
спиртом етиловим ректифікованим
виноградним, спиртом етиловим
ректифікованим плодовим,
спиртом-сирцем виноградним,
спиртом-сирцем плодовим, алкогольними
напоями та тютюновими виробами,
забезпечення їх високої якості та
захисту здоров'я громадян, а також
посилення боротьби з незаконним
виробництвом та обігом алкогольних
напоїв і тютюнових виробів на
території України визначені Законом
України «Про державне регулювання
виробництва і обігу спирту етилового,
коньячного і плодового, алкогольних
напоїв та тютюнових виробів» від 19.12.1995
№ 481/95-ВР (далі - Закон України № 481/95-ВР).

Державна політика щодо попередження та
зменшення вживання тютюнових виробів і
їх шкідливого впливу на здоров'я
населення ґрунтується, зокрема, на
принципах: комплексності правових,
економічних, медичних та інших заходів,
спрямованих на охорону здоров'я
населення шляхом попередження та
зменшення вживання тютюнових виробів;
доступності інформації для населення
про шкоду для здоров'я людини вживання
тютюнових виробів, впливу тютюнового
диму та перевагу здорового способу
життя.

Обмеження щодо споживання тютюнових
виробів визначені статтею 152 Закону
України № 481/95-ВР.

Відповідно до приписів наведеної вище
статті (у редакції, чинній на момент
виникнення спірних правовідносин),
забороняється куріння тютюнових
виробів: 1) у ліфтах і таксофонах; 2) у
закладах охорони здоров'я; 3) у
навчальних та освітньо-виховних
закладах; 4) на дитячих майданчиках; 5) на
спортивних майданчиках; 6) у під'їздах
жилих будинків; 7) у підземних
переходах; 8) у громадському транспорті
(включаючи транспорт міжнародного
сполучення).

Крім того, забороняється, крім
спеціально відведених для цього місць,
куріння тютюнових виробів: 1) у закладах
громадського харчування; 2) у
приміщеннях органів державної влади та
органів місцевого самоврядування,
інших державних установ; 3)
у приміщеннях закладів культури; 4) у
приміщеннях закритих спортивних
споруд; 5) у приміщеннях
підприємств, установ та організацій
всіх форм власності.

Цією ж статтею встановлено, що у місцях
та закладах, де куріння заборонено, має
бути розміщена наочна інформація, яка
складається із графічного знака про
заборону куріння та тексту такого
змісту: «Куріння заборонено!».

У спеціально відведених для куріння
місцях розміщується наочна інформація,
яка складається із відповідного
графічного знака та тексту такого
змісту: «Місце для куріння. Куріння
шкодить Вашому здоров'ю!».

Суб'єкти підприємницької діяльності,
які здійснюють торгівлю алкогольними
напоями та тютюновими виробами,
повинні дотримуватися законодавчо
встановлених правил здійснення
зазначеної діяльності, а у разі їх
порушення, нести відповідальність,
передбачену Законом України № 481/95-ВР.

Так, у разі необладнання суб`єктом
господарювання спеціально відведених
для куріння місць та нерозміщення
наочної інформації, передбаченої
статтею 152 Закону України 481/95-ВР, до
нього в силу приписів статті 17 цього
Закону застосовуються фінансові
санкції у вигляді штрафу у розмірі 3400
гривень.

Зі змісту акта перевірки вбачається, що
висновок контролюючого органу
стосовно порушення позивачем вимог
статті 152 Закону України № 481/95-ВР
ґрунтується на твердженнях про
відсутність наочної інформації про
заборону куріння на території
господарської одиниці позивача.

У свою чергу, представник позивача
зазначає, що твердження податкового
органу про невиконання ним вимог
статті 152 Закону України № 481/95-ВР не
відповідають дійсності, оскільки в
магазині позивача на момент проведення
перевірки були наявні таблички з
графічними знаками та текстом такого
змісту «Палити заборонено».

Крім того, представник позивача
звертає увагу на те, що вимоги Закону
України № 481/95-ВР в частині
розміщення у закладі торгівлі наочної
інформації про заборону куріння
виконуються на підставі наказу
позивача від 15.05.2012 № 1, з яким належним
чином ознайомлені усі працівники
магазину.

