Справа № 621/179/14-а
Суддя: Рєзнікова С.С.
Дата ухвалення: 2014-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2014 р.Справа № 621/179/14-аКолегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Рєзнікової С.С.

Суддів: Катунова В.В. , Ральченка І.М.

розглянувши в порядку письмового
провадження у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Управління Пенсійного фонду
України в Зміївському районі
Харківської області на постанову
Зміївського районного суду
Харківської області від 11.02.2014р. по
справі № 621/179/14-а

за позовом ОСОБА_1

до Управління Пенсійного фонду
України в Зміївському районі
Харківської області

про визнання протиправними дій та
зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до
Зміївського районного суду
Харківської області з позовною заявою
до управління Пенсійного фонду України
в Зміївському районі Харківської
області, в якій просив:

- визнати протиправними дії
відповідача щодо відмови в перерахунку
щомісячного довічного грошового
утримання;

- зобов'язати відповідача здійснити
йому перерахунок щомісячного
довічного грошового утримання в
розмірі 90 відсотків грошового
утримання судді, який працює на
відповідній посаді згідно довідки
територіального управління Державної
судової адміністрації України в
Харківській області від 27.12.2013 року
№1030, починаючи з 01.12.2013 року.

В обґрунтування позову зазначив, що
наказом №02-05/51 від 20.10.2008 року голови
Зміївського районного суду
Харківської області його було
звільнено з посади судді Зміївського
районного суду Харківської області у
зв'язку з виходом у відставку на
підставі постанови Верховної Ради
України №534-VI від 18.09.2008 року. Після
виходу у відставку, відповідно до ст. 43
Закону України "Про статус суддів", йому
було призначено та виплачувалося
щомісячне довічне грошове утримання.

Позивач посилався на ст. 129 Закону
України "Про судоустрій та статус
суддів", за якою суддівська винагорода
регулюється цим Законом, Законом
України "Про Конституційний Суд
України" та не може визначатися іншими
нормативно-правовими актами.

У зв'язку зі збільшенням у 2013 році
суддівської винагороди та прийняттям
рішення Конституційного Суду України
від 05.06.2013 року, у позивача виникло
право на перерахунок щомісячного
довічного грошового утримання
починаючи з дня ухвалення вказаного
рішення, тобто з 03.06.2013 року.

Постановою Зміївського районного суду
Харківської області від 11.09.2013 року,
залишеною без змін ухвалою
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 05.11.2013 року,
задоволено його адміністративний
позов до управління Пенсійного фонду
України в Зміївському районі
Харківської області про визнання
неправомірною відмови перерахувати
розмір призначеного щомісячного
грошового утримання. На виконання
вказаного судового рішення він отримує
щомісячне довічне грошове утримання в
розмірі 90% грошового утримання судді,
який працює на відповідній посаді без
обмеження граничного розміру
щомісячного довічного грошового
утримання.

З 01.12.2013 року (внаслідок підвищення
розміру мінімальної заробітної плати)
працюючим суддям загальних судів
України на відповідних посадах
підвищено розмір заробітної плати, яка
враховується при призначенні
(перерахунку) щомісячного довічного
грошового утримання суддям у
відставці, тому у нього виникло право
на перерахунок його щомісячного
довічного грошового утримання, за
новий період, яке гарантовано йому
Законом.

Згідно довідки ТУ ДСА в Харківській
області №1030 від 27.12.2013 року для
обчислення щомісячного довічного
утримання судді у відставці заробітна
плата, яка враховується при
призначенні (перерахунку) щомісячного
довічного утримання суддям у відставці
склала 19488,00 грн., у тому числі оклад -
12180, 00 грн., надбавка за вислугу років (60%)
- 7 308,00 грн.

08.01.2014 року ОСОБА_1 звернувся до УПФУ у
Зміївському районі Харківської
області із заявою про перерахунок
щомісячного грошового утримання на
підставі вказаної довідки, однак
рішенням комісії УПФУ у Зміївському
районі Харківської області від 10.01.2014
року йому було відмовлено в
перерахунку з посиланням на ст.138
Закону України "Про судоустрій і статус
суддів".

Постановою Зміївського районного суду
Харківської області від 11.02.14 року
позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного
фонду України в Зміївському районі
Харківської області про визнання
протиправними дій та зобов'язання
вчинити певні дії, задоволено.

