Справа № 803/1799/13-а
Суддя: Онишкевич Т.В.
Дата ухвалення: 2014-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

05 березня 2014 року Справа № 876/11599/13

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді
Онишкевича Т.В.,

суддів
Дяковича В.П., Іщук Л.П.,

з участю секретаря судового засідання
Сідельник Г.М.,

представника позивача
Куляші О.О.,

представника відповідача
Сидун О.С.,

третьої особи
Турчинського В.Є.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні м. Львові апеляційну скаргу
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Волинській області Міністерства
юстиції України на постанову
Волинського окружного
адміністративного суду від 29 серпня 2013
року у справі за позовом публічного
акціонерного товариства
«Західінкомбанк» до першого відділу
державної виконавчої служби Луцького
міського управління юстиції Головного
управління юстиції у Волинській
області Міністерства юстиції України,
третя особа на стороні відповідача, яка
не заявляє самостійних вимог на
предмет спору, Головне управління
юстиції у Волинській області
Міністерства юстиції України про
визнання протиправними дій та
скасування постанови,

ВСТАНОВИВ :

У серпні 2013 року публічне акціонерне
товариство «Західінкомбанк» (далі -
ПАТ) звернулося до суду з
адміністративним позовом, у якому
просило про визнати неправомірними дії
щодо винесення головним державним
виконавцем першого відділу державної
виконавчої служби Луцького міського
управління юстиції Головного
управління юстиції у Волинській
області Міністерства юстиції України
(далі - ВДВС) Ліщуком О.О. постанови про
поновлення виконавчого провадження ВП
№12172236 від 17.06.2013 року та скасувати таку
постанову.

Постановою Волинського окружного
адміністративного суду від 29 серпня 2013
року у справі № 803/1799/13-а позов було
задоволено.

У поданій апеляційній скарзі Головне
управління юстиції у Волинській
області Міністерства юстиції України
(далі - ГУЮ) просить скасувати вказане
судове рішення та прийняти нову
постанову, якою у задоволенні позову
ПАТ відмовити. У обґрунтування своїх
апеляційних вимог покликається на те,
що державний виконавець мав законні
підстави для поновлення виконавчого
провадження. Крім того, подання скарги
на дії державних виконавців та позову
про виключення майна з акту опису й
арешту не є підставою для зупинення
виконавчого провадження відповідно до
Закону України «Про виконавче
провадження» (в редакції від 04.11.2010
року). Тому при винесені постанови ВП
№12172236 про поновлення виконавчого
провадження від 17.06.2013 року державним
виконавцем дотримано вимог закону.

Представники ГУЮ та ВДВС у ході
апеляційного розгляду підтримали
подану апеляційну скаргу у повному
обсязі, просили скасувати оскаржуване
судове рішення та відмовити у
задоволенні позову ПАТ за
безпідставністю.

Представник ПАТ заперечила
обґрунтованість доводів апелянта,
просила залишити оскаржуване судове
рішення без змін.

Заслухавши суддю-доповідача та
учасників процесу, перевіривши
матеріали справи та доводи апелянта у
їх сукупності, апеляційний суд
приходить до переконання, що подана
апеляційна скарга підлягає
задоволенню з таких мотивів.

Задовольняючи позовні вимоги ПАТ, суд
першої інстанції виходив із того, що
спірні правовідносини було
врегульовано Законом України «Про
виконавче провадження» від 21.04.1999 року
№606-XIV в редакції станом на 09.09.2010 року
(надалі - Закон).

Відповідно до п. 5 ст. 35 Закону,
виконавче провадження може бути
зупинено у разі прийняття скарги на дії
державного виконавця або відмову в
його відводі.

Судом встановлено, що постановою
державного виконавця першого відділу
державної виконавчої служби Луцького
міського управління юстиції Табачука
А.П. від 24.12.2010 року було зупинено
зведене виконавче провадження №12172236
про стягнення з ПАТ грошових коштів.
Підставою для винесення вказаної
постанови стало подання 01.11.2010 року ПАТ
до Волинського окружного
адміністративного суду кількох
позовів на дії головного державного
виконавця Ліщука О.О.

