Справа № К/9991/62165/11-С
Суддя: Юрченко В.В.
Дата ухвалення: 2014-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"05" березня 2014 р. м. Київ
К/9991/62165/11

колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

головуючого-судді: Юрченка В.В.,

суддів: Амєліна С.Є., Кобилянського
М.Г.,

розглянувши в порядку касаційного
письмового провадження
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_1 до управління праці та
соціального захисту населення
Совєтської районної адміністрації
Макіївської міської ради Донецької
області про визнання дій протиправними
та зобов'язання вчинити певні дії за
касаційною скаргою управління праці та
соціального захисту населення
Совєтської районної адміністрації
Макіївської міської ради Донецької
області на постанову Совєтського
районного суду м. Макіївки
Донецької області від 24 травня 2011 року
та ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 25 серпня 2011
року,

в с т а н о в и л а:

В квітні 2011 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з вказаним позовом.

Свої позовні вимоги обґрунтовував тим,
що він має статус учасника ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській АЕС
категорії 1. З 1 лютого 2010 року позивачу
встановлено інвалідність ІІ групи, до
цього йому було встановлено
інвалідність ІІІ групи з лютого 2008
року, тому відповідно до положень
статті 48 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» має право на отримання
одноразової компенсації в розмірі 30
мінімальних заробітних плат на час
встановлення інвалідності ІІІ групи та
різниці між компенсаціями,
встановленими для інвалідів ІІ та ІІІ
групи (15 мінімальних заробітних плат).
Проте відповідач виплатив позивачу
компенсацію при встановленні
інвалідності ІІІ групи в розмірі 189,60
грн та різницю між компенсаціями при
встановленні інвалідності ІІІ групи в
розмірі 94,80 грн. Мінімальна заробітна
плата станом на час встановлення
інвалідності ІІІ групи в 2008 році
становила 515 грн, тому компенсація
повинна бути виплачена в сумі 15260,40 грн.
Мінімальна заробітна плата станом на
час встановлення інвалідності ІІ групи
в 2010 році становила 869 грн, тому різниця
між компенсаціями повинна бути
виплачена в сумі 12940,20 грн. Просив
визнати протиправними дії управління
праці та соціального захисту населення
Совєтської районної адміністрації
Макіївської міської ради Донецької
області щодо відмови в нарахуванні та
виплаті недоотриманих сум одноразової
компенсації в розмірі 30 мінімальних
заробітних плат, установлених на час
встановлення позивачу ІІІ групи
інвалідності, та різниці між
компенсаціями в розмірі 15 мінімальних
заробітних плат, установлених на час
встановлення позивачу ІІ групи
інвалідності; зобов'язати відповідача
відповідно до статті 48 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» провести
перерахунок та виплату одноразової
компенсації при встановленні
інвалідності ІІІ групи в розмірі 30
мінімальних заробітних плат,
установлених на час встановлення
інвалідності, в сумі 15260,40 грн та
одноразової компенсації при
встановленні інвалідності ІІ групи в
розмірі 15 мінімальних заробітних плат,
установлених на час встановлення
інвалідності, в сумі 12940,20 грн.

Ухвалою Совєтського районного суду м.
Макіївки Донецької області від 29
квітня 2011 року позовну заяву ОСОБА_1 до
управління праці та соціального
захисту населення Совєтської районної
адміністрації Макіївської міської
ради Донецької області в частині
позовної вимоги про перерахунок та
виплату недоотриманої суми
одноразової компенсації на час
встановлення інвалідності ІІІ групи в
лютому 2008 року залишено без розгляду у
зв'язку з пропуском строку звернення до
суду.

Постановою Совєтського районного суду
м. Макіївки Донецької області від 24
травня 2011 року позов ОСОБА_1 задоволено.
Стягнуто з управління праці та
соціального захисту населення
Совєтської районної адміністрації
Макіївської міської ради Донецької
області на користь ОСОБА_1 14020,20 грн
недоотриманої суми компенсації у
зв'язку з переходом з ІІІ на ІІ групу
інвалідності.

Ухвалою Донецького апеляційного
адміністративного суду від 25 серпня 2011
року апеляційні скарги ОСОБА_1,
управління праці та соціального
захисту населення Совєтської районної
адміністрації Макіївської міської
ради Донецької області залишено без
задоволення, а постанову Совєтського
районного суду м. Макіївки Донецької
області від 24 травня 2011 року - без змін.

