Справа № 818/8074/13-а
Суддя: Ральченко І.М.
Дата ухвалення: 2014-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2014 р.Справа № 818/8074/13-аКолегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Ральченка І.М.

Суддів: Катунова В.В. , Рєзнікової С.С.

розглянувши в порядку письмового
провадження у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Державної фінансової
інспекції в Сумській області на
постанову Сумського окружного
адміністративного суду від 18.12.2013р.
по справі № 818/8074/13-а

за позовом Державного
професійно-технічного навчального
закладу "Лебединське вище професійне
училище лісового господарства"

до Державної фінансової інспекції в
Сумській області

про визнання неправомірними дій та
зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

25.09.2013 року Державний
професійно-технічний навчальний
заклад "Лебединське вище професійне
училище лісового господарства"
звернувся до суду із позовом, у якому
просив визнати протиправними дії
Державної фінансової інспекції в
Сумській області в частині складання
висновку про порушення п. 8 Постанови
Кабінету Міністрів України № 796 від
27.08.2010 р. та перевірки правильності
справляння плати за землю; визнати
протиправними та скасувати пункти 3, 4
листа-вимоги № 105-14/1041 від 09 серпня 2013
року.

Сумський окружний адміністративний
суд постановою від 18.12.2013 року позовні
вимоги задовольнив частково.

Визнано протиправним та скасовано п. 3
листа-вимоги Державної фінансової
інспекції в Сумській області від 09.08.2013
року № 105-14/1041.

В іншій частині позову - відмовлено.

Приймаючи зазначене рішення суд першої
інстанції виходив з того, що у ході
судового розгляду підтверджено
безпідставність висновків ревізії
Державної фінансової інспекції в
Сумській області, викладених п. 3
оскаржуваної вимоги, а саме
перевіряючими не враховано, що
договорами про проходження
виробничого навчання та виробничої
практики не був передбачений обов'язок
щодо забезпечення оплати праці учнів,
слухачів.

Державна фінансова інспекція в
Сумській області подала апеляційну
скаргу, в якій просила скасувати
постанову суду першої інстанції в
частині задоволенні позовних вимог та
прийняти в цій частині нову про відмову
в задоволенні позову. В обґрунтування
вимог апеляційної скарги відповідач
посилається на порушення судом першої
інстанції при прийнятті постанови норм
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи, зазначаючи, що укладеними з
юридичними особами договорами про
надання робочих місць або
навчально-виробничих ділянок для
проходження учнями, слухачами
професійно-технічних навчальних
закладів виробничого навчання та
виробничої практики не передбачалось
нарахування та сплата коштів учням
(слухачам) за виконані під час
проходження практики роботи.

У відповідності до положень ст. 197 КАС
України, зазначена адміністративна
справа розглянута в порядку письмового
провадження.

Дослідивши матеріали справи колегія
суддів дійшла висновку, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
огляду на таке.

Як встановлено судовим розглядом,
фахівцями Державної фінансової
інспекції в Сумській області проведено
ревізію фінансово-господарської
діяльності Лебединського ВПУ за період
з 01.07.2011 р. по 30.04.2013 р.

За результатами ревізії 16.07.2013 року
складений акт № 105-20-02/97, яким
встановлено порушення позивачем, окрім
іншого, ст. 29 Закону України "Про
професійно-технічну освіту", ч. 9 ст. 50, ч.
4 ст. 53 Закону України "Про освіту" та п.п.
17, 18 Порядку надання робочих місць для
проходження учнями, слухачами
професійно-технічних навчальних
закладів виробничого навчання та
виробничої практики, затвердженого
Постановою КМУ від 07.06.1999 р. № 992, що
призвело до не перерахування
підприємствами 50% заробітної плати
учнів на рахунок училища та
недоотримання навчальним закладом
надходжень спеціального фонду на
загальну суму 255936,1 грн., а також
порушення вимог Переліку платних
послуг, які можуть надаватися
навчальними закладами, іншими
установами та закладами системи
освіти, що належать до державної та
комунальної форми власності,
затвердженої Постановою КМУ від 27.08.2010
р. № 796, ч. 1 ст. 102-1, ст.ст. 84, 92 Земельного
кодексу України, ст. 69 Бюджетного
кодексу України, внаслідок чого
училищем не перераховано до
Ворожбянського сільського бюджету
кошти в сумі 163997,83 грн., які надійшли до
спеціального фонду установи, як плата
за землю відповідно до договору
користування земельною ділянкою для
сільськогосподарських потреб
(емфітевзису) від 16.04.2010 р.

