Справа № 806/8231/13-а
Суддя: Панкеєва Вікторія Анатоліївна
Дата ухвалення: 2014-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2014 року
Житомир справа № 806/8231/13-a

час прийняття: 10 год. 40 хв.
категорія 8.2.1

Житомирський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді Панкеєвої В.А.,

за участі секретарів Лисайчука А.О.,
Стралківської К.П., Бондаренка Д.А.,

за участі представника позивача
ОСОБА_1,

за участі представника відповідача
Крилової Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом фізичної особи-підприємця
ОСОБА_3 до Малинської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Житомирській області про визнання
нечинними податкових
повідомлень-рішень,

встановив:

Позивач звернувся до
адміністративного суду з позовом, у
якому просить визнати протиправними
дії Малинської міжрайонної державної
податкової інспекції щодо корегування
(зменшення) податкового кредиту по
податку на додану вартість в розмірі
1087217,47 грн. та 645370,00 грн., податкового
зобов'язання по податку на додану
вартість в розмірі 1344828,00 грн.,
оподаткованого доходу по податку з
доходів фізичних осіб на суму 5768512,34
грн., податкового кредиту по податку з
доходів фізичних осіб на суму 5768512,34
грн. за період з 01.07.2009 р. по 30.09.2010 р.
відповідно до акту перевірки ФОП
ОСОБА_3 № 27-222/17/НОМЕР_1 від 31.01.2011 р. та
визнати нечинними податкові
повідомлення-рішення Малинської
міжрайонної державної податкової
інспекції № /0 від
08.02.2011 року, № /0 від 08.02.2011 року.
Вказує, що відповідачем проведена
виїзна планова перевірка з питань
дотримання податкового, валютного та
іншого законодавства фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 за період з
01.07.2009 року по 30.09.2010 року, за
результатами якої складений акт
№ 27-222/17/НОМЕР_1 від 31.01.2011 року. В
акті перевірки зазначено, що в
порушення пп.7.4.5 п.7.4 ст.7 Закону України
"Про податок на додану вартість"
підприємцем віднесено до податкового
кредиту за червень 2008 року-червень 2009
року суми від придбання паперу у ТОВ
"Мертекс Груп", який не є платником
податку на додану вартість, в
результаті чого завищено на суму 38501,00
грн. На підставі вказаного акту
перевірки відповідачем винесені
вказані податкові
повідомлення-рішення. Позивач не
погоджується з винесеними податковими
повідомленнями-рішеннями, вважає їх
нечинними та просить скасувати, так як
підприємцем правомірно віднесено до
податкового кредиту суми від придбання
паперу у ТОВ "Мертекс Груп", яке є
платником ПДВ, що підтверджується
судовими рішеннями. Податкові накладні
оформлені згідно вимог діючого
законодавства та відповідають вимогам
пп.7.2.1 п.7.2 ст.7 Закону України "Про
податок на додану вартість". Крім того,
зазначає, що відповідачем безпідставно
застосовані штрафні санкції в розмірі
340 грн., оскільки в акті перевірки не
зазначено порушення пп.54.3.1 п.54.3 ст.54,
п.120.1 ст.120 Податкового кодексу України,
пп.4.4.1 п.4.1 ст.4 Закону України "Про
порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами".

В судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав з
мотивів, викладених в позові.

Представник відповідача просила
відмовити в задоволенні позову, з
підстав, викладених у письмових
запереченнях.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін суд приходить до висновку, що
позов підлягає задоволенню з наступних
підстав.

В процесі розгляду справи відповідача
Малинську міжрайонну державну
податкову інспекцію Державної
податкової адміністрації у
Житомирській області замінено на
належного - Малинську об'єднану
державну податкову інспекцію
Головного управління Міндоходів у
Житомирській області (далі - Малинська
ОДПІ).

Ухвалою Житомирського окружного
адміністративного суду від 26 лютого 2014
р. позовну заяву фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 до Малинської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Житомирській області в
частині позовних вимог про визнання
протиправними дій відповідача щодо
корегування (зменшення) податкового
кредиту по податку на додану вартість в
розмірі 1087217,47 грн. та 645370,00 грн.,
податкового зобов'язання по податку на
додану вартість в розмірі 1344828,00 грн.,
оподаткованого доходу по податку з
доходів фізичних осіб на суму 5768512,34
грн., податкового кредиту по податку з
доходів фізичних осіб на суму 768512,34 грн.
за період з 01.07.2009 р. по 30.09.2010 р.
відповідно до акту перевірки ФОП
ОСОБА_3 № 27-222/17/НОМЕР_1 від 31.01.2011 р.,
залишено без розгляду.