Визнано протиправними дії Управління
Пенсійного фонду України в Зміївському
районі Харківської області, щодо
відмови в перерахунку та виплаті
ОСОБА_1 щомісячного довічного
грошового утримання судді у відставці
в розмірі 90 відсотків грошового
утримання судді, який працює на
відповідній посаді, виходячи з розміру
19488 (дев'ятнадцять тисяч чотириста
вісімдесят вісім) грн. 00 коп., без
обмеження граничного розміру
щомісячного довічного грошового
утримання, згідно довідки
територіального управління Державної
судової адміністрації України в
Харківській області від 27.12.2013 року
№1030, з урахуванням проведених виплат,
починаючи з 01.12.2013 року.

Зобов'язано Управління Пенсійного
фонду України в Зміївському районі
Харківської області здійснити
перерахунок та виплату ОСОБА_1
щомісячного довічного грошового
утримання судді у відставці в розмірі 90
відсотків грошового утримання судді,
який працює на відповідній посаді,
виходячи з розміру 19488 (дев'ятнадцять
тисяч чотириста вісімдесят вісім) грн.
00 коп., без обмеження граничного
розміру щомісячного довічного
грошового утримання, згідно довідки
територіального управління Державної
судової адміністрації України в
Харківській області від 27.12.2013 року
№1030, з урахуванням проведених виплат,
починаючи з 01.12.2013 року.

Відповідач, не погодившись з
постановою суду першої інстанції,
подав апеляційну скаргу, в якій просив
скасувати вказану постанову та
прийняти нову, якою відмовити позивачу
у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги відповідач посилається на
порушення судом першої інстанції при
прийнятті рішення норм матеріального
та процесуального права, що призвело до
неправильного, на його думку, вирішення
спору судом першої інстанції.

У відповідності до ч. 1 ст. 197 КАС
України, колегія суддів вважає за
можливе розглянути справу у порядку
письмового провадження за наявними у
справі доказами.

Колегія суддів, заслухавши
суддю-доповідача, перевіривши доводи
апеляційної скарги, рішення суду
першої інстанції, дослідивши матеріали
справи, вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено у суді апеляційної
інстанції, що позивач ОСОБА_1, перебуває
на обліку в управлінні Пенсійного
фонду України в Зміївському районі
Харківської області, є суддею у
відставці і йому виплачується
щомісячне грошове утримання в розмірі
90% грошового утримання судді, з якого
було сплачено єдиний внесок на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, що
підтверджується посвідченням № 01016
(а.с.12).

З довідки ТУ ДСА України у Харківській
області від 27.12.2013 року №1030 вбачається,
що розмір суддівської винагороди
ОСОБА_1, яку б він отримував на посаді
судді Зміївського районного суду
Харківської області, згідно Закону "Про
судоустрій і статус суддів" №2453-VІ від
07.07.2010 року, по основним видам оплати
праці за грудень 2013 року складала б:
оклад - 12180 грн.; надбавка за вислугу
років (60%) - 7308 грн. (а.с.8)

08.01.2014 року позивач звернувся до
Управління Пенсійного фонду України в
Зміївському районі Харківської
області із заявою, в якій просив
здійснити перерахунок довічного
щомісячного грошового утримання на
підставі довідки ТУ ДСА України у
Харківській області №1030 від 27.12.2013
року.(а.с.9)

З відповіді Управління Пенсійного
фонду України в Зміївському районі
Харківської області від 10.01.2014 року
вбачається, що, згідно рішення відділу
з призначення пенсій Управління
Пенсійного фонду України в Зміївському
районі Харківської області від 10.01.2014
року, ОСОБА_1 відмовлено в проведенні
перерахунку довічного грошового
утримання відповідно заяви від 08.01.2014
року та довідки про розмір суддівської
винагороди, яку б він отримував на
посаді судді Зміївського районного
суду № 1030 від 27.12.2013 року. (а.с.10)

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з того, що позивач
мав право на перерахунок розміру
призначеного перерахунку щомiсячного
довiчного грошового утримання, а,
відтак, дії відповідача щодо відмови в
проведенні вказаного перерахунку є
незаконними.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду першої інстанції, з
огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцію та
законами України.

