Справа № 2а-8733/12/0170/8
Суддя: Іщенко Галина Михайлівна
Дата ухвалення: 2014-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Ухвала

Іменем України

Справа № 2а-8733/12/0170/8

12.03.14 м. Севастополь

Севастопольський
апеляційний адміністративний суд у
складі колегії суддів:

головуючого судді Іщенко Г.М.,

суддів Санакоєвої М.А. ,

Омельченка В. А.

розглянувши у письмовому провадженні
адміністративну справу № 2а-8733/12/0170/8 за
апеляційною скаргою Сімферопольської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів в Автономній Республіці
Крим на постанову Окружного
адміністративного суду Автономної
Республіки Крим (суддя Кушнова А.О. ) від
27.01.2014 у справі

за позовом Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2 (АДРЕСА_1)

до Сімферопольської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів в
Автономній Республіці Крим (вул.
Белова, буд.2-а, селище Мирне,
Сімферопольський район, Автономна
Республіка Крим, 97503)

про визнання рішення недійсним,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Окружного
адміністративного суду Автономної
Республіки Крим від 27.01.2014 позовні
вимоги задоволено: визнано
протиправним та скасовано податкове
повідомлення-рішення Сімферопольської
міжрайонної державної податкової
інспекції Автономної Республіки Крим
Державної податкової служби №
від 20.06.2012 в частині збільшення
фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість у сумі 96137,83грн.
(дев'яносто шість тисяч сто тридцять
сім грн. 83 коп.) основного платежу та
22982,35грн. (двадцять дві тисячі дев'ятсот
вісімдесят дві грн. 35 коп.) штрафних
(фінансових) санкцій; визнано
протиправним та скасовано податкове
повідомлення-рішення Сімферопольської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів в Автономній Республіці
Крим № від 20.06.2012 про збільшення
фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2
грошового зобов'язання з податку з
доходів фізичних осіб - суб'єктів
підприємницької діяльності в сумі
207670,34грн. (двісті сім тисяч шістсот
сімдесят грн. 34коп.); вирішено питання
про судові витрати.

Не погодившись з даним рішенням суду,
Сімферопольська об'єднана державна
податкова інспекція Головного
управління Міндоходів в Автономній
Республіці Крим звернулась з
апеляційною скаргою в якій просить
постанову Окружного адміністративного
суду Автономної Республіки Крим від
27.01.2014 скасувати та прийняте нове
рішення, яким у задоволенні позову
відмовити у повному обсязі.

Правом на участь у судовому засіданні
сторони не скористались. Про час та
місце розгляду справи повідомлені
належним чином та своєчасно.
Відповідно до пункту 2 частини першої
статті 197 Кодексу адміністративного
судочинства України неприбуття у
судове засідання сторін, належним
чином повідомлених про дату, час та
місце апеляційного розгляду справи, є
підставою для розгляду справи в
порядку письмового провадження. Судова
колегія знаходить можливим
апеляційний розгляд справи у
відсутність сторін, визнаючи
достатніми для розгляду апеляційної
скарги наявні в матеріалах справи
письмові докази.

Розглянувши справу в порядку статей 195,
пункту 2 частини першої статті 197
Кодексу адміністративного судочинства
України, обговоривши доводи
апеляційної скарги, перевіривши
юридичну оцінку обставин справи та
повноту їх встановлення, дослідивши
правильність застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Як вбачається з матеріалів справи,
Фізична особа-підприємець ОСОБА_2
(далі-позивач) звернувся до суду з
позовом до Сімферопольської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів в
Автономній Республіці Крим
(далі-відповідач) (з урахуванням
уточнених позовних вимог) про часткове
визнання недійсними податкових
повідомлень-рішень від 20.06.2012: № в
сумі 96137,83 грн. за основним платежем та
штрафна санкція 22982,35 грн.; № у
сумі 207670,34 грн..

