Справа № 2а-24627/10/0570
Суддя: Рибченко А.О.
Дата ухвалення: 2014-03-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 березня 2014 року
м. Київ К/9991/11742/11

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача
Рибченка А.О.

суддів:
Голубєвої Г.К.

Карася О.В.

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу Жовтневої
міжрайонної державної податкової
інспекції м. Маріуполя

на постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 21 грудня 2010
року

та ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 17 лютого 2011
року

у справі № 2а-24627/10/0570

за позовом Приватного підприємства
«Науково-виробнича фірма «Барбер»

до Жовтневої міжрайонної державної
податкової інспекції м. Маріуполя

третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору, - Приватне
підприємство «Магнолія»

про визнання недійсними податкових
повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Донецького окружного
адміністративного суду від 21 грудня
2010 року, залишеною без змін
ухвалою Донецького апеляційного
адміністративного суду від 17 лютого 2011
року, позовні вимоги Приватного
підприємства «Науково-виробнича фірма
«Барбер» (позивач) до Жовтневої
міжрайонної державної податкової
інспекції м. Маріуполя (відповідач)
задоволено. Визнано недійсними
податкові повідомлення-рішення №
/0 від 29 вересня 2010 року та №
/0 від 29 вересня 2010 року. Стягнуто з
Державного бюджету України на користь
ПП «НВФ «Барбер» судові витрати в
розмірі 3,40 грн.

Не погоджуючись з прийнятими
судовими рішеннями у справі,
відповідач оскаржив їх в касаційному
порядку до Вищого адміністративного
суду України.

В поданій касаційній скарзі, з
посиланням на порушення судами першої
та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
ставиться питання про скасування
постанови Донецького окружного
адміністративного суду від 21 грудня 2010,
ухвали Донецького апеляційного
адміністративного суду від 17 лютого 2011
року та прийняття нового рішення про
повну відмову в задоволенні позовних
вимог.

Заслухавши доповідь
судді-доповідача, перевіривши
правильність застосування судами
попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України дійшла
висновку, що касаційну скаргу слід
відхилити, виходячи з таких підстав.

Судами першої та апеляційної
інстанцій встановлено, що податковим
органом проведено позапланову виїзну
перевірку ПП «НВФ «Барбер» щодо
підтвердження отриманих від платника
податків Приватного підприємства
«Магнолія» відомостей за період з 01
січня 2009 року по 31 березня 2010 року, за
результатами якої складено акт №
2335/23-4/35245054 від 15 вересня 2010 року.

На підставі зазначеного акту
перевірки відповідачем прийнято
податкове повідомлення-рішення №
/0 від 29 вересня 2010 року, яким
позивачу визначено суму податкового
зобов'язання з податку на прибуток у
розмірі 8 083,34 грн. (5 833,34 грн. - основний
платіж, 2 250,00 грн. - штрафні (фінансові)
санкції), та податкове
повідомлення-рішення № /0 від 29
вересня 2010 року, яким позивачу
визначено суму податкового
зобов'язання з податку на додану
вартість у розмірі 7 000,01 грн. (4 666,67 грн. -
основний платіж, 2 333,34 грн. - штрафні
(фінансові) санкції).

Перевіркою встановлено порушення
позивачем пункту 5.1 статті 5 Закону
України від 28 грудня 1994 року № 334/94-ВР
«Про оподаткування прибутку
підприємств» (в редакції, чинній на час
виникнення спірних правовідносин; далі
- Закон № 334/94-ВР), підпункту 7.4.1 пункту 7.4
статті 7 Закону України від 03 квітня 1997
року № 168/97-ВР «Про податок на додану
вартість» (в редакції, чинній на час
виникнення спірних правовідносин; далі
- Закон № 168/97-ВР) у зв'язку з
неправомірним віднесенням до складу
валових витрат та податкового кредиту
з податку на додану вартість сум,
сформованих при здійсненні
господарських операцій з придбання
бухгалтерських послуг у ПП «Магнолія»
на підставі договору № 01/02/09 від 01
лютого 2009 року, з підстав нікчемності
вказаного правочину.

Зазначений висновок контролюючим
органом зроблено з огляду на ненадання
ПП «Магнолія» первинних
документів на підтвердження
взаємовідносин з ПП «НВФ «Барбер» та
невідображення в податковому обліку
валового доходу та податкових
зобов'язань з податку на додану
вартість за проведеними з позивачем
господарськими операціями.

