Справа № 816/2220/13-а
Суддя: Донець Л.О.
Дата ухвалення: 2014-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2014 р.Справа № 816/2220/13-аКолегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Донець Л.О.

Суддів: Спаскіна О.А. , Бартош Н.С.

за участю секретаря судового засідання
Співак О.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за
апеляційними скаргами Публічного
акціонерного товариства
"Науково-дослідний і
конструкторсько-технологічний
інститут емальованого обладнання і
нових технологій Колан", Державної
податкової інспекції у м.Полтаві
Головного управління Міндоходів у
Полтавській області на постанову
Полтавського окружного
адміністративного суду від 26.11.2013р.
по справі № 816/2220/13-а

за позовом Публічного акціонерного
товариства "Науково-дослідний і
конструкторсько-технологічний
інститут емальованого обладнання і
нових технологій Колан"

до Державної податкової інспекції у
м.Полтаві Головного управління
Міндоходів у Полтавської області

про скасування податкових
повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИЛА:

19.04.2013 року, Публічне акціонерне
товариство "Науково-дослідний і
конструкторсько-технологічний
інститут емальованого обладнання і
нових технологій Колан"(далі - позивач
), звернувся до суду з позовом до
Державної податкової інспекції у м.
Полтаві Головного управління
Міністерства доходів у Полтавській
області (далі - відповідач), в якому
просить про скасування податкових
повідомлень-рішень № від 12.04.2013
року; № від 12.04.2013 року; № 000578301
від 12.04.2013 року; № від 20.03.2013 року;
№ від 17.12.2012 року.

Постановою Полтавського окружного
адміністративного суду від 26.11.2013 року
позов було задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано
податкове повідомлення-рішення
відповідача від 12.04.2013 року № 000577301.

Визнано протиправним та скасовано
податкове повідомлення-рішення від
12.04.2013 року

№ № 000578301.

Визнано протиправним та скасовано
податкове повідомлення-рішення
відповідача від 17.12.2012 року № в
частині застосування штрафних
(фінансових) санкції у розмірі 1101 грн.

Визнано протиправним та скасовано
податкове повідомлення-рішення
відповідача від 12.04.2013 року № в
частині збільшення суми грошового
зобов"язання за платежем податок на
прибуток приватних підприємств у
розмірі 170290, в тому числі за основним
платежем - 151 452 грн. та штрафними
(фінансовими) санкціями у сумі 18838 грн.

Визнано протиправним та скасовано
подактове повідомлення-рішення
відповідача від 20.03.2013 року № в
частині зменшення суми від"ємного
значення об"єкта оподаткування податок
на прибуток у розмірі 363105 грн.

В задоволенні іншої частини позову
відмовлено.

Позивач, не погодившись з постановою
суду першої інстанції, подав
апеляційну скаргу, в якій просить суд
апеляційної інстанції постанову
Полтавського окружного
адміністративного суду від 26
листопада 2013 року скасувати в частині
відмови у задоволенні позову та в цій
частині прийняти нову постанову, якою
задовільнити позов.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги посилаються на прийняття
оскаржуваної постанови з порушенням
норм матеріального та процесуального
права.

Зазначає, що задовольняючи часктво
позов, суд першої інстанції не
врахував, положення Податкового
кодексу України, фактичні обставини
справи, що призвело до неправильного
вирішення справи.

Відповідач, не погодившись з
постановою суду першої інстанції,
подав апеляційну скаргу, в якій просить
суд апеляційної інстанції постанову
Полтавського окружного
адміністративного суду від 26
листопада 2013 року скасувати в частині
задоволення позову та в цій частині
постановити нову постанову, якою
відмовити у задоволенні позову.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги посилається на прийняття
оскаржуваної постанови з порушенням
норм матеріального та процесуального
права.

Зазначає, що задовольняючи частково
позов, суд першої інстанції не
врахував, положення Податкового
кодексу України, фактичні обставини
справи, що призвело до неправильного
вирішення справи.

Колегія суддів, заслухавши
суддю-доповідача, перевіривши, в межах
апеляційних скарг постанову суду
першої інстанції та доводи апеляційної
скарги, дослідивши матеріали справи,
вважає, що апеляційні скарги не
підлягають задоволенню з наступних
підстав.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено в суді апеляційної
інстанції, що позивач пройшов
процедуру держаної реєстрації та
знаходиться на податковому обліку.