Судом встановлено, що Малинською ОДПІ
проведена виїзна планова перевірка з
питань дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства
фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 за
період з 01.07.2009 року по 30.09.2010 року, за
результатами якої складений акт №
27-222/17/НОМЕР_1 від 31.01.2011 року.

В акті перевірки зазначено, що в
порушення п.п.7.4.5 п.7.4 ст.7 Закону України
"Про податок на додану вартість"
підприємцем віднесено до податкового
кредиту за червень 2008 року-червень 2009
року суми від придбання паперу у ТОВ
"Мертекс Груп", який не є платником
податку на додану вартість, в
результаті чого завищено на суму 38501,00
грн., в т.ч. за липень 2009 року на суму 5497
грн., за серпень 2009 року на суму 30600 грн.,
за січень 2010 року на суму 2404 грн. (а.с.20).

На підставі вказаного акту перевірки
Малинською ОДПІ винесені податкове
повідомлення-рішення № /0 від
08.02.2011 року, яким позивачу визначено
податкове зобов'язання по податку на
додану вартість в сумі 48126,00 грн., в тому
числі основний платіж - 38501,00 грн. та
штрафні (фінансові) санкції - 9625,00 грн.
та податкове повідомлення-рішення №
/0 від 08.02.2011 року, яким позивачу
визначено податкове зобов'язання по
податку на додану вартість в сумі 340,00
грн., в тому числі штрафні (фінансові)
санкції - 340,00грн.

В акті перевірки зазначено, що
враховуючи те, що номер свідоцтва
платника ПДВ ТОВ "Мертекс Груп" не
зареєстровано в базі даних ДПА України,
то дане підприємство не є платником
податку на додану вартість, тому
порушено пп.7.2.1 п.7.2 ст.7 Закону України
"Про податок на додану вартість".

Суд з висновками контролюючого органу
не погоджується виходячи з наступного.

Щодо податкового повідомлення-рішення
№ /0 від 08.02.2011 року, яким позивачу
визначено податкове зобов'язання по
податку на додану вартість в сумі 48126,00
грн., в тому числі основний платіж - 38501,00
грн. та штрафні (фінансові) санкції -
9625,00 грн., суд зазначає наступне.

Платників податку на додану вартість,
об'єкти, базу та ставки оподаткування,
перелік неоподатковуваних та
звільнених від оподаткування операцій,
особливості оподаткування експортних
та імпортних операцій, поняття
податкової накладної, порядок обліку,
звітування та внесення податку до
бюджету визначає Закон України "Про
податок на додану вартість" від 03.04.1997 р.
№ 168/97-ВР, із змінами і доповненнями
(який був чинний на момент виникнення
спірних правовідносин) (далі - Закон).

Згідно з п.п.7.4.1. п.7.4. ст.7 Закону
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи із договірної
(контрактної) вартості товарів (послуг),
але не вище рівня звичайних цін, у разі
якщо договірна ціна на такі товари
(послуги) відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 8 1 цього Закону, протягом
такого звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій в
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання у виробництві
та/або поставці товарів (послуг) для
оподатковуваних операцій у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари (послуги) та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Якщо у подальшому такі товари (послуги)
починають використовуватися в
операціях, які не є об'єктом
оподаткування згідно зі статтею 3 цього
Закону або звільняються від
оподаткування згідно зі статтею 5 цього
Закону, чи основні фонди переводяться
до складу невиробничих фондів, то з
метою оподаткування такі товари
(послуги), основні фонди вважаються
проданими за їх звичайною ціною у
податковому періоді, на який припадає
початок такого використання або
переведення, але не нижче ціни їх
придбання (виготовлення, будівництва,
спорудження).