09.08.2013 р. ДФІ в Сумській області
Лебединському ВПУ надіслано
лист-вимогу № 105-14/1041 про усунення
виявлених порушень, п. 3, 4 якого
зобов'язано позивача стягнути з
фізичних та юридичних осіб
недоотримані училищем кошти за
проходження учнями виробничої
практики в сумі 255936,1 грн., в іншому
випадку, стягнути з осіб, винних у
недоотриманні власних надходжень
шкоду, у порядку та розмірі,
встановленому ст.ст. 130-136 Кодексу
законів про працю України та
зобов'язано провести перерахування до
Ворожбянського сільського бюджету на
код доходів 13050200 "Орендна плата з
юридичних осіб" кошти в сумі 163997,83 грн.

Приймаючи рішення про часткове
задоволення позовних вимог, суд першої
інстанції виходив з того, що у ході
судового розгляду підтверджено
безпідставність висновків ревізії
Державної фінансової інспекції в
Сумській області, викладених п. 3
оскаржуваної вимоги, а саме
перевіряючими не враховано, що
договорами про проходження
виробничого навчання та виробничої
практики не був передбачений обов'язок
щодо забезпечення оплати праці учнів,
слухачів.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду з наступних підстав.

Стосовно правомірності п. 3
листа-вимоги ДФІ в Сумській області №
105-14/1041 від 09.08.2013 р. колегія суддів
зазначає наступне.

У відповідності до ст. 29 Закону України
"Про професійно-технічну освіту"
підприємства, установи, організації
незалежно від форм власності надають
учням, слухачам професійно-технічних
навчальних закладів робочі місця або
навчально-виробничі ділянки для
проходження виробничого навчання чи
виробничої практики відповідно до
укладених із професійно-технічними
навчальними закладами договорів про
навчально-виробничу практику. Типовий
договір про навчально-виробничу
практику та порядок надання робочих
місць визначаються Кабінетом
Міністрів України.

Керівники підприємств, установ,
організацій несуть відповідальність
за забезпечення належних умов праці та
оплату праці учнів, слухачів на
виробництві, дотримання правил і норм
охорони праці, техніки безпеки та
виробничої санітарії відповідно до
укладених із професійно-технічними
навчальними закладами договорів про
навчально-виробничу практику.

Організаційно-правові та педагогічні
заходи, спрямовані на забезпечення
робочими місцями учнів, слухачів
професійно-технічних навчальних
закладів для проходження ними
виробничого навчання та виробничої
практики на виробництві чи у сфері
послуг визначаються Порядком надання
робочих місць для проходження учнями,
слухачами професійно-технічних
навчальних закладів виробничого
навчання та виробничої практики,
затвердженим Постановою Кабінету
Міністрів України № 992 від 07.06.1999 р.

Так, згідно п.п. 2, 8 згаданого Порядку
підприємства, установи, організації
незалежно від форми власності надають
учням, слухачам професійно-технічних
навчальних закладів робочі місця або
навчально-виробничі ділянки для
проходження виробничого навчання чи
виробничої практики відповідно до
укладених із професійно-технічними
навчальними закладами договорів про
навчально-виробничу практику.

Професійно-технічний навчальний
заклад та підприємство, що надає робочі
місця або навчально-виробничі ділянки,
не пізніше двох тижнів до початку
виробничого навчання та виробничої
практики зобов'язані укласти на основі
типового договору, що додається,
договір про навчально-виробничу
практику. У договорі зазначається
кількість учнів, слухачів за
професіями, спеціальностями та
спеціалізаціями, терміни, умови і
порядок проведення виробничого
навчання та виробничої практики,
забезпечення відповідних умов і
безпеки праці на рівні нормативних
вимог, інші взаємні зобов'язання сторін
та термін дії договору.

На виконання п. 18 Порядку, п'ятдесят
відсотків заробітної плати,
нарахованої за час виробничого
навчання і виробничої практики учням
професійно-технічних навчальних
закладів, які отримують стипендію і
харчування, може бути направлено на
рахунок навчального закладу для
здійснення його статутної діяльності,
зміцнення навчально-матеріальної бази,
на соціальний захист учнів, проведення
культурно-масової і
фізкультурно-спортивної роботи.