Статтею 71 Кодексу адміністративного
судочинства України передбачено, що
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів (частина перша статті 69
Кодексу адміністративного судочинства
України).

На момент прийняття судом рішення у
даній справі відповідачем не надано
суду будь - яких належних та
допустимих доказів, що спростовують
твердження позивача про наявність у
закладі торгівлі наочної інформації
про заборону куріння. Суд звертає увагу
на те, що розміщення позивачем наочної
інформації у вигляді графічного знаку
з текстом: «Палити заборонено» замість
графічного знаку з текстом «Куріння
заборонено!», як це передбачено
приписами статті 152 Закону України №
481/95-ВР, не утворює підстав вважати, що
позивачем не виконано вимоги Закону,
які за своєю суттю направлені на
встановлення обмежень щодо споживання
тютюнових виробів на території
закладів, де куріння заборонено (крім
спеціально відведених для цього місць).

Враховуючи, що доводи відповідача
стосовно вчинення позивачем
правопорушення, відповідальність за
яке передбачено статтею 17 Закону
України № 481/95-ВР у вигляді
застосування штрафу у сумі 3400 грн. 00
коп., не знайшли свого підтвердження у
ході судового розгляду справи, рішення
Регіонального управління Департаменту
контролю за виробництвом та обігом
спирту, алкогольних напоїв і тютюнових
виробів Державної податкової служби
України в Київській області від 20.11.2012
№ 33/0705 про застосування
фінансових санкцій суд вважає
протиправним та таким, що підлягає
скасуванню.

Вирішуючи питання стосовно
обґрунтованості застосування до
фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 фінансових санкцій у сумі
5000 грн. 00 коп. за порушення вимог статті
18 Закону України № 481/95-ВР та постанови
Кабінету Міністрів України 30.10.2008 № 957
«Про встановлення розміру мінімальних
оптово-відпускних і роздрібних цін на
окремі види алкогольних напоїв
вітчизняного виробництва», суд
виходить з наступного.

Чинним законодавством України
передбачено обов`язок суб`єктів
господарювання дотримуватись
дисципліни оптово-відпускних і
роздрібних цін на алкогольні напої.

Статтею 1 Закону України № 481/95-ВР
передбачено, що мінімальні роздрібні
ціни на алкогольні напої - це ціни, які
визначаються виходячи з мінімальних
оптово-відпускних цін на цю продукцію
та торговельної надбавки.

Право встановлювати мінімальні
оптово-відпускні та роздрібні ціни на
алкогольні напої в силу приписів
частини десятої статті 18 Закону
України № 481/95-ВР надано Кабінету
Міністрів України.

Відповідно до вимог постанови Кабінету
Міністрів України від 30.10.2008 № 957 «Про
встановлення розміру мінімальних
оптово-відпускних і роздрібних цін на
окремі види алкогольних напоїв
вітчизняного виробництва», мінімальну
роздрібну ціну на вина у скляній тарі
місткістю 0,7 л та 0,75 л за кодами № 2204 10,
2204 21 10 00, 2204 29 10 00 згідно з УКТЗЕД (до яких
і відноситься шампанське «Одеське
святкове» біле напівсолодке)
визначено на рівні 26 грн. 00 коп.

Відповідно до абзацу 13 частини другої
статті 17 Закону України № 481/95-ВР, у разі
оптової або роздрібної торгівлі
коньяком, алкогольними напоями,
горілкою,
лікеро-горілчаними виробами та вином
за цінами, нижчими за встановлені
мінімальні оптово-відпускні або
роздрібні ціни на такі напої, до
суб'єктів господарювання
застосовуються фінансові санкції у
вигляді штрафу у розмірі 100 відсотків
вартості отриманої партії товару,
розрахованої виходячи з мінімальних
оптово-відпускних або роздрібних цін,
але не менше 5000 гривень.

Як вже зазначалось судом вище,
податковим органом у ході перевірки
зафіксовано продаж позивачем однієї
пляшки шампанського «Одеське
святкове» біле напівсолодке (міцність
9,5 - 13 %, місткість 0,75 л, виробник - ПАТ
«Вікторія») за ціною 25 грн. 50 коп., тобто
за ціною, що є нижчою за встановлені
мінімальні роздрібні ціни на такий
алкогольний виріб.

