Справа № 2а-13126/10/2670
Суддя: Рибченко А.О.
Дата ухвалення: 2014-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"25" лютого 2014 р. м. Київ
К/9991/47976/11

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача
Рибченка А.О.

суддів:
Голубєвої Г.К.

Островича С.Е.

за участю секретаря судового
засідання: Горголь І.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргу Товариства
з обмеженою відповідальністю «Самсунг
Електронікс Україна Компані»

на постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від 26
січня 2011 року

та ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 12 липня 2011
року

у справі № 2а-13126/10/2670

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Самсунг Електронікс
Україна Компані»

до Державної податкової інспекції у
Подільському районі м. Києва

про скасування податкового
повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Самсунг Електронікс
Україна Компані» (позивач) звернулось
до суду з позовом до Державної
податкової інспекції у Подільському
районі м. Києва (відповідач) про
скасування податкового
повідомлення-рішення № /1 від 12
серпня 2010 року в частині визначення
суми податкового зобов'язання з
податку на прибуток в розмірі 824 799,00
грн. за основним платежем та 281 007,00 грн.
за штрафними (фінансовими) санкціями.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від 26
січня 2011 року, залишеною без змін
ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 12
липня 2011 року, в задоволенні позовних
вимог відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеними
судовими рішеннями у справі, позивач
звернувся до Вищого адміністративного
суду України з касаційною скаргою, в
якій, з підстав порушення судами
попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від
26 січня 2011 року, ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 12 липня 2011 року та
направити справу до суду першої
інстанції для нового розгляду.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України,
перевіривши правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, юридичної оцінки обставин
справи, дійшла висновку, що касаційна
скарга підлягає задоволенню, зважаючи
на таке.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що відповідачем проведено
планову виїзну перевірку ТОВ «Самсунг
Електронікс Україна Компані» з питань
дотримання вимог податкового
законодавства за період з 19 серпня 2008
року по 31 грудня 2009 року,
валютного та іншого законодавства за
період з 19 серпня 2008 року по
31 грудня 2009 року, за результатами якої
складено акт № 173/23-304/36048094 від
25 травня 2010 року.

На підставі зазначеного акту перевірки
відповідачем прийнято податкове
повідомлення-рішення № /0 від 07
червня 2010 року, яким позивачу визначено
суму податкового зобов'язання з
податку на прибуток в розмірі
2 943 863,00 грн. (1 695 292,00 грн. -
основний платіж, 1 248 571,00 грн. - штрафні
(фінансові) санкції).

За результатами адміністративного
оскарження, скаргу позивача задоволено
частково, у зв'язку з чим прийнято
податкове повідомлення-рішення №
/1 від 12 серпня 2010 року, яким
позивачу визначено суму податкового
зобов'язання з податку на прибуток в
розмірі 1 320 107,00 грн. (1 023 334,00 грн. -
основний платіж 296 773,00 грн. - штрафні
(фінансові) санкції).

Перевіркою, зокрема, встановлено
порушення ТОВ «Самсунг Електронікс
Україна Компані» підпункту 5.2.1 пункту
5.2, підпунктів 5.3.2, 5.3.9 пункту 5.3,
пунктів 16.4, 16.5, 16.6 статті 16 Закону
України від 28 грудня 1994 року № 334/94-ВР
«Про оподаткування прибутку
підприємств» (в редакції, чинній на час
виникнення спірних правовідносин; далі
- Закон № 334/94-ВР) у зв'язку з
неправомірним віднесенням до складу
валових витрат вартості
консультаційних послуг та послуг з
монтажу, налагодження та
обслуговування комп'ютерних мереж,
серверного обладнання, електронних баз
даних (програмне забезпечення SАР) та
інших подібних послуг, наданих
нерезидентом «Samsung SDS Еurоре Ltd» (Велика
Британія) на виконання умов договору №
ЕSІС 0900_07 від 01 червня 2009 року, та послуг
з модернізації чотирьох робочих
станцій, які не передбачені
вищезазначеним договором, як таких, що
не пов'язані з господарською
діяльністю платника, витрат на
створення додаткового серверного
простору для SQL-сервера, вартості
послуг із встановлення, налагодження
та підтримання функціонування
комп'ютерного обладнання під загальною
робочою назвою «G-Metro 4M system circuit installation»,
наданих нерезидентом «Samsung Networks Inc.»
(Республіка Корея) на виконання умов
договору № А/123/27-0209 від 06 лютого 2009
року, які є витратами на придбання,
будівництво, реконструкцію,
модернізацію, ремонт та інші
поліпшення основних фондів, а також
вартості послуг кур'єрської доставки,
не підтверджених належним чином
оформленими первинними документами.