Позовні вимоги мотивовані тим, що
висновки акту перевірки №795/1702/0
від 05.06.2012 про заниження позивачем, у
порушення вимог Податкового кодексу
України, валового доходу, а також
завищення витрат та податкового
кредиту, що були покладені в основу
спірних податкових повідомлень-рішень,
суперечать фактичним обставинам
справи та не ґрунтуються на
податковому законодавстві України.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції дійшов висновку про
те, що висновки акту перевірки
№795/1702/0 від 05.06.2012, які були
покладені в основу спірних податкових
повідомлень-рішень, частково
суперечать фактичним обставинам
справи та не ґрунтуються на
податковому законодавстві України.

Із такими висновками суду першої
інстанції погоджується колегія суддів,
оскільки вони відповідають фактичним
обставинам справи та вимогам
матеріального права, що регулює спірні
правовідносини.

Відповідно до статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, завданням адміністративного
судочинства України є захист прав,
свобод та інтересів фізичних осіб, прав
та інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень. До адміністративних
суддів можуть бути оскаржені будь-які
рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів
владних повноважень, крім випадків,
коли щодо таких рішень, дій чи
бездіяльності Конституцією чи
законами України встановлено інший
порядок судового провадження.

Кожному гарантується право на захист
його прав, свобод та інтересів
незалежним і неупередженим судом
(стаття 6 Кодексу адміністративного
судочинства України).

Відповідно до частини першої статті 11
Кодексу адміністративного судочинства
України, розгляд і вирішення справ в
адміністративних судах здійснюється
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості.

Отже, згідно з вищенаведеними нормами
права, позивач має право звернутися до
адміністративного суду з позовом, якщо
він вважає, що рішенням, дією чи
бездіяльністю відповідача (суб'єкта
владних повноважень) порушено його
права, свободи чи інтереси у сфері
публічно-правових відносин. При цьому,
обставину дійсного (фактичного)
порушення прав, свобод чи інтересів
позивача має довести належними та
допустимими доказами саме відповідач.

При апеляційному перегляді справи
встановлено, що 20.06.2012 відповідачем
прийняті податкові
повідомлення-рішення: № 000001702 про
збільшення позивачу суми податкового
зобов'язання з податку на додану
вартість на суму 132695,50грн., в тому числі
107094,00грн. за основним платежем, 25601,50
грн. за штрафними санкціями, а також
№ про збільшення позивачу суми
податкового зобов'язання з податку на
доходи фізичних осіб на суму 216117,79грн.,
в тому числі 1689,49грн. за основним
платежем 214428,30 грн. за штрафними
санкціями

Передумовою прийняття спірних
повідомлень-рішень став акт
№795/1702/0 від 05.06.2012 документальної
планової виїзної перевірки позивача з
питань дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за
період з 01.07.2010 по 31.12.2011.

Перевіркою встановлені порушення
позивачем: підпункту 7.3.1 пункту 7.3,
підпункту.7.4.5 пункту 7.4, підпункту 7.7.1
пункту 7.7 статті 7 Закону України «Про
податок на додану вартість», пунктів
187.1, 187.7 статті 187, пунктів 198.1, 198.3, 198.6
статті 198 Податкового кодексу України,
в результаті чого встановлено
заниження податкового зобов'язання з
податку на додану вартість у загальній
сумі 108428,00грн., а також завищення
податкового зобов'язання з податку на
додану вартість у загальній сумі
1334,00грн., внаслідок чого донараховано
податку на додану вартість у загальній
сумі 107094,00грн.; статті 13 Декрету
Кабінету Міністрів України «Про
прибутковий податок з громадян» та
пункту 177.2 статті 177 Податкового
кодексу України, у зв'язку з чим
донараховано податку на доходи
фізичних осіб, отриманих фізичною
особою-підприємцем від провадження
господарської діяльності у загальній
сумі 214428,30грн.