Працівниками відповідача була
проведена планова виїзна перевірка
позивача з питань валютного та іншого
законодавства за період з 01.07.2009 року по
30.06.2012 року, валютного та іншого
законодавства за період з 01.07.2009 року по
30.06.2012 року, про що був складений акт від
29.11.2012 року №4304/22-2/04637622.

Порушення виявлені під час перевірки
склали у порушенні
п.5.1,пп.5.2.1,п.5.2.п.п.5.3.9, п.5.3, ст.5 Закону
України "Про оподаткування прибутку
підприємств", п.44.1, ст.44, п.138.2, п.138.4,
ст.138,п.п.139. 1.9, п.139.1, ст.139 ПК України, в
результаті чого встановлено завищено
від"ємного значення об"єкта
оподаткування від усіх видів
діяльності за 1 півріччя 2012 року на суму
672 090 грн. та заниження податку на
прибуток на загальну суму 36 3111 грн., в
тому числі по періодах 3 квартал 2010 року
- 2 667 грн., 4 квартал 2009 року - 1 207 грн., 1
квартал 2010 року - 1 995 грн., 2 квартал 2010
року - 44 772 грн., 3 квартал 2010 року - 28 876
грн., 4 квартала 2010 року - 18 126 грн., 1
квартал 2011 року - 37 052 грн., 2 квартал 2011
року - 37 052 грн., 3 квартал 2011 року - 92 525
грн., 4 квартал 2011 року - 89 978 грн., 2
квартал 2012 року - 35 589 грн.;

п.п.7.4.1п.7.4.п.п.7.5.1п.7.5ст.7 Закону України
"Про податок на додану вартість",
п.198.3ст.198 ПК України в результаті чого
занижено податок на додану вартість, що
підлягає сплаті у сумі 106 588 грн., в тому
числі по періодах

квітень 2010 року - 9 878грн.; січень 2011 року
- 15 183 грн., лютий 2011 року - 18 672 грн.,
вересень 2011 року - 7 598 грн., листопад 2011
року - 1 365 грн., грудень 2011 року - 78 086 грн.,
січень 2012 року - 13 005 грн., квітень 2012
року - 8 037 грн., травень 2012 року - 24 809 грн.;
завищено суму, що підлягає
відшкодуванню по рядку 25 та розділу 23
Декларації на суиму 40 792 грн., в тому
числі по періодах

червень 2010 року - 17 861грн.; грудень 2010
року - 1 860 грн., квітень 2011 року - 3 788 грн.,
червень 2011 року - 3 771 грн., липень 2011 року
- 4 092 грн.,березень 2012 року - 9 420 грн.;

п.3.1.п.3.2 Положення про ведення касових
операцій у національній валюті в
Україні, затвердженого постановою
Правління НБУ від 15.12.2004 року №637, п.15
Загального положення Інструкції про
службові відрядження в межах України
та за кордон, затвердженої
Міністерством фінансів України 13.03.1998
року №59, встановлено проведення
готівкових розрахунків без подання
одержувачем коштів платежного
документа, який би підтверджував
сплату покупцем готівкових коштів на
загальну суму 2 442,25 грн.

За результатами перевірки
постановлені наступні податкові
повідомлення-рішення № 000579301 від 17.12.2012
року, яким до позивача були застосовані
штрафні (фінансові) санкції у розміру
2442, 25 грн., та податкові
повідомлення-рішення від 17.12.2012 року №
; № ; №; №.

За результатами адміністративного
оскарження скасовані податкові
повідомлення-рішення від 17.12.2012 року №
, № , № ; № з
урахуванням рішення прийнятого за
роглядом первинної скарги, в частині
зменшення валових витрат за травень,
вересень 2010 року за рахунок включення
до їх складу витрат в сумі 27 944,27 грн. та
до податкового кредиту 20 981,08 грн.
податку на додану вартість на оренду
виробничого облданання позивача у
відповідній частині штрафну
(фінансову) санкцію та рішенням
відповідача від 25.02.2013 року №464/10/10.2-07.

Виходячи із викладеного, податковим
органом остаточно були прийняті
наступні податкові
повідомлення-рішення, а саме:

№ від 17.12.2012 року, яким до
позивача застосовані штрафні
(фінансові) санкції в розмірі 2442, 25 грн.

№ від 20.03.2013 року, яким позивачу
зменшено суму від"ємного значення
об"єкта оподаткування податком на
прибуток за 2 квартал 2012 року на суму 513
104 грн.;

№ від 12.04.2013 року, яким позивачу
збільшено суму грошового зобов"язання
за платежем податок на приубток
приватних підприємств на загальну суму
204 790 грн., із них за основним платежем
на суму 185 952 грн., та за штрафними
(фінансовими) санкціями на суму 18 838 грн.