У частині першій статті 126 Конституції
України закріплено положення, згідно з
яким незалежність і недоторканість
суддів гарантується Конституцією і
законами України.

Однією з гарантій забезпечення
незалежності суддів, закріплених у
частині першій статті 126 Конституції
України, є надання їм за рахунок
держави матеріального і соціального
захисту, до яких, зокрема, відноситься і
щомісячне довічне грошове утримання.

Статтею 22 Конституції України
встановлено, що при прийнятті нових
законів або внесення змін до чинних
законів не допускається звуження
змісту та обсягу існуючих прав і
свобод.

Відповідно до ч. 4 ст. 43 Закону України
"Про статус суддів" від 15.12.1992 р. № 2862-Х1І
(в редакції, яка діяла на момент виходу
позивача у відставку) судді, який пішов
у відставку, за наявності відповідного
віку і стажу роботи виплачується
пенсія на умовах, передбачених статтею
3 Закону України "Про державну службу".
Судді у відставці, який має стаж роботи
на посаді судді не менше 20 років,
виплачується за його вибором пенсія
або звільнене від сплати податку
щомісячне довічне грошове утримання в
розмірі 80 відсотків заробітної плати
працюючого на відповідній посаді
судді. За кожний повний рік роботи
понад 20 років на посаді судді розмір
щомісячного довічного грошового
утримання збільшується на два відсотки
заробітку, але не більше ніж до 90
відсотків заробітку судді без
обмеження граничного розміру
щомісячного довічного грошового
утримання.

Пунктом 1 постанови Верховної Ради
України "Про порядок введення в дію
Закону України "Про статус суддів" від
15.12.1992 р. N 2863-ХІІ (в редакції від 19.03.1996 р.)
передбачалось, що в разі зміни
заробітної плати суддів розмір
щомісячного довічного грошового
утримання суді у відставці
обчислюється виходячи з нового розміру
заробітної плати судді, який працює на
відповідній посаді.

З 01.01.2011 року виплата щомісячного
довічного грошового утримання суддям у
відставці визначається ст. 138 Закону
України "Про судоустрій і статус
суддів" від 07.07.2010 №2453-УІ.

З 01.01.2012 року змінився розмір
заробітної плати суддів у
відповідності з вимогами ст. 129 Закону
України "Про судоустрій і статус
суддів".

Відповідно до ч. 4 ст. 47 Закону України
"Про судоустрій і статус суддів",
незалежність суддів забезпечується
окремим порядком фінансування,
організаційного забезпечення
діяльності судів, установленим
законом, належним матеріальним і
соціальним забезпеченням суддів.

Статтею 129 Закону України "Про
судоустрій і статус суддів"
передбачено, суддівська винагорода
складається з посадового окладу та
доплат за вислугу років, перебування на
адміністративній посаді в суді,
науковий ступінь, роботу, яка
передбачає доступ до державної
таємниці. Посадовий оклад судді
місцевого суду встановлюється у
розмірі 15 мінімальних заробітних плат,
визначених законом, що запроваджується
поетапно: з 1 січня 2011 року - 6
мінімальних заробітних плат; з 1 січня
2012 року - 8 мінімальних заробітних плат;
з 1 січня 2013 року - 10 мінімальних
заробітних плат; з 1 січня 2015 року - 15
мінімальних заробітних плат.

Згідно пункту 14 частини першої статті 92
Конституції України, статус суддів
визначається виключно законами
України. Матеріальне та
соціально-побутове забезпечення, в
тому числі і заробітна плата суддів, є
елементами статусу судді (статті 42 - 45
Закону України "Про статус суддів").
Збереження існуючого статусу судді,
недопущення його скасування або
звуження його змісту та обсягу є однією
з основоположних гарантій
незалежності судді (пункт 7.2 Рішення
Конституційного Суду України від 22
травня 2008 року N 10-рп/2008).