З акту перевірки вбачається, що
відповідачем встановлено порушення
позивачем пункту 187.7 статті 187
Податкового кодексу України,
відповідно до якого датою виникнення
податкових зобов'язань у разі
постачання товарів та послуг, з оплатою
за рахунок бюджетних коштів, є дата
зарахування таких коштів на
банківський рахунок платника податку,
що виразилося у заниженні податкових
зобов'язань за перевірений період в
сумі 20100,46 грн. за рахунок отримання
позивачем від Білогірського
управління праці та соціального
захисту населення компенсації витрат
за перевезення пільгової категорії
громадян. Крім того, перевіркою
встановлено порушення підпункту 7.3.1
пункту 7.3 статті 7 Закону України «Про
податок на додану вартість» пункту 187.1
статті 187 Податкового кодексу України,
якими передбачено, що датою виникнення
податкових зобов'язань з поставки
товарів робіт та послуг вважається
дата зарахування коштів від покупця на
банківський рахунок платника податку,
як оплата товарів послуг, що підлягає
постачанню, а в разі постачання товарів
робіт та послуг за готівку - дата
оприбуткування коштів у касі платника
податку, а в разі відсутності такої -
дата інкасації готівки у банківський
установі, або дата відвантаження
товарів, а в разі експорту товарів -
дата формування митної декларації, яке
виразилося у заниженні податкових
зобов'язань за перевірений період в
сумі 76076,37 грн. Також встановлено
порушення підпункту7.4.5 пункту 7.4,
підпункту 7.7.1 пункту 7.7 статті 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість» та пункту 198.6 статті 198
Податкового Кодексу України, згідно з
якими не відносяться до податкового
кредиту суми податку, сплаченого у
зв'язку з придбанням товарів та послуг,
не підтверджені податковими
накладними або оформлені з порушенням
вимог чи не підтверджені митними
деклараціями, що виразилося у
необґрунтованому завищенні
податкового кредиту в сумі 10848,00 грн.

Із такими висновками відповідача
частково погоджується колегія суддів з
огляду на наступне.

Відповідно до 138 Кодексу
адміністративного судочинства України
предметом доказування є обставини,
якими обґрунтовуються позовні вимоги
чи заперечення або які мають інше
значення для вирішення справи та які
належить встановити при ухваленні
судового рішення у справі.

Судом першої інстанції безперечно
встановлено, що грошові кошти у розмірі
20100,46 грн. були перераховані на
розрахунковий рахунок позивача без
урахування податку на додану вартість,
згідно умов договору № 67 від 01.06.2010 з
Управлянням праці та соціального
захисту населення Білогірської
районної державної адміністрації, як
бюджетна дотація.

Враховуючи положення постанови
Кабінету міністрів України від 22.04.1997
№379 "Про заходи з поліпшення
транспортного обслуговування
населення і виготовлення транспортних
засобів для перевезення пасажирів",
відповідно до якої адміністрації
повинні створювати необхідні умови для
забезпечення рентабельної роботи
транспортних підприємств, у тому числі
шляхом покриття збитків від
перевезення пільгових категорій
пасажирів, умовою надання пільги з
податку на додану вартість для
автотранспорту є регулювання тарифів у
встановленому законом порядку.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції, що
бюджетна дотація підпадає під дію
підпункту 3.2.7 Закону України "Про
податок на додану вартість", оскільки
грошові кошти, отримані в якості
компенсації вартості перевезення
пільгових категорій громадян не є
об'єктом обкладення податком на додану
вартість.

Окрім цього, матеріали справи містять
висновок експерта №214/12 від 14.10.2013,
відповідно до якого висновки
відповідача відносно заниження
податкових зобов'язань за період з
01.07.2010 по 31.12.2011 в сумі 20100,46 грн., а саме:
донарахування податкових зобов'язань
за компенсаційні кошти, отримані від
Білогірського УПЗСН як компенсація
витрат за перевезення пільгової
категорії громадян первинними
документами бухгалтерського та
податкового обліку позивача не
підтверджені.

Судова колегія, дослідивши зазначений
висновок експерта, оцінив його в
порядку статті 86 Кодексу
адміністративного судочинства
України, не знайшла підстав не довіряти
висновкам експерта.