№ від 12.04.2013 року, яким позивачау
збільшено суму грошового зобов"язання
за платежем податок на додану вартість
в розмірі 123 075, 50 грн., із них за основним
платежем - у сумі 94 966 грн. та за
штрафними (фінансовими) санкціями в
сумі 28 109,50 грн.

№ від 12.04.2013 року, яким позивачу
зменшено суму бюджетного
відшкодування (у тому числі заявленого
в рахунок зменшення податкових
зобов"язань наступних періодів) з
податку на додану вартість на суму 31
422грн. та застосовано штрафні
(фінансові) санкції в сумі 10 290,25 грн.

Задовольняючи частково позовні вимоги,
суд першої інстанції, виходив із
приписів Податкового кодексу України
та фактичних обставин справи.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду першої інстанції,
виходячи з наступного.

У відповідності до приписів Указу
Президента України "Про застосування
штрафних санкцій за порушення норм з
регулювання обігу готівки"
встановлено, що у разі порушення
юридичними особам всіх форм власності,
фізичними особам - громадянами України,
іноземними громадянами та особами без
громадянства, які є суб"єктами
підприємницької діяльності, а також
постіними представництвами
нерезидентів, через які повністю або
частково здійснюється підприємницька
діяльність, норм з регулювання обігу
готівки у національній валюті, що
встановлюються Національним банком
України, до них застосовуються
фінансові санкції у вигляді штрафу за
проведення готівкових розрахунків без
подання одержувачем коштів платіжного
документа (товарного або касового чека,
квитанції до прибуткового ордера,
іншого письмового документа), який би
підтверджував сплату покупцем
готівкових коштів , - у розмірі
сплачених коштів.

Податковим органом ставиться до вини
позивачу проведення готівкових
розрахунків без подання одержувачем
коштів платіжного документа (товарного
або касового чека, квитанції до
прибуткового ордера іншого письмового
документа), який би підтверджував
сплату покупцем готівкових коштів.

Матеріали справи свідчать про те, що
чеки РРО до звітів про використання
коштів, наданих на відрядження або під
звіт №73 від 28.12.2009 року на суму 282 грн.;
№65 від 25.12.2009 року на суму 178 грн.; №16 від
04.12.2009 року на суму 288 грн., №13 від 04.12.2009
року на суму 353 грн,, 329 від 09.07.2010 року на
суму 157 грн., 342 від 18.10.2010 року на суму 141
грн., не містять назви господарської
одиниці суб"єкта господарської
діяльності, адреси, даних суб"єктів
господарювання.

Апеляційна скарга позивача не
спростовує наведених доводів.

В своїй апеляційна скарзі відповідач
посилається за неправильне
застосування судом першої інстанції до
даного правопорушення приписів статт
250 ГПК України, у зв"язку з набранням
чинності Податкового кодексу України.

Наведена вище стаття
Господарсько-процесуального кодексу
України каже, що
адміністративно-господарські санкції
можуть бути застосвані до суб"єкта
господарювання протягом шести місяців
з дня виявлення порушення, але не
пізніше як через один рік з дня
порушення цим суб"єктом встановлених
законодавчими актами правил
здійснення господарської діяльності,
крім випадків, передбачених законом.

Сфера дії наведеної норми не
розповсюджується на штрафні санкції,
розмір і порядок стягнення яких
визначені Податковим кодексом України
та іншими законами, контроль за
дотримання яких покладено на органи
державної податкової служби та митні
органи.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції що
Закон України "Про внесення змін до
деяких законодавчих актів України у
зв"язку з прийняттям Податкового
кодексу України" від 02.12.2010 року №2756-УІ
набрав чинності з 1 січня 2011 року і не
має зворотної сили, оскільки посилює
режим юридичної відповідальності.

На наведених обставин, колегія суддів,
вважає обгрунтованим висновок суду
першої інстанції про застосування
статті 250 ГПК України до правопорушень,
вчинених позивачем за період часу до
01.01.2011 року, та частковому скасуванню
податкового повідомлення-рішення від
17.12.2012 року № в частині
застосування штрафних (фінансових)
санкцій в розмірі 1101 грн.

З приводу частини позовних вимог про
оскарження податкових повідомлень-
рішень № від 20.03.2013 року; №
від 12.04.2013 року; № від 12.04.2013 року;
№ від 12.04.2013 року, то колегія
суддів зазначає наступне.