Відмовляючи в задоволенні
позовних вимог, суди першої та
апеляційної інстанцій дійшли висновку
про правомірність прийняття
контролюючим органом оскаржуваного
податкового повідомлення-рішення.

Проте, колегія суддів вважає
вказаний висновок судових інстанцій
передчасним, виходячи з таких підстав.

Відповідно до пункту 5.1 статті 5 Закону
№ 334/94-ВР валові витрати виробництва та
обігу - це сума будь-яких витрат
платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних як компенсація
вартості товарів (робіт, послуг), які
придбаваються (виготовляються) таким
платником податку для їх подальшого
використання у власній господарській
діяльності.

Пунктом 1.32 статті 1 Закону №
334/94-ВР визначено, що господарською
діяльністю є будь-яка діяльність
особи, направлена на отримання доходу в
грошовій, матеріальній або
нематеріальній формах, у разі коли
безпосередня участь такої особи в
організації такої діяльності є
регулярною, постійною та суттєвою. Під
безпосередньою участю слід розуміти
зазначену діяльність особи через свої
постійні представництва, філіали,
відділення, інші відокремлені
підрозділи, а також через довірену
особу, агента або будь-яку іншу особу,
яка діє від імені та на користь першої
особи.

Мета отримання доходу як
кваліфікуюча ознака господарської
діяльності кореспондує з вимогою щодо
наявності розумної економічної
причини (ділової мети) під час
здійснення господарської діяльності.
Оскільки господарська діяльність
складається із сукупності
господарських операцій платника
податку, які є формою здійснення
господарської діяльності, то розумна
економічна причина має бути наявною в
кожній господарській операції. Лише в
такому разі та чи інша операція може
вважатись вчиненою в межах
господарської діяльності платника
податків та лише за таких умов платник
податків має право на врахування у
податковому обліку наслідків
відповідних господарських операцій.

Таким чином, лише господарські
операції, здійснені за наявності
розумних економічних причин (ділової
мети) є такими, що вчинені в межах
господарської діяльності.

За змістом частин 4, 5 статті 11
Кодексу адміністративного судочинства
України суд повинен: визначити
характер спірних правовідносин та
зміст правової вимоги, матеріальний
закон, який їх регулює, а також факти, що
підлягають встановленню і лежать в
основі вимог та заперечень; з'ясувати,
які є докази на підтвердження
зазначених фактів, і вжити заходів до
своєчасного їх подання.

Предметом доказування є обставини,
якими обґрунтовуються позовні вимоги
чи заперечення або які мають інше
значення для вирішення справи та які
належить установити при ухваленні
судового рішення.

Суди зазначені вимоги
процесуального закону порушили,
оскільки не надали належної правової
оцінки доводам позивача про те, що
завдяки програмному забезпеченню SАР
товариство веде бухгалтерський та
податковий облік, а також зберігає
відповідні дані на серверах, що
належать «Samsung SDS Еurоре Ltd» (Велика
Британія). Вказане, на переконання
платника, призводить до значної
економії коштів, яка досягається
внаслідок непридбання програмного
забезпечення та технічного обладнання,
а отримання спірних послуг.

А відтак, суду необхідно
перевірити вказані твердження
позивача та витребувати, у разі
необхідності, на підтвердження його
правової позиції відповідні докази.

Також, суду варто дослідити умови
договору № ЕSІС 0900_07 від 01 червня 2009
року, зокрема, пункту 1.2 розділу 1
вказаного договору на предмет
зобов'язання нерезидента виконати
послуги з модернізації чотирьох
робочих станцій, перевірити фактичне
отримання товариством вказаних послуг,
а також з'ясувати використання
ТОВ «Самсунг Електронікс Україна
Компані» робочих станцій у власній
господарській діяльності та
необхідність їх модернізації.

Крім того, суду потрібно
перевірити обґрунтованість
застосування контролюючим органом до
спірних правовідносин положень
підпункту 5.3.2 пункту 5.3 статті 5 Закону
№ 334/94-ВР.

Так, за змістом підпункту 5.3.2
пункту 5.3 статті 5 Закону № 334/94-ВР не
включаються до складу валових витрат
витрати на придбання, будівництво,
реконструкцію, модернізацію, ремонт та
інші поліпшення основних фондів та
витрати, пов'язані з видобутком
корисних копалин, а також з придбанням
нематеріальних активів, які підлягають
амортизації, згідно із статтями 8 і 9 та
підпунктом 7.9.4 цього Закону.

