Справа № 826/19600/13-а
Суддя: Данилишин В.М.
Дата ухвалення: 2014-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва, 8, корпус 1
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

28 лютого 2014 року 15 год. 00
хв. № 826/19600/13-а

Суддя Окружного адміністративного
суду міста Києва Данилишин В.М.
розглянув у порядку письмового
провадження адміністративну справу за
позовом дочірнього підприємства "На
здоров'я - Київ" фірми "Люстдорф" у формі
товариства з обмеженою
відповідальністю до державної
податкової інспекції у Голосіївському
районі Головного управління
Міндоходів у місті Києві про визнання
протиправними та скасування рішень
відповідача.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Окружного адміністративного суду
міста Києва 10 грудня 2013 року надійшов
позов дочірнього підприємства "На
здоров'я - Київ" фірми "Люстдорф" у формі
товариства з обмеженою
відповідальністю (далі - позивач) до
державної податкової інспекції у
Голосіївському районі Головного
управління Міндоходів у місті Києві
(далі - відповідач) про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень
відповідача від 06 серпня 2013 року №
, № та № 1 (далі -
оскаржувані рішення).

В обґрунтування позову представник
позивача зазначив, що оскаржувані
рішення є протиправними та підлягають
скасуванню, оскільки складені
відповідачем на підставі висновків,
зроблених за результатами перевірки
позивача, які не відповідають
фактичним обставинам.

Ухвалою суду від 11 грудня 2013 року
відкрито провадження в
адміністративній справі, яку
призначено до розгляду у судовому
засіданні.

У ході судового розгляду справи
представники позивача підтримали
позов та просили задовольнити його
повністю.

Представник відповідача не визнав
позов та просив відмовити у його
задоволенні повністю з підстав,
зазначених у письмових запереченнях
проти позову, наданих суду у судовому
засіданні 18 грудня 2013 року. Пояснив, що
оскаржувані рішення є правомірними,
оскільки складені відповідачем у
зв'язку з виявленням у ході перевірки
позивача порушень ним податкового
законодавства.

У судове засідання 20 січня 2014 року
представник відповідача не прибув,
хоча про дату, час та місце судового
розгляду справи повідомлений належним
чином, заява про розгляд справи за
відсутності представника відповідача
до суду не надійшла.

Враховуючи викладене та зважаючи на
достатність наявних у матеріалах
справи доказів для розгляду та
вирішення справи по суті, у судовому
засіданні 20 січня 2014 року судом, згідно
з ч.ч. 4, 6 ст. 128 Кодексу
адміністративного судочинства України
(далі - КАС України), прийнято рішення
про подальший розгляд та вирішення
справи у порядку письмового
провадження.

Оцінивши докази, які є у справі, за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні, суд -

ВСТАНОВИВ:

Відповідачем у період із 04 по 10 липня 2013
року проведено перевірку позивача, за
результатами якої 17 липня 2013 року
складено акт № 46/1-22-01-31512675 про
результати позапланової виїзної
перевірки позивача з питань дотримання
вимог податкового, валютного та іншого
законодавства за період із 01 квітня 2010
року по 17 липня 2013 року (далі - акт
перевірки), відповідно до висновків
якого, позивачем занижено податок на
прибуток за 2013 рік у розмірі 114936,00
грн., завищено від'ємне значення об'єкту
оподаткування у розмірі 423698,00 грн. та
завищено значення рядка 24 податкової
декларації з податку на додану
вартість (далі - ПДВ) за червень 2013 року
(далі - декларація) у розмірі 63343,00 грн.,
чим порушено підпункт 14.1.11 п. 14.1 ст. 14, п.
102.5 ст. 102, підпункт 135.5.4 п. 135.5 ст. 135,
п. 198.3 ст. 198, ст. 200 Податкового кодексу
України (далі - ПК України).

На підставі акту перевірки, 06 серпня 2013
року відповідачем складено
оскаржувані рішення: № , яким
позивачу збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на прибуток
приватних підприємств у розмірі 114936,00
грн. за основним платежем та у розмірі
25734,00 грн. за штрафними (фінансовими)
санкціями (штрафами); № , яким
позивачу зменшено від'ємне значення
суми ПДВ у розмірі 63343,00 грн.; № 1,
яким позивачу зменшено від'ємне
значення об'єкту оподаткування
податком на прибуток у розмірі 423698,00
грн.

За результатами розгляду заперечень та
скарг в адміністративному (досудовому)
порядку, висновки акту перевірки та
оскаржувані рішення залишені без змін.

Суд не погоджується з доводами
представників позивача щодо наявності
підстав для визнання протиправними та
скасування оскаржуваних рішень,
виходячи з оцінки наявних у матеріалах
справи доказів та аналізу наступних
положень і обставин.