Виконавче провадження було зупинено до
вирішення питання по суті, що
відповідає приписам ч. 2 ст. 36 Закону,
відповідно до якої, виконавче
провадження зупиняється, зокрема, у
випадку передбаченому пунктом 5 статті
35 Закону до розгляду питання по суті.

Однією з підстав зупинення зведеного
виконавчого провадження №12172236 став
адміністративний позов ПАТ від 18.10.2010
року про визнання протиправними дій
головного державного виконавця Ліщука
О.О. під час складення актів опису й
арешту майна від 06.10.2010 року та від
12.10.2010 року при примусовому виконанні
зведеного виконавчого провадження
№12172236.

Постановою Волинського окружного
адміністративного суду від 21.10.2010 року,
залишеною в силі ухвалою Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 22.05.2012 року, в задоволенні вказаного
позову було відмовлено повністю.
Ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 25.04.2013 року було частково
задоволено касаційну скаргу ПАТ,
скасовано постанову Волинського
окружного адміністративного суду від
21.10.2010 року та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 22.05.2012 року, а справу направлено на
новий розгляд до суду першої інстанції.
Постановою Волинського окружного
адміністративного суду від 13.06.2013 року
в задоволенні позову ПАТ було
відмовлено, однак вказане рішення суду
25.06.2013 року було оскаржене позивачем до
Львівського апеляційного
адміністративного суду.

На момент вирішення спору у суду були
відсутні дані щодо рішення суду
апеляційної інстанції за апеляційною
скаргою ПАТ на постанову Волинського
окружного адміністративного суду від
13.06.2013 року, а отже вона не набрало
законної сили.

Тому суд дійшов висновку, що на момент
винесення оскаржуваної постанови про
поновлення виконавчого провадження ВП
№12172236 від 17.06.2013 року існували
обставини, що стали підставою для
зупинення виконавчого провадження,
тобто не розглянуто по суті
адміністративний позов ПАТ про
визнання протиправними дій головного
державного виконавця Ліщука О.О. під
час складення актів опису й арешту
майна від 06.10.2010 року та від 12.10.2010 року
при примусовому виконанні зведеного
виконавчого провадження №12172236.

Даючи правову оцінку оскаржуваному
судовому рішенню та доводам апелянта,
що викладені у апеляційній скарзі, суд
апеляційної інстанції виходить із
таких міркувань.

Відповідно до матеріалів справи
предметом даного публічно-правового
спору є правомірність винесення
головним державним виконавцем Ліщуком
О.О. постанови про поновлення
виконавчого провадження ВП №12172236 від
17.06.2013 року.

На час прийняття вказаної постанови
питання зупинення виконавчого
провадження врегульовувалося
приписами ст.ст. 37, 38 Закону України
«Про виконавче провадження» у редакції
від 16.05.2013 року.

Стаття 37 вказаного Закону містить
вичерпний перелік обставини, що
зумовлюють обов'язкове зупинення
виконавчого провадження, якими є:

1) смерть, оголошення померлим чи
визнання безвісно відсутнім стягувача
або боржника, або припинення юридичної
особи, якщо встановлені судом
правовідносини допускають
правонаступництво;

2) визнання стягувача або боржника
недієздатним;

3) проходження боржником строкової
військової служби у Збройних Силах
України, передбачених законом інших
військових формуваннях, якщо згідно з
умовами служби провадження виконавчих
дій неможливе, чи на прохання
стягувача, який проходить строкову
військову службу в Збройних Силах
України або інших військових
формуваннях;

4) зупинення судом стягнення на
підставі виконавчого документа;

5) прийняття судом до розгляду скарги на
постанову органу (посадової особи),
уповноваженого розглядати справи про
адміністративні правопорушення;