Відповідно до підпункту 8.2.1
пункту 8.2 статті 8 Закону № 334/94-ВР під
терміном «основні фонди» слід розуміти
матеріальні цінності, що призначаються
платником податку для використання у
господарській діяльності платника
податку протягом періоду, який
перевищує 365 календарних днів з дати
введення в експлуатацію таких
матеріальних цінностей, та вартість
яких перевищує 1000 гривень і поступово
зменшується у зв'язку з фізичним або
моральним зносом.

Отже, варто встановити, чи
пов'язані в розглядуваній ситуації
отримані позивачем послуги з
модернізацією або поліпшенням його
основних фондів, зокрема, у разі
необхідності, шляхом проведення
відповідної судової експертизи, а
також врахувати, що згідно з підпунктом
8.7.1 пункту 8.7 статті 8 Закону № 334/94-ВР
платники податку мають право протягом
звітного періоду віднести до валових
витрат будь-які витрати, пов'язані з
поліпшенням основних фондів, що
підлягають амортизації, у тому числі
витрати на поліпшення орендованих
основних фондів, у сумі, що не перевищує
10 відсотків сукупної балансової
вартості всіх груп основних фондів
станом на початок такого звітного
періоду.

Що стосується правової позиції
судів попередніх інстанцій про
неправомірне формування ТОВ «Самсунг
Електронікс Україна Компані» даних
податкового обліку за договором №
А/123/27-0209 від 06 лютого 2009 року, укладеним
з нерезидентом «Samsung Networks Inc.»
(Республіка Корея), з підстав
помилкового зазначення в актах
передачі та приймання послуг позивача
як підрядника, замість замовника, то
слід зазначити, що певні допущені при
складанні первинних документів
недоліки не роблять їх недійсними, а
також не свідчать про їх неналежність
та недопустимість як доказів, за умови
фактичного виконання відповідних
господарських операцій.

Однак, реальність придбання
позивачем у нерезидента «Samsung Networks Inc.»
(Республіка Корея) послуг із
встановлення, налагодження та
підтримання функціонування
комп'ютерного обладнання судами першої
та апеляційної інстанцій не
досліджено.

Частиною 1 статті 70 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що належними є докази, які
містять інформацію щодо предмету
доказування.

При цьому згідно із статтею 86
Кодексу адміністративного судочинства
України суд оцінює докази, які є у
справі, за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні. Ніякі
докази не мають для суду наперед
встановленої сили. Суд оцінює
належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Проте, судові інстанції не надали
належної правової оцінки наявному в
матеріалах справи акту
приймання-передачі послуг, який, на
думку позивача, підтверджує фактичне
отримання ним послуг кур'єрської
доставки з огляду на наявність в ньому
всіх обов'язкових реквізитів
первинного документа, встановлених
частиною 2 статті 9 Закону України від 16
липня 1999 року № 996-XIV «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні».

Відповідно до частин 2, 3 статті 159
Кодексу адміністративного судочинства
України законним є рішення, ухвалене
судом відповідно до норм матеріального
права при дотриманні норм
процесуального права, а обґрунтованим -
ухвалене судом на підставі повно і
всебічно з'ясованих обставин в
адміністративній справі,
підтверджених доказами, дослідженими в
судовому засіданні.

Отже, суд касаційної інстанції дійшов
висновку, що судами попередніх
інстанцій не виконано вимоги щодо
об'єктивності, всебічності та повноти
розгляду справи.

В зв'язку з цим, відповідно до вимог
статті 227 Кодексу адміністративного
судочинства України, судові рішення
судів першої та апеляційної інстанцій
підлягають скасуванню, а справа -
направленню на новий розгляд до суду
першої інстанції.

При новому розгляді справи суду слід
врахувати, що згідно з частиною 1
статті 138 Кодексу адміністративного
судочинства України предметом
доказування є обставини, якими
обґрунтовуються позовні вимоги чи
заперечення або які мають інше
значення для вирішення справи та які
належить установити при ухваленні
судового рішення у справі.

Керуючись статтями 220, 221, 223, 227, 230,
231 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю «Самсунг
Електронікс Україна Компані»
задовольнити.

Скасувати постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від 26
січня 2011 року та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 12 липня 2011 року.

Справу направити на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та оскарженню не
підлягає.

Головуючий
Рибченко А.О.

Судді
Голубєва Г.К.

Острович С.Е.