Вказуючи на допущені, на думку
управління праці та соціального
захисту населення Совєтської районної
адміністрації Макіївської міської
ради Донецької області, судами
порушення норм чинного матеріального
та процесуального законодавства, що
призвело до постановлення
неправильних судових рішень,
відповідач просить скасувати
постановлені судові рішення судів
першої і апеляційної інстанцій та
ухвалити нове судове рішення, яким
відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи касаційної скарги
та перевіривши за матеріалами справи
правильність застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга задоволенню не підлягає з
наступних підстав.

Судами встановлено, що ОСОБА_1 має
статус учасника ліквідації наслідків
аварії на Чорнобильській АЕС категорії
1 та 1 лютого 2010 року йому встановлена
інвалідність ІІ групи. На підставі
статті 48 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» має право на отримання на
отримання різниці між компенсаціями,
встановленими для інвалідів ІІ та ІІІ
групи (15 мінімальних заробітних плат).
Управління праці та соціального
захисту населення Совєтської районної
адміністрації Макіївської міської
ради Донецької області 25 січня 2011 року
виплатило різницю між компенсаціями в
розмірі 94,80 грн, установленому
постановою Кабінету Міністрів України
«Про компенсаційні виплати особам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» від 26 липня 1996 року № 836.

Відповідно до абзаців третього,
четвертого частини першої та частини
другої статті 48 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» від 28
лютого 1991 року № 796-XII (у редакції з 9
липня 2007 року) одноразова компенсація
учасникам ліквідації наслідків аварії
на Чорнобильській АЕС, які стали
інвалідами внаслідок Чорнобильської
катастрофи, зокрема, виплачується
інвалідам II групи в розмірі 45
мінімальних заробітних плат, інвалідам
III групи - 30 мінімальних заробітних
плат. У разі встановлення інвалідності
вищої групи інвалідам виплачується
різниця у компенсаціях.

Частиною сьомою статті 48 Закону № 796-XII
передбачено, що розмір мінімальної
заробітної плати визначається на
момент виплати.

Статтею 62 вказаного Закону визначено,
що роз'яснення порядку застосування
цього Закону провадиться у порядку,
визначеному Кабінетом Міністрів
України, рішення якого є обов'язковими
для виконання міністерствами та іншими
центральними органами державної
виконавчої влади України, місцевими
органами державної виконавчої влади,
всіма суб'єктами господарювання
незалежно від їх відомчої
підпорядкованості та форм власності.

Постановою Кабінету Міністрів України
«Про компенсаційні виплати особам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» від 26 липня 1996 року № 836
було установлено учасникам ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській
АЕС, які стали інвалідами внаслідок
Чорнобильської катастрофи, розмір
одноразової компенсації, зокрема,
інвалідам II групи - 284,40 грн та інвалідам
ІІІ групи - 189,60 грн, які не відповідали
розмірам, встановленим Законом № 796-XII.

Відповідно до вимог статті 63 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
фінансування витрат, пов'язаних з
реалізацією цього Закону, здійснюється
за рахунок державного бюджету.

Вихідним критерієм обрахунку спірної
суми одноразової компенсації
відповідно до положень статті 48
вказаного Закону визначено мінімальну
заробітну плату, розмір якої
встановлювався статтею 22 Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2011 рік», відповідно до якої з 1 січня
2011 року розмір мінімальної заробітної
плати становив 941 грн на місяць.

Враховуючи приведені обставини, суди
першої та апеляційної інстанцій
прийшли до обґрунтованого висновку про
неправомірність виплати позивачу
різниці між компенсаціями,
встановленими для інвалідів ІІ та ІІІ
групи, у розмірі, встановленому
постановою Кабінету Міністрів України
«Про компенсаційні виплати особам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» від 26 липня 1996 року № 836, та
про наявність законних підстав для
виплати позивачу зазначених коштів у
розмірі, визначеному статтею 48 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Відповідно до вимог частини 1 статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

За правилами статті 224 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанції не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій. Не може бути
скасовано судове рішення з мотивів
порушення норм процесуального права,
якщо це не призвело і не могло
призвести до неправильного вирішення
справи.

Оскаржувані судові рішення судів
першої та апеляційної інстанцій
постановлено з дотриманням норм
процесуального права, доводами
касаційної скарги висновки, викладені
в судових рішеннях, не спростовується,
підстави для їх скасування відсутні.

Враховуючи наведене, колегія суддів
вважає за необхідне відмовити в
задоволенні касаційної скарги.

Керуючись статтями 210, 220, 222, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу управління праці та
соціального захисту населення
Совєтської районної адміністрації
Макіївської міської ради Донецької
області залишити без задоволення, а
постанову Совєтського районного суду
м. Макіївки Донецької області від 24
травня 2011 року та ухвалу Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 25 серпня 2011 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
оскарженню не підлягає.

Головуючий
Юрченко В.В.

Судді
Амєлін С.Є.

Кобилянський М.Г.