Питання щодо направлення п'ятдесяти
відсотків заробітної плати учнів на
рахунок професійно-технічного
навчального закладу для використання у
зазначених цілях вирішуються ним разом
з підприємством, де учні проходять
виробниче навчання та виробничу
практику, в кожному конкретному
випадку з урахуванням наявності
підстав та доцільності і обумовлюються
в договорі про надання робочих місць як
додаткові зобов'язання підприємства.

Отже, конкретні умови проходження
виробничого навчання чи виробничої
практики, в тому числі і оплата праці
слухачів та порядок її виплати,
визначаються договором про
навчально-виробничу практику,
укладеним між навчальним закладом та
підприємством, установою,
організацією. Тобто, обов'язок
підприємства, установи, організації
щодо нарахування заробітної плати
учням, її розміри та порядок виплати
повинен бути встановлений відповідним
договором.

Із матеріалів справи вбачається, що
відповідно до укладених Лебединським
ВПУ договорів про надання робочих
місць або навчально-виробничих ділянок
для проходження учнями, слухачами
професійно-технічних закладів
виробничого навчання та виробничої
практики та додаткових угод до них,
виробниче навчання та виробнича
практика проходили без нарахування
заробітної плати учням, слухачам.

Відсутні докази нарахування
заробітної плати учням, слухачам під
час проходження виробничого навчання
та виробничої практики.

Враховуючи викладене, колегія суддів
погоджується із висновками суду першої
інстанції, що підприємства, установи,
організації, де проходили виробниче
навчання та виробничу практику учні,
слухачі, не повинні були
перераховувати Лебединському ВПУ
п'ятдесят відсотків нарахованих коштів
в якості оплати праці, оскільки
договорами про проходження
виробничого навчання та виробничої
практики не передбачений обов'язок
щодо забезпечення оплати праці учнів,
слухачів.

З огляду на що, вимога ДФІ в Сумській
області про стягнення з фізичних та
юридичних осіб недоотримані училищем
кошти за проходження учнями виробничої
практики в сумі 255936,1 грн., в іншому
випадку, стягнення з осіб, винних у
недоотриманні власних надходжень,
шкоди у порядку та розмірі,
встановленому ст.ст. 130-136 Кодексу
законів про працю України (пункт 3
листа-вимоги № 105-14/1041 від 09.08.2013 р.), є не
обґрунтованою та підлягає скасуванню.

Однак, стосовно висновків перевіряючих
щодо порушення позивачем п. 8 Постанови
Кабінету Міністрів України № 796 від
27.08.2010 р. та правильності справляння
плати за землю, колегія суддів зазначає
наступне.

Державний фінансовий контроль
забезпечується органом державного
фінансового контролю через проведення
державного фінансового аудиту,
перевірки державних закупівель та
інспектування.

У відповідності до ст. 4 Закону України
"Про основні засади здійснення
державного фінансового контролю в
Україні" інспектування здійснюється
органом державного фінансового
контролю у формі ревізії та полягає у
документальній і фактичній перевірці
певного комплексу або окремих питань
фінансово-господарської діяльності
підконтрольної установи, яка повинна
забезпечувати виявлення наявних
фактів порушення законодавства,
встановлення винних у їх допущенні
посадових і матеріально
відповідальних осіб. Результати
ревізії викладаються в акті.

Згідно з п. 3 Порядку проведення
інспектування Державною фінансовою
інспекцією, її територіальними
органами, затвердженого Постановою
Кабінету Міністрів України № 550 від
20.04.2006 р., актом ревізії є документ, який
складається особами, що проводили
ревізію, фіксує факт її проведення та
результати.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 17 КАС України
юрисдикція адміністративних судів
поширюється на спори фізичних чи
юридичних осіб із суб'єктом владних
повноважень щодо оскарження його
рішень (нормативно-правових актів чи
правових актів індивідуальної дії), дій
чи бездіяльності.

Нормативно-правовим актом є прийнятий
суб'єктом правотворчості письмовий
акт-документ, що містить норми права.

Правовим актом індивідуальної дії
необхідно вважати прийняте суб'єктом
владних повноважень рішення
індивідуальної дії, що спрямоване на
набуття, зміну чи припинення прав та
обов'язків особи.

Таким чином, акт ревізії не є
нормативно-правовим актом чи правовим
актом індивідуальної дії та відповідно
не створює жодних правових наслідків
для об'єкта контролю.