6) зупинення виконання відповідного
рішення або виконавчого провадження
посадовою особою, якій законом надано
таке право;

7) зупинення судом реалізації
арештованого майна;

8) порушення господарським судом
провадження у справі про банкрутство
боржника, якщо відповідно до закону на
вимогу стягувача поширюється дія
мораторію, запровадженого
господарським судом, крім випадків
перебування виконавчого провадження
на стадії розподілу стягнутих з
боржника грошових сум (у тому числі
одержаних від реалізації майна
боржника) та виконання рішень у
немайнових спорах;

9) здійснення тимчасової адміністрації
неплатоспроможного банку або
ліквідації банку відповідно до Закону
України «Про систему гарантування
вкладів фізичних осіб», крім випадків,
пов'язаних з виплатою коштів за
вкладами вкладників за договорами,
строк яких закінчився, та за договорами
банківського рахунку вкладників у
межах суми відшкодування, що
гарантується Фондом; витрат, пов'язаних
із забезпеченням операційної
діяльності такого банку; виплати
заробітної плати, авторської
винагороди, відшкодування шкоди,
заподіяної життю та здоров'ю
працівників банку;

10) сплати боржником або іншим гарантом
у встановленому законодавством
порядку (у тому числі за договорами про
відшкодування ядерної шкоди) коштів на
відшкодування ядерної шкоди, що
дорівнюють або перевищують
встановлену законом межу
відповідальності оператора ядерної
установки. Для обчислення сплачені
кошти підлягають перерахуванню у
Спеціальні права запозичення, що
встановлюються Міжнародним валютним
фондом, за офіційним курсом
Національного банку України на день
сплати;

11) прийняття судом до розгляду
касаційної скарги прокурора на рішення
суду;

12) звернення до суду із заявою про
заміну вибулої сторони
правонаступником у порядку,
встановленому частиною п'ятою статті 8
цього Закону;

13) надання судом, який видав виконавчий
документ, відстрочки виконання
рішення;

14) наявності коштів за договорами
банківського рахунку або банківського
вкладу, які боржник не має права
вимагати до закінчення строку дії
таких договорів, у разі відсутності
іншого майна боржника, на яке може бути
звернуто стягнення;

15) внесення підприємства
паливно-енергетичного комплексу до
Реєстру підприємств
паливно-енергетичного комплексу, які
беруть участь у процедурі погашення
заборгованості відповідно до Закону
України «Про заходи, спрямовані на
забезпечення сталого функціонування
підприємств паливно-енергетичного
комплексу»;

16) затвердження плану санації боржника
до порушення провадження у справі про
банкрутство;

17) прийняття рішення про приватизацію
вугледобувних підприємств відповідно
до Закону України «Про особливості
приватизації вугледобувних
підприємств» протягом трьох років з
моменту завершення приватизації.

Окрім того у ст. 38 Закону зазначено
обставини, якими обумовлено право
державного виконавця зупинити
виконавче провадження, а саме:

1) у разі звернення державного
виконавця до суду, який видав
виконавчий документ, із заявою про
роз'яснення рішення, що підлягає
виконанню, про відстрочку або
розстрочку виконання, а також про
встановлення чи зміну способу і
порядку виконання;

2) прохання боржника, який проводить
строкову службу Збройних Сил України
чи інших передбачених законом
військових формувань, якщо рішення
неможливо виконати без його участі;

3) у разі перебування боржника на
лікуванні у стаціонарному
лікувальному закладі, якщо рішення
неможливо виконати без його участі;

4) у разі оголошення розшуку боржника -
фізичної особи, транспортних засобів
боржника або розшуку дитини;

5) за заявою стягувача у разі його
перебування у відпустці за межами
населеного пункту, де він проживає.