Задовольняючи позовні вимоги, суди
попередніх інстанцій виходили з
наступних мотивів, з якими
погоджується суд касаційної інстанції.

Пунктом 5.1 статті 5 Закону № 334/94-ВР
визначено, що валовими витратами
виробництва та обігу є сума будь-яких
витрат платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних як компенсація
вартості товарів (робіт, послуг), які
придбаваються (виготовляються) таким
платником податку для їх подальшого
використання у власній господарській
діяльності.

Згідно з підпунктом 5.2.1 пункту 5.2
статті 5 Закону № 334/94-ВР до складу
валових витрат включаються суми
будь-яких витрат, сплачених
(нарахованих) протягом звітного
періоду у зв'язку з підготовкою,
організацією, веденням виробництва,
продажем продукції (робіт, послуг) і
охороною праці, у тому числі витрати з
придбання електричної енергії
(включаючи реактивну), з урахуванням
обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7
цієї статті.

Підпунктом 5.3.9 пункту 5.3 статті 5
Закону № 334/94-ВР передбачено, що не
належать до складу валових витрат
будь-які витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими документами,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачена правилами ведення
податкового обліку.

Відповідно до пункту 1.7 статті 1 Закону
№ 168/97-ВР податковий кредит - це сума, на
яку платник податку має право зменшити
податкове зобов'язання звітного
періоду, визначена згідно з цим
Законом.

Згідно з підпунктом 7.4.1 пункту 7.4
статті 7 Закону № 168/97-ВР податковий
кредит звітного періоду визначається
виходячи із договірної (контрактної)
вартості товарів (послуг), але не вище
рівня звичайних цін, у разі якщо
договірна ціна на такі товари (послуги)
відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 81 цього Закону, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з придбанням
або виготовленням товарів (у тому числі
при їх імпорті) та послуг з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Підпунктом 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 Закону
№ 168/97-ВР передбачено, що не підлягають
включенню до складу податкового
кредиту суми сплаченого (нарахованого)
податку у зв'язку з придбанням товарів
(послуг), не підтверджені податковими
накладними чи митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Згідно із статтею 1 Закону України
від 16 липня 1999 року № 996-XIV «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» (далі - Закон №
996-XIV) первинним документом є документ,
який містить відомості про
господарську операцію та підтверджує
її здійснення.

Відповідно до частини 1 статті 9
Закону № 996-XIV підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення.

Таким чином, витрати для цілей
визначення об'єкта оподаткування
податком на прибуток, а також
податковий кредит для цілей визначення
об'єкта оподаткування податком на
додану вартість мають бути фактично
здійснені та підтверджені належним
чином оформленими первинними
документами, що відображають
реальність господарської операції, яка
є підставою для формування податкового
обліку платника податків.

При цьому судами першої та апеляційної
інстанцій встановлено, що фактичне
виконання господарських операцій з
придбання позивачем бухгалтерських
послуг у ПП «Магнолія»
підтверджується належним чином
оформленими актами здачі-прийняття
робіт (надання послуг),
рахунками-фактурами, звітами про
виконані роботи, податковими
накладними, банківськими виписками.

Отже, з огляду на встановлений судами
попередніх інстанцій факт реального
здійснення спірних господарських
операцій, що, в свою чергу, податковим
органом не спростовано, а також
враховуючи те, що податкове
законодавство не ставить в залежність
право платника податків-покупця на
формування валових витрат та
податкового кредиту з податку на
додану вартість від іншої особи, в тому
числі від правильності ведення
контрагентом бухгалтерського та
податкового обліку, висновок судів про
необхідність визнання недійсними
оскаржуваних податкових
повідомлень-рішень слід визнати
правильним.

За наведених обставин та з урахуванням
викладеного, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України вважає
постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 21 грудня 2010
року та ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 17 лютого 2011
року такими, що прийняті з правильним
застосуванням норм матеріального та
процесуального права, а тому суд
касаційної інстанції не знаходить
підстав, які могли б призвести до їх
зміни чи скасування.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Жовтневої
міжрайонної державної податкової
інспекції м. Маріуполя
відхилити, а постанову Донецького
окружного адміністративного суду від 21
грудня 2010 року та ухвалу Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 17 лютого 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
переглянута Верховним Судом України з
підстав і в порядку, встановленими
главою 3 розділу IV Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий
Рибченко А.О.

Судді
Голубєва Г.К.

Карась О.В.