Підпунктом 7.4.5. пункту 7.4. ст.7 Закону
передбачено, що не підлягають
включенню до складу податкового
кредиту суми сплаченого (нарахованого)
податку у зв'язку з придбанням товарів
(послуг), не підтверджені податковими
накладними чи митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Відповідно до п.п.7.5.1. п.7.5. ст.7 Закону
датою виникнення права платника
податку на податковий кредит
вважається дата здійснення першої з
подій:

або дата списання коштів з
банківського рахунку платника податку
в оплату товарів (робіт, послуг), дата
виписки відповідного рахунку
(товарного чека) - в разі розрахунків з
використанням кредитних дебетових
карток або комерційних чеків;

або дата отримання податкової
накладної, що засвідчує факт придбання
платником податку товарів (робіт,
послуг).

Судом встановлено, що 03 червня 2008 р. між
товариством з обмеженою
відповідальністю "Мертекс-Груп"
(Постачальник) та позивачем (Покупець)
укладено договір постачання № 03/06, за
яким Постачальник зобов'язується
передати Покупцю у власність, а
Покупець прийняти і оплатити
продукцію, яка визначається у
видаткових накладних. Сума договору
складається з усіх видаткових
накладних поставленої продукції, за
весь термін дії даного договору, які є
невід'ємною частиною цього договору
(а.с.237-238).

Факт виконання договору
підтверджується видатковими
накладними № МГ-0114 від 23.07.2009 р.,
відповідно до якої ТОВ "Мертекс Груп"
передало позивачу папір газетний ф. 84,
щ. 45 кондопога на загальну суму 32982,5 грн.
(в т.ч. ПДВ 5497,08 грн.); № МГ-0125 від 03.08.2009 р.,
відповідно до якої ТОВ "Мертекс Груп"
передало позивачу папір газетний ф. 160,
щ. 45 кондопога на загальну суму 183600,82
грн. (в т.ч. ПДВ 30600,14 грн.); № МГ-01261 від
26.10.2010 р., відповідно до якої ТОВ
"Мертекс Груп" передало позивачу папір
газетний ф. 168, щ. 45 кондопога на
загальну суму 14421,41 грн. (в т.ч. ПДВ 2403,57
грн.) (а.с.235-236), які складені належним
чином, відповідно до вимог ст.9 Закону
України "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні" від
16.07.1999 р. № 996-XIV, із змінами і
доповненнями.

Досліджені судом податкові накладні №
0127 від 23.07.2009 р., № 0138 від 03.08.2009 р., № 01261
від 26.01.2010 р. (а.с.223-225) відповідають
вимогам ч.2 ст.9 вказаного Закону
України "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні" та
п.п.7.2.1. п.7.2. ст.7 Закону.

В акті перевірки відсутні зауваження
щодо оформлення податкових накладних.

Судом встановлено, що постановою
Житомирського окружного
адміністративного суду від 16.02.2011 року,
яка набрала законної сили, позов
товариства з обмеженою
відповідальністю "Мертекс Груп"
задоволено. Визнано протиправним та
скасовано акт Малинської міжрайонної
державної податкової інспекції № 11 від
24.11.2005 року про анулювання свідоцтва
про реєстрацію платника податку на
додану вартість № 09387649. Зобов'язано
Малинську міжрайонну державну
податкову інспекцію визнати
декларації товариства з обмеженою
відповідальністю "Мертекс Груп" по
податку на додану вартість за період з
жовтня 2005 року по лютий 2007 року як
податкову звітність.

Дане рішення є обов'язковим для
виконання.

Відповідно до ч.1 ст.72 КАС України
обставини, встановлені судовим
рішенням в адміністративній, цивільній
або господарській справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

В процесі розгляду справи відповідачем
не надано доказів того, що на момент
видачі вказаних податкових накладних
товариство з обмеженою
відповідальністю "Мертекс Груп" не мало
статусу платника ПДВ.

Докази на спростування факту
постачання товару від ТОВ "Мертекс
Груп" позивачу відповідачем також не
надані.

Щодо зазначеного в акті перевірки, що
позивачем не надано
товарно-транспортні накладні, суд
зазначає наступне.

Закон України "Про автомобільний
транспорт" від 05.04.2001 р. 2344-III, із змінами
і доповненнями, та Правила перевезень
вантажів автомобільним транспортом в
Україні, затверджені наказом
Міністерства транспорту України від
14.10.1997 р. N 363, із змінами і доповненнями
(далі - Правила), визначають
товарно-транспортну накладну
обов'язковим документом, що повинен
оформлюватися при перевезенні
вантажів автомобільним транспортом.