Зазначені вище обставини
підтверджуються наявною у матеріалах
справи копією фіскального звітного
чеку від 09.11.2012 № 2547 на суму 25 грн. 50 коп.
та не були спростовані представником
позивача у ході судового розгляду
справи.

Зважаючи на наведені вище відомості
суд дійшов висновку про
обгрунтованість доводів відповідача
про вчинення позивачем правопорушення,
відповідальність за яке передбачено
абзацом 13 частини другої статті 17
Закону України № 481/95-ВР.

Посилання представника позивача на
неправомірне застосування податковим
органом штрафу у максимальному розмірі
(5000 грн. 00 коп.), а не у розмірі 100 %
вартості отриманої партії товару,
розрахованої виходячи з мінімальних
роздрібних цін, судом до уваги не
приймається з огляду на те, що жодних
фактичних даних, що свідчать про
пред`явлення позивачем облікових
документів на товар у ході
контролюючого заходу 09.11.2012, а також у
строк до 19.11.2012, як це пропонувалось
податковим органом (що зафіксовано в
акті перевірки), суду не надано.

Крім того, вказані вище документи на
вимогу суду представником позивача
також подані не були.

За наведених обставин, застосування
Регіональним управлінням Департаменту
контролю за виробництвом та обігом
спирту, алкогольних напоїв і тютюнових
виробів Державної податкової служби
України в Київській області до
позивача фінансових санкцій у вигляді
штрафу у сумі 5000 грн. 00 коп. суд вважає
правомірним та таким, що здійснено у
відповідності до вимог абзацу 13
частини другої статті 17 Закону України
№ 481/95-ВР.

Що стосується висновків податкового
органу про порушення позивачем вимог
статті 11 Закону України № 481/95-ВР,
суд зазначає наступне.

В силу приписів статті 11 Закону України
№ 481/95-ВР, алкогольні напої та тютюнові
вироби, які виробляються в Україні, а
також такі, що імпортуються в Україну,
позначаються марками акцизного
податку в порядку, визначеному
законодавством.

Пунктом 226.6 статті 226 Податкового
кодексу України визначено, що
алкогольні напої з вмістом спирту
етилового понад 8,5 відсотка об'ємних
одиниць підлягають маркуванню.

Виготовлення, зберігання, продаж марок
акцизного податку та маркування
алкогольних напоїв і тютюнових виробів
здійснюються відповідно до положення,
затвердженого Кабінетом Міністрів
України (пункт 226.3 статті 226 Податкового
кодексу України).

Відповідно до пункту 19 Положення про
виготовлення, зберігання, продаж марок
акцизного податку та маркування
алкогольних напоїв і тютюнових
виробів, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 27.12.2010 №
1251, наявність наклеєної в
установленому порядку марки акцизного
податку встановленого зразка на пляшці
(упаковці) алкогольного напою та пачці
(упаковці) тютюнового виробу є однією з
умов для ввезення на митну територію
України і продажу таких товарів
споживачам, а також підтвердженням
сплати акцизного податку та
легальності ввезення товарів.

Згідно з приписами пунктів 21 та 22 цього
Положення, для прикріплення марок
використовується клей (дисперсійний,
дескрин тощо), який не дає змоги зняти
їх з виробів без пошкодження і
змивається у разі потреби в митті
пляшок для повторного їх використання.
Марки наклеюються на пляшку П- чи
Г-подібним способом через горловину. У
разі реалізації напоїв в упаковках
(типу «Tetra Pak») марки наклеюються по осі
упаковки на верхній площині.

В силу приписів статті 1 Закону України
№ 481/95-ВР імпорт, експорт,
транспортування, зберігання, торгівля
алкогольними напоями та тютюновими
виробами з порушенням вимог
законодавства, що регулює ці питання,
вважається незаконним обігом
алкогольних напоїв і тютюнових
виробів.

Абзацом 15 частини другої статті 17
Закону України № 481/95-ВР встановлено, що
за зберігання, транспортування,
реалізації алкогольних напоїв та
тютюнових виробів без марок акцизного
податку встановленого зразка або з
підробленими марками акцизного
податку, до суб'єктів господарювання
застосовуються фінансові санкції у
вигляді штрафу у розмірі 100
відсотків вартості товару, але не менше
1700 гривень.