Постанова про зупинення зведеного
виконавчого провадження № 12172236 від
24.12.2010 року (а.с. 9) було вмотивована
подачею 01.11.2010 року до Волинського
окружного адміністративного суду
скарг на дії головного державного
виконавця Ліщука О.О. при описі майна
ПАТ з посиланням на ст.ст. 34, 35, 36, 64
Закону України «Про виконавче
провадження».

Згідно із п. 5 ч. 1 ст. 35 Закону України
«Про виконавче провадження» у
редакції, чинній на час прийняття
постанови державного виконавця про
зупинення зведеного виконавчого
провадження № 12172236 від 24.12.2010 року,
державний виконавець був наділений
правом зупинити виконавче провадження
у разі прийняття скарги на дії
державного виконавця або відмову в
його відводі.

Разом із тим, на час винесення
оспорюваної постанови від 17.06.2013 року
про поновлення зведеного виконавчого
провадження ВП №12172236 така підстава для
зупинення виконавчого провадження
була виключена у редакції Закону
України «Про виконавче провадження»
від 04.11.2010 року.

При цьому відповідно до ч. 5 ст. 39
вказаного Закону у редакції, чинній на
час прийняття оспорюваної постанови
від 17.06.2013 року, після усунення
обставин, які стали підставою для
зупинення виконавчого провадження,
державний виконавець протягом трьох
днів з моменту, коли йому стало про це
відомо, зобов'язаний своєю постановою
поновити виконавче провадження за
власною ініціативою або за заявою
стягувача.

Таким чином, на переконання
апеляційного суду, з часу внесення змін
у законодавство та позбавлення
державного виконавця права зупиняти
виконавче провадження у разі прийняття
скарги на його дії відпали обставини, з
якими була пов'язана можливість
зупинення зведеного виконавчого
провадження № 12172236, а відтак наявність
чи відсутність нерозглянутих по суті
скарг на дії державного виконавця не
впливала на його обов'язок поновити
виконавче провадження.

Окрім того, задовольняючи позовні
вимоги ПАТ, суд першої інстанції
виходив із того, що адміністративний
позов ПАТ від 18.10.2010 року про визнання
протиправними дій головного
державного виконавця Ліщука О.О. під
час складення актів опису й арешту
майна від 06.10.2010 року та від 12.10.2010 року
при примусовому виконанні зведеного
виконавчого провадження №12172236 на час
поновлення виконавчого провадження
оскаржуваною постановою від 17.06.2013 року
не був вирішений по суті.

При цьому поза увагою суду першої
інстанції залишився той факт, що
підставою для зупинення виконавчого
провадження стало подання ПАТ скарг до
Волинського окружного
адміністративного суду 01.11.2010 року, а
отже позов ПАТ від 18.10.2010 року не був
підставою для зупинення зведеного
виконавчого провадження № 12172236.

Відтак, га переконання апеляційного
суду, у суду першої інстанції не було
належних правових підстав для визнання
протиправними дії відповідача щодо
винесення постанови ВП № 12172236 від
17.06.2013 року про поновлення виконавчого
провадження та її скасування.

Таким чином, оскільки при вирішенні
даного публічно-правового спору судом
першої інстанції було допущено
порушення норм матеріального права, а
мотиви, з яких виходив суд під час
ухвалення свого рішення, не
відповідають фактичним обставинам
справи, оскаржувана постанова підлягає
скасуванню з прийняттям нової про
відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 254
КАС України апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу управління
державної виконавчої служби Головного
управління юстиції у Волинській
області Міністерства юстиції України
задовольнити.

Скасувати постанову Волинського
окружного адміністративного суду від 29
серпня 2013 року у справі № 803/1799/13-а та
прийняти нову, якою у задоволенні
позову публічного акціонерного
товариства «Західінкомбанк»
відмовити.

Постанова набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена до Вищого адміністративного
суду України протягом двадцяти днів з
дня складання у повному обсязі шляхом
подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий суддя Т.В.Онишкевич

Судді В.П.Дякович

Л.П.Іщук

Постанова у повному обсязі складена 06
березня 2014 року.