Спільним наказом Міністерства
транспорту України та Міністерства
статистики України "Про затвердження
типових форм первинного обліку роботи
вантажного автомобіля" від 29.12.1995 № 488/346
затверджена типова форма
товарно-транспортної накладної. Проте,
даний документ не було внесено до
Державного реєстру
нормативно-правових актів, у зв'язку з
чим його норми носять лише
рекомендаційний характер.

Наказом Міністерства транспорту та
зв'язку України від 22.05.2006 р. N 493 було
виключено п.11.2 Правил перевезень
вантажів автомобільним транспортом в
Україні, затверджених наказом
Міністерства транспорту України від
14.10.97 N 363, згідно якого
товарно-транспортні накладні і дорожні
листи вантажного автомобіля належать
до документів суворої звітності, які
виготовляються друкарським способом з
обліковою серією та номером.

А тому документи, що підтверджують факт
транспортування товару (подорожні
листи, товарно-транспортні накладні,
квитанції від перевізників) не є
первинними документами в розумінні ст.1
Закону України "Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні".

В листах Вищого адміністративного суду
України від 02.06.2011року №742/11/13-11 та від
01.11.2011 року №1936/11/13-11 проаналізовано
відповідні законодавчі акти щодо
формування показників податкової
звітності на підставі даних, не
підтверджених документами та
наголошено на тому, що для
підтвердження даних податкового
обліку можуть братися до уваги лише ті
первинні документи, які складені в разі
фактичного здійснення господарської
операції. При цьому, сама собою
наявність або відсутність окремих
документів, а так само помилки у їх
оформленні не є підставою для
висновків про відсутність
господарської операції, якщо з інших
даних вбачається, що фактичний рух
активів або зміни у власному капіталі
чи зобов'язаннях платника податків у
зв'язку з його господарською
діяльністю мали місце.

В судовому засіданні представник
позивача пояснив, що транспортування
ТМЦ здійснювалось власними силами
позивача. Зазначене не було
спростовано податковим органом.

Щодо податкового повідомлення-рішення
№ /0 від 08.02.2011 року, яким позивачу
визначено податкове зобов'язання по
податку на додану вартість в сумі 340,00
грн., в тому числі штрафні (фінансові)
санкції - 340,00грн. слід зазначити таке.

Зі змісту оскаржуваного податкового
повідомлення-рішення видно, що воно
прийняте згідно з п.п.54.3.1. п.54.3. ст.54,
п.120.1. ст.120 Податкового кодексу України
№ 2755-VI від 02.12.2010 р. (далі - ПК України) на
підставі вказаного акту перевірки,
яким встановлено порушення п.п.4.4.1. п.4.1.
ст.4 Закону України "Про порядок
погашення зобов'язань платників перед
бюджетами та державними цільовими
фондами" № 2181-ІІІ від 21.12.2000 р. (а.с.9).

Суд не погоджується з висновком
контролюючого органу, виходячи з
наступного.

Статтею 4 Закону України "Про порядок
погашення зобов'язань платників перед
бюджетами та державними цільовими
фондами" від 21.12.2000 р. № 2181-ІІІ, із
змінами і доповненнями (чинного на
момент виникнення спірних
правовідносин, далі Закон № 2181-ІІІ)
визначений порядок подання податкової
декларації та визначення суми
податкових зобов'язань.

Відповідно до п.п.4.4.1. п.4.1. ст.4 Закону №
2181-ІІІ у разі коли норма закону чи
іншого нормативно-правового акта,
виданого на підставі закону, або коли
норми різних законів чи різних
нормативно-правових актів припускають
неоднозначне (множинне) трактування
прав та обов'язків платників податків
або контролюючих органів, внаслідок
чого є можливість прийняти рішення на
користь як платника податків, так і
контролюючого органу, рішення
приймається на користь платника
податків.

З метою регулювання відносин, що
виникають у сфері справляння податків
і зборів 02.12.2010 р. прийнято ПК України №
2755-VI, який набрав чинності 01.01.2011 р.