Пункотом 35 Порядку № 550 визначено, що
акт ревізії містить, зокрема,
констатуючу частину, в якій наведено
інформацію про результати ревізії в
розрізі кожного питання програми із
зазначенням, за який період, яким
способом (вибірковим, суцільним) та за
якими документами перевірено ці
питання, а також висновок про наявність
або відсутність порушень
законодавства. Виявлені допущені
об'єктом контролю порушення
законодавства, контроль за дотриманням
якого віднесено до компетенції
контролюючого органу, фіксуються в
констатуючій частині акта ревізії з
обов'язковим посиланням на норми
законів чи інших нормативно-правових
актів, які порушено, та зазначенням
винних у їх допущенні осіб.

Враховуючи викладене, колегія суддів
підтримує твердження суду першої
інстанції стосовно того, що складаючи
висновок про порушення п. 8 Постанови
Кабінету Міністрів України № 796 від
27.08.2010 р., ДФІ в Сумській області діяла
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені діючим
законодавством.

Крім того, колегія суддів зазначає, що у
відповідності до ст. 2 Закону України
"Про основні засади здійснення
державного фінансового контролю в
Україні" під час проведення ревізії ДФІ
в Сумській області досліджувалось
питання стану надходження та
використання власних надходжень
позивача, а не питання оподаткування, з
огляду на що є безпідставними
посилання Лебединського ВПУ на
неправомірне проведення відповідачем
перевірки правильності справляння
плати за землю.

Таким чином, колегія суддів підтримує
висновки суду першої інстанції, що
позовна вимога Лебединського ВПУ про
визнання протиправними дій
відповідача в частині складання
висновку про порушення п. 8 Постанови
Кабінету Міністрів України № 796 від
27.08.2010 р. та перевірки правильності
справляння плати за землю, є
необґрунтованою та не підлягає
задоволенню.

Стосовно правомірності п. 4
листа-вимоги ДФІ в Сумській області №
105-14/1041 від 09.08.2013 р. колегія суддів
зазначає наступне.

Під час проведення ревізії
встановлено, що в ревізійному періоді
до спеціального фонду позивача
надходила плата за користування
земельними ділянками, розташованими на
території Ворожбянської сільської
ради, відповідно до договору
емфітевзису, що є порушенням Переліку
платних послуг, які можуть надаватися
навчальними закладами, іншими
установами та закладами системи
освіти, що належать до державної та
комунальної форми власності,
затвердженого Постановою Кабінету
Міністрів України № 796 від 27.08.2010, яким
не передбачено такий вид платних
послуг, як надання в користування для
сільськогосподарських потреб земель
(емфітевзис), що знаходяться в
постійному користуванні навчального
закладу.

Відповідно до ч. 1 ст. 102-1 Земельного
кодексу України, право користування
чужою земельною ділянкою для
сільськогосподарських потреб
(емфітевзис) виникають на підставі
договору між власником земельної
ділянки та особою, яка виявила бажання
користуватися цією земельною ділянкою
для таких потреб.

Згідно зі ст. 84 Земельного кодексу
України земельні ділянки, які
закріплені за державними
професійно-технічними навчальними
закладами належать до державної
власності і право державної власності
на землю реалізовується державою через
органи виконавчої влади відповідно до
повноважень, визначених цим Кодексом.

За інформацією Управління
Держземагенства у Лебединському
районі Сумської області Лебединському
ВПУ надано в постійне користування
земельні ділянки загальною площею 834,2361
га. Крім того, позивачу на земельні
ділянки, розташовані на території
Ворожбянської сільської ради
Лебединського району загальною площею
274,2182 га, видано державні акти на право
постійного користування ЯЯ № 284441 - ЯЯ №
284449, що посвідчують право на земельні
ділянки Лебединського ВПУ на території
Ворожбянської сільської ради.

Відповідно до ст. 92 Земельного кодексу
України право постійного користування
земельною ділянкою - це право володіння
і користування земельною ділянкою, яка
перебуває у державній або комунальній
власності, без встановлення строку.

Однак, відповідно до договору
користування земельної ділянки для
сільськогосподарських потреб
(емфітевзису) від 16.04.2010 року,
Лебединське ВПУ, в особі директора
Козубенка А.М., всупереч згаданих норм,
надало ТОВ "Ворожбалатінвест", в особі
директора Штукіна М.О., у строкове
платне користування земельну ділянку
сільськогосподарського призначення
для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва
загальною площею 260,78 га, у тому числі
ріллі - 260,78 га.