Неспроможними визнаються доводи
апеляційної скарги стосовно того, що
позивачем занижено податкові
зобов'язання за період з 01.07.2010 по 31.12.2010
в сумі 76037,37 грн. через наступне.

Відповідно до частин першої та
четвертої статті 70 Кодексу
адміністративного судочинства України
належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування.
Обставини, які за законом повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися ніякими іншими
засобами доказування, крім випадків,
коли щодо таких обставин не виникає
спору.

Як безспірно встановлено судом першої
інстанції, відповідно до умов договору
№07-03Д-10 від 01.01.2010, який укладено між ВАТ
АК «Кримавтотранс» та позивачем,
договірна вартість послуг ВАТ АК
«Кримавтотранс» складає 10 % від
вартості проїзду.

Поза увагою заявника апеляційної
скарги залишився той факт, що позивач
виручку від реалізації пасажирських
квитків та реалізації багажних
квитанцій на автостанціях ВАТ АК
«Кримавтотранс» відображав згідно
зазначеного договору у розмірі 90%, а
відповідно до висновків експертного
дослідження виконуючи оплату послуг
ВАТ АК «Кримавтотранс», позивач
залишає в розпорядженні ВАТ АК
«Кримавтотранс» передбачені договором
10 відсотків від вартості проїзду в
рахунок взаєморозрахунку, зокрема,
згідно первинних документів на оплату
отриманих від ВАТ АК «Кримавтотранс»
послуг на рахунок підприємця
зараховано: за друге півріччя 2010 року
суму у розмірі 5483150 грн., за 2011 рік суму у
розмірі - 10529987,11 грн.

Таким чином, згідно договірних умов та
отриманої виручки від наданих послуг,
податкове зобов'язання від сум
реалізації пасажирських квитків та
багажних квитанцій за період з 01.07.2010 по
30.09.2010 складає 613666,67 грн.

Через що, висновки відповідача
відносно заниження податкових
зобов'язань за період з 01.07.2010 по 31.12.2010 в
сумі 76037,37грн. документами первинного
бухгалтерського та податкового обліку
позивача не підтверджені, тому що
відповідачем помилково включено до
оподатковуваного доходу 100 відсотків
від отриманої виручки від наданих
послуг ВАТ АК «Кримавтотранс»,
всупереч договірних умов.

Як свідчать матеріали справи та
висновок судово-економічної
експертизи, висновки акту перевірки
№795/1702/НОМЕР_3 від 05.06.2012 щодо заниження
податкових зобов'язань з податку на
додану вартість документами
первинного бухгалтерського та
податкового обліку позивача не
підтверджуються в сумі 20100,46грн., а саме:
донарахування податкових зобов'язань
за компенсаційні кошти, отримані від
Білогірського УПЗСН, як компенсація
витрат за перевезення пільгової
категорії громадян, а також відносно
заниження податкових зобов'язань за
період з 01.07.2010 по 31.12.2011 в сумі 76037,37грн.,
а отже правильність донарахування
цього податку всього на суму 96137,83грн.
не підтверджується.

Враховуючи викладене, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що податкове
повідомлення-рішення № від 20.06.2012
підлягає визнанню протиправним та
скасуванню в частині збільшення
позивачу грошового зобов'язання з
податку на додану вартість у сумі 96137,83
грн. основного платежу та 22982,35грн.
штрафних санкцій.

Стосовно правильності висновків
відповідача та донарахування позивачу
податковим повідомленням-рішенням №
від 20.06.2012 податку з доходів
фізичних осіб - суб'єктів
підприємницької діяльності в сумі
207670,34 грн. колегія суддів вважає за
необхідне зазначити, що відповідач
помилково вважає, що об'єктом
оподаткування є чистий оподаткований
дохід, тобто різниця між загальним
оподаткованим доходом (виручка в
грошовій та не грошовій формі) і
документально підтвердженими
витратами, пов'язаними з господарською
діяльністю, однак при формуванні
показників декларації про доходи
позивача не відображено відшкодування
витрат, що пов'язані з перевезенням
пільгової категорії громадян від
Управляння праці та соціального
захисту населення Білогірської
районної державної адміністрації, а
також частково відображено дохід від
реалізації квитків на автостанціях ВАТ
АК «Кримавтотранс» з огляду на
наступне.