З матеріалів адміністративної справи
вбачається, що у ході контролюючого
заходу податковим органом виявлено, що
в реалізації у позивача знаходились
два пакети вина «Український кагор»
(міцність 16 %, місткість 1 л, виробник -
ТОВ «Косовський завод», ціна
реалізації - 19 грн. 00 коп. за одиницю
товару), на яких були відсутні марки
акцизного податку встановленого
зразка.

На момент прийняття рішення у даній
справі обставини, що свідчать про
порушення позивачем порядку
зберігання та реалізації двох пакетів
вина «Український кагор»,
представником позивача спростовані не
були, жодних пояснень з приводу
наявності/відсутності належним чином
прикріплених марок акцизного податку
на вказаних алкогольних напоях,
представником позивача суду не надано.

За наведених обставин, суд дійшов
висновку, що притягнення позивача до
відповідальності за правопорушення у
спосіб застосування до нього
фінансових санкцій у сумі 1700 грн. 00 коп.
здійснено Регіональним управлінням
Департаменту контролю за виробництвом
та обігом спирту, алкогольних напоїв і
тютюнових виробів Державної
податкової служби України в Київській
області у відповідності до вимог
абзацу 15 частини другої статті 17 Закону
України № 481/95-ВР.

Що стосується тверджень позивача про
порушення податковим органом
процедури проведення перевірки, що
призвело до прийняття незаконних
рішень, суд зазначає наступне.

Під час судового розгляду справи
представник позивача наголосив на
недотриманні Регіональним управлінням
Департаменту контролю за виробництвом
та обігом спирту, алкогольних напоїв і
тютюнових виробів Державної
податкової служби України в Київській
області порядку та процедури
проведення фактичної перевірки, що
полягали, зокрема, у наступному:

- непред`явлення посадовими особами
податкового органу належним чином
оформлених наказу, направлень на
проведення перевірки та посвідчень;

- відсутність у надісланому на адресу
позивача акті перевірки доказів його
реєстрації в журналі реєстрації актів
податкового органу;

- непроставлення посадовими
особами контролюючого органу відмітки
про проведення фактичної перевірки у
журналі реєстрації перевірок.

У зв`язку з зазначеними обставинами
представник позивача вважає, що
перевірка позивача фактично і не була
проведена посадовими особами
контролюючого органу, що свідчить про
відсутність підстав для притягнення
його до відповідальності у вигляді
застосування фінансових санкцій.

Суд вважає за необхідне зазначити, що
недодержання вимог правових норм, які
регулюють порядок прийняття рішення
про застосування фінансових санкцій, у
тому числі стосовно процедури
проведення перевірки, може бути
підставою для визнання такого рішення
протиправним лише у тому разі, коли
відповідне порушення спричинило
прийняття неправильного рішення. Якщо
ж рішення в цілому узгоджується з
вимогами чинного законодавства і
прийнято відповідно до обставин, що
склалися, тобто є вірним по суті, то
окремі порушення встановленої
процедури проведення перевірки та
прийняття рішення не можуть бути
підставою для його скасування, якщо
інше не передбачено законодавством.

Згідно з приписами пункту 80.5 статті 80
Податкового кодексу України, допуск
посадових осіб органів податкової
служби до проведення фактичної
перевірки здійснюється згідно із
статтею 81 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 81.1 цієї статті,
посадові особи органу державної
податкової служби мають право
приступити до проведення фактичної
перевірки за наявності підстав для їх
проведення, визначених цим Кодексом, та
за умови пред'явлення або надіслання у
випадках, визначених цим Кодексом,
таких документів: направлення на
проведення такої перевірки; копії
наказу про проведення перевірки;
службового посвідчення осіб, які
зазначені в направленні на проведення
перевірки.

Непред'явлення або ненадіслання у
випадках, визначених цим Кодексом,
платнику податків (його посадовим
(службовим) особам або його
уповноваженому представнику, або
особам, які фактично проводять
розрахункові операції) цих документів
або пред'явлення зазначених
документів, що оформлені з порушенням
вимог, встановлених цим пунктом, є
підставою для недопущення посадових
(службових) осіб органу державної
податкової служби до проведення
документальної виїзної або фактичної
перевірки.