Судовим розглядом встановлено, що
проведеною з метою підтвердження факту
використання ТОВ "Ворожбалатінвест"
земель, що закріплені за Лебединським
ВПУ, та повноти надходження плати за
землю, зустрічною звіркою підтверджено
факт використання товариством земель
закріплених за позивачем та
перерахування коштів за користування
земельною ділянкою землекористувачем
на рахунок спеціального фонду
Лебединського ВПУ за ревізійний період
в сумі 163997,83 грн.

Станом на 01.05.2013 року по
бухгалтерському обліку ТОВ
"Ворожбалатінвест" дебіторської чи
кредиторської заборгованості по
розрахунках з ДПТНЗ "Лебединське вище
професійне училище лісового
господарства" не обліковується.

У відповідності до ст. 69 Бюджетного
Кодексу України плата за землю є
доходом загального фонду сільського
бюджету тієї сільської ради, на
території якої знаходиться ця земля.

З огляду на викладене, колегія суддів
погоджується із висновками суду першої
інстанції, що в порушення вимог
Переліку платних послуг, які можуть
надаватись навчальними закладами,
іншими установами та закладами системи
освіти, що належать до державної та
комунальної форми власності,
затвердженої постановою Кабінету
Міністрів України від 27.08.2010 № 796, ч. 1 ст.
102-1, ч. 1,ч. 2, п. ж) ч. 4 ст. 84, ст. 92
Земельного кодексу України ст. 69
Бюджетного Кодексу України позивачем
укладено договір користування
земельною ділянкою для
сільськогосподарських потреб
(емфітевзису) від 16.04.2010 року та
передано відповідно до акту
прийому-передачі від 16.04.2010 земельну
ділянку площею 260,78 га в користування
ТОВ "Ворожбалатінвест", внаслідок чого
отримано плати за землю в сумі 163997, 83
грн. та не забезпечено перерахування її
до сільського бюджету Ворожбянської
сільської ради, чим нанесено
матеріальної шкоди (збитки) сільському
бюджету.

У відповідності до ч. 1 ст. 240
Господарського кодексу України
прибуток (дохід), одержаний суб'єктом
господарювання внаслідок порушення
встановлених законодавством правил
здійснення господарської діяльності, а
також суми прихованого (заниженого)
прибутку (доходу) чи суми податку,
несплаченого за прихований об'єкт
оподаткування, підлягають вилученню в
дохід відповідного бюджету в порядку,
встановленому законом.

Отже, внаслідок допущених порушень, у
формі № 4-Ід, 4-1м "Звіт про надходження
та використання коштів, отриманих як
плата за послуги" за 2011, 2012 роки
завищено надходження коштів за
послуги, що надаються бюджетними
установами згідно з їх основною
діяльністю, за КФК 070501 відповідно в
сумі 8000 грн., 155997,83 грн., що є порушенням
п. 1.2 Порядку складання фінансової та
бюджетної звітності розпорядниками та
одержувачами бюджетних коштів,
затвердженого наказом Державного
казначейства України від 05.01.2011 № 2, п. 1.2
Порядку складання фінансової та
бюджетної звітності розпорядниками та
одержувачами бюджетних коштів,
затвердженого наказом Міністерства
фінансів України від 24.01.2012 № 44, та ч. 1
ст. З Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні".

Враховуючи викладене, колегія суддів
приходить до висновку, що в цій частині
позовні вимоги не підлягають
задоволенню.

З огляду на що, адміністративний позов
Лебединського ВПУ підлягає частковому
задоволенню.

Отже, переглянувши постанову суду
першої інстанції, в межах доводів
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що при її прийнятті суд першої
інстанції у повному обсязі з'ясував
обставини справи і правильно
застосував до спірних правовідносин
норми матеріального та процесуального
права.

Доводи апеляційної скарги з наведених
підстав висновків суду не
спростовують.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 199,
ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Державної
фінансової інспекції в Сумській
області залишити без задоволення.

Постанову Сумського окружного
адміністративного суду від 18.12.2013р. по
справі № 818/8074/13-а залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили.

Головуючий суддя Ральченко І.М.Судді
Катунов В.В. Рєзнікова С.С.