Відповідно до вимог Декрету Кабінету
Міністрів «Про прибутковий податок з
громадян», Інструкції "Про
оподаткування доходів фізичних осіб
від зайняття підприємницькою
діяльністю" загальним оподатковуваним
доходом вважається сукупний чистий
дохід, тобто різниця між валовим
доходом (виручкою у грошовій та
натуральній формі) і документально
підтвердженими витратами,
безпосередньо пов'язаними з одержанням
доходу. До складу витрат, безпосередньо
пов'язаних з одержанням доходу,
належать документально підтверджені
витрати, які включаються до складу
валових витрат згідно до Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств».

Судом першої інстанції безспірно
встановлено, що у відповідності до умов
договору №67 від 01.06.2010, який укладений
між позивачем та Управлянням праці та
соціального захисту населення
Білогірської районної державної
адміністрації, витрати пов'язані з
перевезенням пільгових категорій
громадян, які здійснювались в
автобусах загального використання
приміської маршрутної мережі,
відшкодовуються Управлянням праці та
соціального захисту населення
Білогірської районної державної
адміністрації.

Відповідно до висновку
судово-економічної експертизи № 214/12
від 14.10.2013 отриманий дохід від вказаних
послуг позивачем враховувався до
валового доходу відповідних
податкових періодів декларації,
фактична заборгованість у ВАТ «АК
Кримавтранс» згідно договору від 01.01.2010
№ 07-03Д-10 перед позивачем станом на
01.01.2011 підтверджена в сумі 40862,08 грн.,
проте як зазначено в акті перевірки на
01.01.2011 у позивача перед ВАТ АК
«Кримавтотранс» складає 574185,52 грн., що
фактично не відповідає показникам
актів звірок з ВАТ «АК Кримавтранс».

Таким чином, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що відповідачем в акті
перевірки валовий дохід за період з
01.07.2010 по 31.12.2010 сформовано безпідставно
та не обґрунтовано.

Що стосується правильності формування
позивачем у перевіреному періоді
валових витрат, то, судова колегія
зазначає, що валові витрати, відповідно
до первинних документів, податкових
накладних, витратних накладних, актів
приймання та передачі ТМЦ, звітів
нарахування внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування, банківських виписок,
чеків на придбання палива за період
01.07.2010 по 31.12.2010 встановлені у сумі 4490273,10
грн. Загальна сума валових витрат за
період з 01.07.2010 по 30.09.2010 складає 3126840,70
грн. (розбіжність з даними акту
перевірки склала в сумі 1021213,70 грн.); за
період з 01.07.2010 по 31.12.2010 складає
4490273,10грн. (розбіжність з даними акту
перевірки склала в сумі 745284,10грн.)

Як було встановлено судовим експертом
та підтверджено при апеляційному
перегляді справи, при визначенні
оподатковуваного доходу відповідачем
безпідставно визначено суму
заниженого чистого доходу в розмірі
1384468,93грн., адже з урахуванням фактично
отриманих валових доходів та фактично
понесених валових витрат, відповідно
документів позивача, сума чистого
доходу склала 30700,00 грн., розбіжність з
даними декларації за період з 01.01.2010 по
31.12.2010 № 988 від 09.02.2011 дорівнює 0,00 грн.

Судова колегія погоджується з
висновком суду першої інстанції, що
висновки акту перевірки №795/1702/НОМЕР_3
від 05.06.2012 про донарахування податку з
доходів фізичних осіб, отриманих
фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 від
провадження господарської діяльності
в сумі 207670,34 за період з 01.07.2010 по 31.12.2010
документами первинного
бухгалтерського та податкового обліку
позивача не підтверджуються, що є
підставою для визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення № від 20.06.2012
в повному обсязі.