Із даних, що наведені у наявних у
матеріалах справи копій наказу від
09.11.2012 № 707-к та направлень на
проведення перевірки від 09.11.2012 № 1541, №
1542, вбачається, що вказані вище
документи оформлені у відповідності до
вимог чинного податкового
законодавства, у зв`язку з чим їх
пред`явлення позивачу разом зі
службовими посвідченнями посадових
осіб податкового органу є достатньою
підставою для їх допуску до проведення
перевірки.

Суд звертає увагу на те, що покладений
приписами статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
на суб`єкта владних повноважень тягар
доказування правомірності своїх дій та
рішень не звільняє позивача від
обов`язку доказування своїх тверджень
чи заперечень.

Належних та допустимих доказів того, що
посадовими особами податкового органу
не було пред`явлено ці документи
позивачу (його посадовій (службовій)
особі, його уповноваженому
представнику чи особі, яка фактично
проводить розрахункові операції) або
пред'явлено неналежно оформлені
документи, представником позивача суду
не надано.

У свою чергу, матеріали справи містять
акти Регіонального управління
Департаменту контролю за виробництвом
та обігом спирту, алкогольних напоїв і
тютюнових виробів Державної
податкової служби України в Київській
області, якими зафіксовано відмову
позивача від підпису у направленнях на
перевірку від 09.11.2012 № 1541 та № 1542,
складання яких в силу приписів абзацу 8
пункту 81.1 статті 81 Податкового кодексу
України є підставою для початку
проведення фактичної перевірки.

Інші порушення, про які зазначав
позивач, зокрема, щодо відсутності у
надісланому на адресу позивача акті
перевірки доказів його реєстрації в
журналі реєстрації актів податкового
органу та непроставлення посадовими
особами контролюючого органу відмітки
про проведення фактичної перевірки у
журналі реєстрації перевірок, не
передбачені законодавством як
підстава для визнання протиправними та
скасування рішень суб`єкта владних
повноважень, оскільки правом на
оскарження рішень, прийнятих за
наслідками перевірки господарської
діяльності, позивач скористався у
повному обсязі та у строк, встановлений
чинним законодавством України.

Суд також не вважає порушення, на які
посилається позивач, істотними, а
відтак вони не можуть бути підставою
для скасування рішень, які є законними
по суті, зокрема, рішень Регіонального
управління Департаменту контролю за
виробництвом та обігом спирту,
алкогольних напоїв і тютюнових виробів
Державної податкової служби України в
Київській області від 20.11.2012 №
33/0703 та № 33/0704 про
застосування фінансових санкцій у
розмірі, відповідно, 5000 грн. 00 коп. та 1700
грн. 00 коп.

За таких обставин, виходячи з меж
заявлених позовних вимог, системного
аналізу положень законодавства
України та доказів, наявних у
матеріалах справи, суд дійшов висновку,
що позовні вимоги є такими, що
підлягають задоволенню частково.

Відповідно до частини третьої статті 94
Кодексу адміністративного судочинства
України, якщо адміністративний позов
задоволено частково, судові витрати,
здійснені позивачем, присуджуються
йому відповідно до задоволених вимог, а
відповідачу - відповідно до тієї
частини вимог, у задоволенні яких
позивачеві відмовлено.

З огляду на викладене, витрати
позивача, пов'язані зі сплатою судового
збору у сумі 38 грн. 61 коп., підлягають
відшкодуванню позивачу з Державного
бюджету України.

Керуючись статтями 69, 70, 71, 122, 158-163, 167, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов задовольнити
частково.

2. Рішення Регіонального управління
Департаменту контролю за виробництвом
та обігом спирту, алкогольних напоїв і
тютюнових виробів Державної
податкової служби України в Київській
області від 20.11.2012 № 33/0705 про
застосування фінансових санкцій, -
визнати протиправним та скасувати.

3. Стягнути з Державного бюджету
України на користь фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 витрати,
пов`язані зі сплатою судового збору у
розмірі 38 (тридцять вісім) грн. 61 коп.

4. У задоволенні решти позовних вимог, -
відмовити.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо скаргу не було подано в
установлені строки.

У разі подання апеляційної скарги
постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову
суду першої інстанції подається до
Київського апеляційного
адміністративного суду через
Київський окружний адміністративний
суд протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Суддя
Харченко С.В.