Відповідно до п.138.1 ст.138 ПК України
витрати, що враховуються при
обчисленні об'єкта оподаткування
складаються із витрат операційної
діяльності, які визначаються згідно з
пунктами 138.4.138.6-138.9, пп.138.10.1-138.10.4
п.138.10,п.138.11 цієї статті; інших витрат.
визначених згідно з пунктом 138.5,
пп.138.10.5,138.10.6.п.138.10,п.138.11.138.12 цієї статі ,
п.140.1 ст.140 і статтею 141 цього Кодексу,
крім витрат, визначених у п.138.3 цієї
статі та у статті 139 цього Кодексу.

У відповідності до п.198.1 ст.198 ПК
України право на віднесення сум
податку до податкового кредиту виникає
у разі здійснення операцій з придбання
або виготовлення товарів (у тому числі
в разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг; придбання
(будівництво, спорудження, створення)
необоротних активів, у тому числі при
їх ввезенні на митну територію України
(у тому числі у зв'язку з придбанням
та/або ввезенням таких активів як
внесок до статутного фонду та/або при
передачі таких активів на баланс
платника податку, уповноваженого вести
облік результатів спільної
діяльності); отримання послуг, наданих
нерезидентом на митній території
України, та в разі отримання послуг,
місцем постачання яких є митна
територія України за договором
оперативного або фінансового лізингу.

На підставі п.198.2 ст. 198 ПК України датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається дата тієї події, що
відбулась раніше:

Дата списання коштів з банківського
рахунка платника податку на оплату
товарів/ пологу; дата отримання
платником податку товарів/послуг. що
підтверджено податковою накладною.

Згідно п.198.3 ст.198 ПК України податковий
кредит звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 ст.193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв»язку з придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності податку; придбанням
(будівництвом, спорудженням) основних
фондів (основних засобів, у тому числі
інших необоротних матеріальних
активів та незавершених капітальних
інвестицій у необоротні капітальні
активи), у тому числі при їх імпорті, з
метою подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні почали
використовуватися в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку протягом
звітного податкового періоду, а також
від того, чи здійснював платник податку
оподатковувані операції протягом
такого звітного податкового періоду.

На підставі п.201.10 ст.201 ПК України
податкова накладна видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту.

Податковим органом ставиться під
сумнів правильність формування
податку на прибуток та позивачем за
результатами господарської
діяльності з ФОП ОСОБА_1, чим завищено
обсяг витрат на загальну суму 462 447,33
грн.. в тому числі за 2 квартал 2010 року -
на суму 157 02, 33 грн., 3 квартал 2010 року - на
суму 93 726 грн., 4 квартал 2010 року - на суму
63 983,33 грн., за 1 квартала 2011 року - на суму
147 716, 67 грн., віднесення до складу
витрат витрати на придбання
лісоматеріалів у ФОП ОСОБА_1 та ФОП
ОСОБА_2, чим завищено обсяг витрат на
загальну суму 381 986,67 грн.. в тому числі
за 3 квартал 2011 року на суму 63 916,67 грн.,
за 4 квартал 2011 року на суму 47 250 грн., за 1
квартал 2012 року - на суму 92 800 грн., за 2
квартал 2012 року на суму 178 020, 02 грн.; з
ФОП ОСОБА_3 у 2 кварталі 2011 року на суму 20
460 грн.

Матеріали справи свідчать про те, що в
ході своєї господарської діяльності
позивач мав взаємовідносини з ФОП
ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_1 з яким були
укладені договори поставки
лісоматеріалів твердої породи на
умовах франко-двір покупця на загальну
суму 800 000 грн.

Крім цього, в своїй господасрькій
діяльності позивач мав
взаємовідносини з ФОп ОСОБА_3 з яким
укладений усний договір на разову
поставку дров паливних у червні 2011 року
на суму 24 552 грн.

Колегія суддів погоджується з позицією
суду першої інстанції про те, що
надані до матеріалів справи, копії
документів бухгалтерського обліку, а
саме: податкові накладні; видаткові
накладні; , витяги по банківському,
журнали-ордери, оборотно-сальдові
відомості, прибуткові ордери та картки
складського обліку матеріалів,
комісійні акти на списання,
підтверджують фактичне здійснення
позивачем даних господарських
операцій.

Колегія суддів вважає, що зазначені
документи відповідають вимогам статті
9 Закону України "Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в Україні"
.