Оцінюючи дії Сімферопольської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів в Автономній Республіці
Крим щодо прийняття спірних
повідомлень-рішень, суд повинен
керуватися вимогами частини третьої
статті 2 Кодексу адміністративного
судочинства України та перевіряти, чи
прийняті (вчинені) вони: на підставі, у
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України; з використанням повноваження
з метою, з якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Стаття 19 Конституції України
зобов'язує орган влади діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, передбачені Конституцією та
законами України.

Отже, "на підставі"означає, що
суб'єкт владних повноважень повинний
бути утворений у порядку, визначеному
Конституцією та законами України та
зобов'язаний діяти на виконання закону,
за умов та обставин, визначених ним.

Отже, "у межах
повноважень"означає, що суб'єкт владних
повноважень повинен вчиняти дії, не
виходячи за межі прав та обов'язків,
встановлених законами.

Отже, "у спосіб"означає, що суб'єкт
владних повноважень зобов'язаний
дотримуватися встановленої законом
процедури вчинення дії, і повинен
обирати лише встановлені законом
способи правомірної поведінки при
реалізації своїх владних повноважень.

Враховуючи наведене, суд першої
інстанції дійшов правильного висновку
про задоволення позовних вимог,
оскільки відповідач, як суб'єкт владних
повноважень, при прийнятті податкових
повідомлень-рішень від 20.06.2012: № в
частині збільшення позивачу грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість у сумі 96137,83грн. основного
платежу та 22982,35грн. штрафних
(фінансових) санкцій; № про
збільшення позивачу грошового
зобов'язання з податку з доходів
фізичних осіб - суб'єктів
підприємницької діяльності в сумі
207670,34грн., діяв не в порядку статті 19
Конституції України, тобто, не на
підставі діючого законодавства
України.

Апеляційна скарга не містить доводів,
які спростували б висновки суду першої
інстанції.

Суд першої інстанції повно та
правильно з'ясував характер спірних
правовідносин, правильно застосував
зазначені норми матеріального права,
що підлягають застосуванню, висновки
суду про встановлені обставини і
правові наслідки є вичерпними,
підтверджуються достовірними
доказами, дослідженими при розгляді
справи.

Доводи апеляційної скарги щодо
неправильного застосування норм
матеріального та процесуального права
висновків суду першої інстанції не
спростовують, оскільки ґрунтуються на
невірному трактуванні відповідачем
наведених правових норм.

Враховуючи те, що посилання
відповідача в апеляційній скарзі на
порушення судом першої інстанції норм
матеріального права не знайшли свого
підтвердження при розгляді даної
справи, а судом першої інстанції повно
та всебічно перевірені надані
сторонами докази, дана їм належна
оцінка у рішенні, яке належним чином
мотивовано і за своїм змістом та формою
відповідає вимогам матеріального та
процесуального закону, апеляційна
скарга не підлягає задоволенню, а
судове рішення - без змін.

Суд першої інстанції вірно встановив
фактичні обставини справи, ретельно
дослідив наявні докази, дав їм належну
оцінку та прийняв законне та
обґрунтоване рішення відповідно до
вимог матеріального та процесуального
права, рішення не може бути змінено чи
скасовано з підстав, що викладені в
апеляційній скарзі.

Керуючись статтями 195, 197, пунктом 1
частини першої статті 198, статтею 200,
пунктом 1 частини першої статті 205,
статтями 206, 212, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Сімферопольської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів в Автономній Республіці
Крим залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного
суду Автономної Республіки Крим від
27.01.2014 у справі № 2а-8733/12/0170/8 залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення їх копій
особам, які беруть участь у справі.

Ухвалу може бути оскаржено до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя підпис
Г.М. Іщенко

Судді підпис
М.А.Санакоєва

підпис В.А.Омельченко

З оригіналом згідно

Головуючий суддя
Г.М. Іщенко