Відповідно до п. 2.2 Рішення
Конституційного Суду України № 3-рп/2013
від 03.06.2013 року у справі за
конституційним поданням Верховного
Суду України щодо відповідності
Конституції України (конституційності)
окремих положень статті 2, абзацу
другого пункту 2 розділу II "Прикінцеві
та перехідні положення" Закону України
"Про заходи щодо законодавчого
забезпечення реформування пенсійної
системи", статті 138 Закону України "Про
судоустрій і статус суддів" (справа
щодо змін умов виплати пенсій і
щомісячного довічного грошового
утримання суддів у відставці),
визначені Конституцією та законами
України гарантії незалежності суддів є
невід'ємним елементом їх статусу,
поширюються на всіх суддів України та є
необхідною умовою здійснення
правосуддя неупередженим,
безстороннім і справедливим судом.
Такими гарантіями є надання їм за
рахунок держави матеріального
забезпечення (суддівська винагорода,
пенсія, щомісячне довічне грошове
утримання тощо) та надання їм у
майбутньому статусу судді у відставці.
Право судді у відставці на пенсійне або
щомісячне довічне грошове утримання є
гарантією належного здійснення
правосуддя і незалежності працюючих
суддів та дає підстави висувати до
суддів високі вимоги, зберігати довіру
до їх компетентності і
неупередженості. Щомісячне довічне
грошове утримання судді спрямоване на
забезпечення гідного його статусу
життєвого рівня, оскільки суддя
обмежений у праві заробляти додаткові
матеріальні блага, зокрема обіймати
будь-які інші оплачувані посади,
виконувати іншу оплачувану роботу.
Конституційний принцип незалежності
суддів означає, в тому числі,
конституційно обумовлений імператив
охорони матеріального забезпечення
суддів від його скасування чи зниження
досягнутого рівня без відповідної
компенсації як гарантію недопущення
впливу або втручання у здійснення
правосуддя.

Таким чином, конституційний статус
судді передбачає достатнє матеріальне
забезпечення судді як під час
здійснення ним своїх повноважень
(суддівська винагорода), так і в
майбутньому у зв'язку з досягненням
пенсійного віку (пенсія) чи внаслідок
припинення повноважень і набуття
статусу судді у відставці (щомісячне
довічне грошове утримання). Статус
судді та його елементи, зокрема
матеріальне забезпечення судді після
припинення його повноважень, є не
особистим привілеєм, а засобом
забезпечення незалежності працюючих
судців і надається для гарантування
верховенства права та в інтересах осіб,
які звертаються до суду та очікують
неупередженого правосуддя.

У п. 7 Рішення Конституційного Суду
України № 3-рп/2013 від 03.06.2013 року
зазначено що суб'єкт права на
конституційне подання порушує перед
Конституційним Судом України питання
щодо відповідності Конституції
України (конституційності) абзацу
другого пункту 2 розділу II "Прикінцеві
та перехідні положення" Закону N 3668 ("Про
заходи щодо законодавчого
забезпечення реформування пенсійної
системи"), зі змісту якого вбачається,
що виплата пенсії (щомісячного
довічного грошового утримання)
здійснюється суддям без індексації,
без застосування положень частин
другої, третьої статті 42 Закону України
"Про загальнообов'язкові державне
пенсійне страхування" та без
проведення інших перерахунків,
передбачених законами України.

Конституційний Суд України вважає, що
Закон N 3668, поширюючи дію положень
абзацу другого пункту 2 розділу II
"Прикінцеві та перехідні положення", як
вбачається з їх змісту, на
правовідносини щодо виплати суддям
пенсії (щомісячного довічного
грошового утримання) залишив незмінним
зміст права на пенсію та щомісячне
довічне грошове утримання суддів, але
звузив обсяг цього права та встановив
обмеження в перерахунках, передбачених
законами України пенсій та щомісячного
довічного грошового утримання суддів у
відставці, чим знизив досягнутий
рівень гарантій незалежності суддів.
Таким чином, зазначені положення
Закону N 3668 в частині поширення їх дії
на Закон N 2453 («Про судоустрій і статус
суддів») стосовно виплати пенсії
(щомісячного довічного грошового
утримання) суддів у відставці
суперечать вимогам частини першої
статті 126 Конституції України.

У зв'язку з чим, дія абзацу другого
пункту 2 розділу II "Прикінцеві та
перехідні положення" Закону N 3668 не
поширюється на правовідносини щодо
виплати суддям пенсії (щомісячного
довічного грошового утримання) (п. 8
Рішення).