Відповідно до п.п.54.3.1. п.54.3. ст.54 ПК
України передбачено, що контролюючий
орган зобов'язаний самостійно
визначити суму грошових зобов'язань,
зменшення (збільшення) суми бюджетного
відшкодування та/або зменшення
(збільшення) від'ємного значення
об'єкта оподаткування податком на
прибуток або від'ємного значення суми
податку на додану вартість платника
податків, передбачених цим Кодексом
або іншим законодавством, якщо платник
податків не подає в установлені строки
податкову (митну) декларацію.

Підпунктом 120.1.1. пункту 120.1. ст.120 ПК
України передбачено, що неподання
платником податків - фізичною особою
декларації чи включення до неї
перекручених (недостовірних) даних про
суми одержаних доходів, понесених
витрат та якщо такі дії платника
призвели до заниження суми
оподатковуваного доходу, - тягнуть за
собою накладення на платника податків -
фізичну особу штрафу у розмірі 25
відсотків від різниці між заниженою
сумою податкового зобов'язання і сумою,
визначеною податковим органом.

Встановлено, що в акті перевірки
(а.с.11-29) не зазначено про порушення
позивачем вимог п.п.54.3.1. п.54.3. ст.54, п.120.1.
ст.120 ПК України та п.п.4.4.1. п.4.1. ст.4
Закону України "Про порядок погашення
зобов'язань платників перед бюджетами
та державними цільовими фондами".

Як пояснила представник відповідача,
зі змісту оспорюваного податкового
повідомлення-рішення видно, що воно
винесено у зв'язку з невчасним поданням
ФОП ОСОБА_3 податкових декларацій.
Проте по суті порушення не може надати
пояснень, оскільки змісту порушень в
акті перевірки не відображено,
інспектор Сокол О.О., яка приймала
участь в проведенні перевірки,
знаходиться у декретній відпустці.

Як свідчить акт перевірки, декларації
про доходи до ДПІ у Малинському районі
ОСОБА_3 надавалися вчасно (а.с.12).

За таких обставин суд приходить до
висновку, що застосування до
відповідача штрафу за невчасне подання
податкових декларацій є безпідставним.

Крім того, суд зазначає, що перевірка
суб'єкта господарювання, проводилась у
період з 01.07.2009 р. по 30.09.2010 р., тобто до
набрання чинності ПК України.

Відповідно до пункту 7 Підрозділу 10.
Інших перехідних положень Розділу XX.
Перехідні положення ПК України штрафні
санкції за порушення податкового
законодавства за період з 1 січня по 30
червня 2011 року застосовуються у
розмірі не більше 1 гривні за кожне
порушення. Отже, розмір штрафних
санкцій в сумі 340 грн. відповідачем
визначений безпідставно.

Згідно ч.2 ст.71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову. З огляду на
припис наведеної норми процесуального
права при розгляді судом спору щодо
правомірності рішення контролюючого
органу, яким платнику податків
донараховані податкові зобов'язання чи
зменшені податкові вигоди,
контролюючий орган має доводити
недобросовісність платника податків.
Будь-яких беззаперечних та достатніх
доказів, які б могли свідчити про
недобросовісність позивача при
формуванні сум податкового кредиту та
невчасного подання декларацій
відповідачем - суб'єктом владних
повноважень, суду не надано.

Зважаючи на всі наведені обставини в їх
сукупності, суд дійшов висновку, що
позовні вимоги позивача підлягають
задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ч.1 ст.94 КАС України якщо
судове рішення ухвалене на користь
сторони, яка не є суб'єктом владних
повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

Отже, сплачений судовий збір в розмірі
06,80 грн., що підтверджується квитанцією,
підлягає відшкодуванню на користь
позивача з Державного бюджету України.

Керуючись статтями 71, 86, 94, 159-163, 167, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України,

постановив:

Позов задовольнити.

Скасувати податкові
повідомлення-рішення Малинської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Житомирській області
№ /0 від 08.02.2011 року та №
/0 від 08.02.2011 року.

Стягнути на користь фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 з Державного
бюджету України через Головне
управління Державної казначейської
служби України у Житомирської області
06,80 грн. сплаченого судового збору.

Постанова набирає законної сили у
строк та у порядку, що визначені
статтею 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, і може бути
оскаржена до Житомирського
апеляційного адміністративного суду
через суд першої інстанції у порядку,
визначеному статтею 186 Кодексу
адміністративного судочинства
України, шляхом подачі апеляційної
скарги протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Суддя
В.А. Панкеєва