Так, у відповідності до частини 2
названої статті первинні та зведенні
облікові документи можуть бути
складені на паперових або машинних
носіях і повинні мати такі обов'язкові
реквізити: назву документа (форми), дату
і місце складання; назву підприємства,
від імені якого складено документ;
зміст та обсяг господарської операції,
одиницю виміру господарської операції;
посади осіб, відповідальних за
здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Виходячи із вищенаведеного, колегія
суддів, вважає обґрунтованим висновок
суду першої інстанції про правильність
формування податку на прибуток
позивачем за результатами
господарської діяльності з ФОП ОСОБА_1,
на загальну суму 462 447,33 грн.. в тому
числі за 2 квартал 2010 року - на суму 157 021,
33 грн., 3 квартал 2010 року - на суму 93 726
грн., 4 квартал 2010 року - на суму 63 983,33
грн., за 1 квартала 2011 року - на суму 147 716,
67 грн., віднесення до складу витрат
витрати на придбання лісоматерілаів у
ФОП ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2, чим завищено
обсяг витрат на загальну суму 381986,67
грн.. в тому числі за 3 квартал 2011 року на
суму 63916,67 грн., за 4 квартла 2011 року на
суму 47250 грн., за 1 квартал 2012 року - на
суму 92 800 грн., за 2 квартал 2012 року на
суму 178020, 02 грн.; з ФОП ОСОБА_3 у 2
кварталі 2011 року на суму 20 460 грн.

Стосовно доводів апеляційної скарги
відповідача про відсутність
товарності в господарських операціях у
контрагентів по ланцюгу товару у ФОП
ОСОБА_3 , то колегія суддів зазначає
наступне.

У відповідності до роз'яснень
інформаційного листа від 01.11.2011 року
№1936/11/13-11 Вищого адміністративного
суду України, документи та інші дані,
що спростовують реальність здійснення
господарської операції, яка
відображена в податкового обліку,
повинні оцінюватися з урахуванням
специфіки кожної господарської
операції - умов перевезення, зберігання
товарів, зміст послуг, що надають тощо.

При цьому сама собою наявність або
відсутність окремих документів, а так
само помилки у їх оформленні не є
підставою для висновків про
відсутність господарської операції,
якщо з інших даних вбачається, що
фактичний рух активів або зміни у
власному капіталі чи зобов'язаннях
платника податку у зв'язку з його
господарською діяльністю мали місце.

Надані до суду документи підтверджують
фактичне здійснення вказаних
господарських операцій, оскільки
вбачається зміни що відбулись в
активах позивача, його власному
капіталі, зобов'язаннях, економічну
вигоду отриману позивачем від даних
господарських операцій.

Стосовно частини позовних вимог про
неправільне віднесення до
собівартості виробництва їдальні за 1
півріччя 2012 року 65616,42 грн, та дохід,
отриманий від реалізації послуг
їдальні за 1 півріччя 2012 року - 12 117,33
грн., то колегія суддів зазначає
наступне.

Відповідно до п.138.1 ст.138 ПК України
витрати, що враховуються при
обчисленні об'єкта оподаткування
складаються із витрат операційної
діяльності, які визначаються згідно з
пунктами 138.4.138.6-138.9, пп.138.10.1-138.10.4
п.138.10,п.138.11 цієї статті; інших витрат.
визначених згідно з пунктом 138.5,
пп.138.10.5,138.10.6.п.138.10,п.138.11.138.12 цієї статі ,
п.140.1 ст.140 і статтею 141 цього Кодексу,
крім витрат, визначених у п.138.3 цієї
статі та у статті 139 цього Кодексу.

Як свідчать матеріали справи, випискою
по рахунку 233/0/0 "Витрати по їдальні"
собівартість виробництва їдальні за 1
півріччя 2011 року становила 65616,42 грн.,
дохід отриманий позивачем від
реалізації послуг їдальні за 1 півріччя
2012 року становив 12117,33 грн., а отже у 1
півріччі 2012 року позивач визнав доходи
від надання послуг їдальні.

Відповідачем під час перевірки не було
встановлено порушень з боку позивача у
зв"язку з здійненням часткової
компенсації працівникам підприємтсва
витрат за харчування у робочій їдальні,
що передбачено п.9.6 Колективного
договору на 2011-2012роки, укладеного між
адміністрацією підприємства та
профспільковою організацією позивача.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції про те,
що оскільки позивач у 1 півріччі 2012
року визнав доходи від надання послуг
їдальні, то мав право на визнання
витрат, що формували собівартість
реалізованих послуг їдальні у 1
кварталі 2012 року на загальну суму 65616,05
грн.