Рішенням Конституційного Суду України
від 03.06.2013 року № З-рп/2013 встановлено, що
частина третя статті 138 Закону № 2453 у
редакції Закону № 3668, яка суперечить
Конституції України, не підлягає
застосуванню як така, що втратила
чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України цього
Рішення. Натомість підлягає
застосуванню частина третя статті 138
Закону № 2453 в редакції до змін,
внесених Законом № 3668, а саме:
Щомісячне довічне грошове утримання
виплачується судді у розмірі 80
відсотків грошового утримання судді,
який працює на відповідній посаді. За
кожний повний рік роботи на посаді
судді понад 20 років розмір щомісячного
довічного грошового утримання
збільшується на два відсотки
заробітку, але не більше ніж 90
відсотків заробітної плати судді, без
обмеження граничного розміру
щомісячного довічного грошового
утримання.

Отже, право позивача на отримання
щомісячного довічного грошового
утримання судді у відставці в
залежності від заробітку працюючого на
відповідній посаді судді визначено ч. 3
ст. 138 Закону України "Про судоустрій і
статус суддів", а розрахунок
проводиться на підставі ст. 129
вказаного Закону.

Враховуючи, зазначене, а також те, що
щомісячне довічне грошове утримання
позивачу було призначено до набуття
чинності Законом України "Про
судоустрій і статус суддів" та Законом
України "Про заходи щодо законодавчого
забезпечення реформування пенсійної
системи", діє закон часу виходу
позивача у відставку, тобто позивач має
право на перерахунок та виплату
щомісячного довічного грошового
утримання у розмірі 90% винагороди судді
без обмеження граничного розміру
щомісячного довічного грошового
утримання.

Зобов'язання здійснювати перерахунок
та виплату до подальшої зміни
суддівської винагороди працюючого
судді слід розуміти, що перераховане
щомісячне довічне грошове утримання
має виплачуватись до зміни винагороди
працюючого судді, у разі такої зміни -
позивач вправі звернутись з
відповідною заявою до органів
Пенсійного фонду про проведення
перерахунку з наданням відповідних
підтверджуючих документів про зміну
винагороди.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, в адміністративних справах
про протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідачем не доведено
правомірності прийнятого рішення про
відмову ОСОБА_1 у перерахунку
щомісячного довічного грошового
утримання судді у відставці.

Посилання на постанову Зміївського
районного суду від 11.09.2013 року, якою
відповідача зобов'язано здійснити
перерахунок та виплату позивачу
щомісячного довічного грошового
утримання починаючи з 03.06.2013 року є
безпідставним, оскільки даним судовим
рішенням не встановлені обмеження щодо
перерахунку зазначеного утримання у
разі підвищення мінімального розміру
заробітної плати, яке відбулося з 01.12.2013
року.

Враховуючи викладене, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про те, що позивач мав право
на перерахунок розміру призначеного
перерахунку щомiсячного довiчного
грошового утримання, а, відтак, дії
відповідача щодо відмови в проведенні
вказаного перерахунку є незаконними.

Суд першої інстанції належним чином
оцінив надані докази і на підставі
встановленого, обґрунтовано
задовольнив адміністративний позов.

Відповідно до ст. 159 КАС України, судове
рішення повинно бути законним та
обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що постанова
суду першої інстанції від 11.02.14 р.
відповідає вимогам ст. 159 КАС України, а
тому відсутні підстави для її
скасування та задоволення апеляційних
вимог відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову або ухвалу
суду - без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія
суддів, погоджуючись з висновками суду
першої інстанції, вважає, що суд дійшов
вичерпних юридичних висновків щодо
встановлення фактичних обставин
справи і правильно застосував до
спірних правовідносин сторін норми
матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених
вище підстав, висновків суду не
спростовують.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 197, п.1 ч.1
ст.198, ч.1 ст. 200, п.1 ч.1 ст. 205, 206, 209, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в Зміївському
районі Харківської області залишити
без задоволення.

Постанову Зміївського районного суду
Харківської області від 11.02.2014р. по
справі № 621/179/14-а залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили.

Головуючий суддя (підпис)Рєзнікова
С.С.Судді(підпис) (підпис) Катунов В.В.
Ральченко І.М.