Стосовно частини позовних вимог про
включення до складу витрат на оренду
виробничого обладнання за відсутності
здійснення виробництва масляних
фільтрів у податкових періодах, а саме:
травні, серпні 2011 року та у січні,
травні 2012 року та завищення обсягу
витрат на суму 76 961,16 грн., та заниження
податкового зобов"язання з податку на
додану вартість на суму 8781 грн., та
завищення розміру від"ємного значення
об"єкта оподаткування податком на
прибуток за 1 півріччя 2012 року на суму 38
786 грн., то колегія суддів зазначає
наступне.

В ході своєї господасрької діяльності
позивач мав взаємовідносини з ТОВ ПНТН
"Колан" з яким був укладений договір
оренди основних засобів виробництва
від 01.04.2004 року.

Колегія суддів погоджується з позицією
суду першої інстанції про те, що
надані до матеріалів справи, копії
документів бухгалтерського обліку, а
саме: податкові накладні; витяги по
рахунку банку позивача, акти
прийому-передачі робіт, підтверджують
фактичне здійснення позивачем даних
господарських операцій, та
правильність формування собівартості
реалізованих товарів (масляних
фільтрів).

Апеляційна скарга відповідача містить
посилання на неправильне визначення
бухгалтерських рахунків.

Колегія суддів, вважає наведені доводи
безпідставними, оскільки в акті
перевірки ставиться під сумнів лише
правильність врахування періоду часу в
якому відбувається обчислення та
сплата окремих видів податків та
зборів.

Щодо частини позовних вимог про
заниження позивачем подактового
зобов"язання з податку на приубток
приватних підпримєств на суму 34500 грн.
та завищення суми від"ємного значення
об"єкта оподаткування податком на
приубток на 150 000 грн., то колегія суддів
зазначає наступне.

В ході своєї господарської діяльності
позивачем був укладений договір
купівлі-продажу невиключної ліцензії
на використання винаходу №1-2011 з ПАТ
НДКТІЕХОНТ "Колан" про використання
винаходу - Конструкція ножа для різання
відпрацьованих масляних фільтрів і
паливних фільтрів з металевим
корпусом.

Позивачем здійснюється відрахування
роялті за використання даного винаходу
та віднесення даних витрат до витрат
операційної діяльності.

Судом першої інстанції зроблений
висновок про те, що оскільки діяльність
виробництва масляних фільтрів не є
тотожною діяльності з утилізації
фільтрів, то віднесення даних витрат до
витрат операційної діяльності є
необгрунтованим.

Колегія суддів погоджується з даним
висновком.

Посилання апеляційної скарги позивача
не неправильне врахування судом
першої інстанції лише карти
технологічного процесу №1 рециклингу
та утилізації масляних фільтрів
"Колан", а неврахування інших
виробничих карт, не спростовують
висновків суду.

Критерії протиправності рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень передбачені частиною 3
статті 2 КАС України.

Колегія суддів, вважає, що оскаржувані
рішення відповідача не відповідає
даним критеріям оскільки прийняті та
вчинені не на підставі, не в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; без
використання повноважень з метою, з
якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто без урахування
усіх обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії).

Відповідно ч.1до 195 КАС України суд
апеляційної інстанції переглядає
судові рішення суду першої інстанції в
межах апеляційної скарги. Суд
апеляційної інстанції може вийти за
межі доводів апеляційної скарги в разі
встановленні під час апеляційного
провадження порушень, допущених судом
першої інстанції, які призвели до
неправильного вирішення справи.

Згідно до п.1 ч.1 ст. 198 КАС України, за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на ухвалу суду першої інстанції
суд апеляційної інстанції має право
скасувати апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову суду - без
змін.

Колегія суддів, дійшла до висновку, що
постанова суду першої інстанції не
підлягає скасуванню, а апеляційна
скарга - задоволенню.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 199,
ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги Публічного
акціонерного товариства
"Науково-дослідний і
конструкторсько-технологічний
інститут емальованого обладнання і
нових технологій Колан", Державної
податкової інспекції у м.Полтаві
Головного управління Міндоходів у
Полтавській області залишити без
задоволення.

Постанову Полтавського окружного
адміністративного суду від 26.11.2013р. по
справі № 816/2220/13-а залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
у касаційному порядку протягом
двадцяти днів з дня складання ухвали у
повному обсязі шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Донець Л.О.Судді
Спаскін О.А. Бартош Н.С. Повний текст
ухвали виготовлений 28.02.2014 р.