Так, згідно з підпунктом 20.1.4 п. 20.1 ст. 20,
підпунктом 75.1.2 п. 75.1 ст. 75, підпунктом
78.1.7 п. 78.1, п. 78.4 ст. 78 ПК України (у
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин), органи
державної податкової служби мають
право проводити перевірки платників
податків (крім Національного банку
України) в порядку, встановленому цим
Кодексом.

Документальною перевіркою вважається
перевірка, предметом якої є
своєчасність, достовірність, повнота
нарахування та сплати усіх
передбачених цим Кодексом податків та
зборів, а також дотримання валютного та
іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на
контролюючі органи, дотримання
роботодавцем законодавства щодо
укладення трудового договору,
оформлення трудових відносин з
працівниками (найманими особами) та яка
проводиться на підставі податкових
декларацій (розрахунків), фінансової,
статистичної та іншої звітності,
регістрів податкового та
бухгалтерського обліку, ведення яких
передбачено законом, первинних
документів, які використовуються в
бухгалтерському та податковому обліку
і пов'язані з нарахуванням і сплатою
податків та зборів, виконанням вимог
іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на органи
державної податкової служби, а також
отриманих в установленому
законодавством порядку органом
державної податкової служби
документів та податкової інформації, у
тому числі за результатами перевірок
інших платників податків.

Документальна позапланова перевірка
не передбачається у плані роботи
органу державної податкової служби і
проводиться за наявності хоча б однієї
з обставин, визначених цим Кодексом.

Документальною виїзною перевіркою
вважається перевірка, яка проводиться
за місцезнаходженням платника
податків чи місцем розташування
об'єкта права власності, стосовно якого
проводиться така перевірка.

Документальна позапланова перевірка
здійснюється за наявності хоча б
однієї з таких обставин: розпочато
процедуру реорганізації юридичної
особи (крім перетворення), припинення
юридичної особи або підприємницької
діяльності фізичної особи - підприємця,
порушено провадження у справі про
визнання банкрутом платника податків
або подано заяву про зняття з обліку
платника податків.

Про проведення документальної
позапланової перевірки керівник
органу державної податкової служби
приймає рішення, яке оформлюється
наказом.

Право на проведення документальної
позапланової перевірки платника
податків надається лише у випадку, коли
йому до початку проведення зазначеної
перевірки вручено під розписку копію
наказу про проведення документальної
позапланової перевірки.

Перевірку проведено на підставі наказу
від 03 липня 2013 року № 164, копію якого
вручено особисто під розписку
уповноваженій особі позивача 03 липня
2013 року, тобто до початку перевірки.

Зі змісту акту перевірки вбачається, що
між товариством з обмеженою
відповідальністю "Люстдорф" та
позивачем на кінець перевіряємого
періоду обліковувалась кредиторська
заборгованість у загальному розмірі
1028625,38 грн. за відвантажені товари, яка
не сплачена та виникла до періоду, який
перевірявся, та щодо якої сплинув строк
позовної давності - 1095 днів.

Розмір безнадійної заборгованості, як
виявлено відповідачем у ході перевірки
на підставі наданих позивачем
документів, не включено до складу
доходів у відповідних податкових
періодах.

Відповідно до підпункту 14.1.11 п. 14.1 ст. 14,
підпункту 135.5.4 п. 135.5 ст. 135 ПК України (у
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин), безнадійна
заборгованість - заборгованість, що
відповідає одній з таких ознак: а)
заборгованість за зобов'язаннями, щодо
яких минув строк позовної давності; б)
прострочена заборгованість, що не
погашена внаслідок недостатності
майна фізичної особи, за умови, що дії
кредитора, спрямовані на примусове
стягнення майна боржника, не призвели
до повного погашення заборгованості; в)
заборгованість суб'єктів
господарювання, визнаних банкрутами у
встановленому законом порядку або
припинених як юридичні особи у зв'язку
з їх ліквідацією; г) заборгованість, яка
виявилася непогашеною внаслідок
недостатності коштів, одержаних після
звернення кредитором стягнення на
заставлене майно відповідно до закону
та договору, за умови, що інші дії
кредитора щодо примусового стягнення
іншого майна позичальника, визначені
нормативно-правовими актами, не
призвели до повного покриття
заборгованості; ґ) заборгованість,
стягнення якої стало неможливим у
зв'язку з дією обставин непереборної
сили, стихійного лиха (форс-мажорних
обставин), підтверджених у порядку,
передбаченому законодавством; д)
прострочена заборгованість померлих
фізичних осіб, а також осіб, які у
судовому порядку визнані безвісно
відсутніми, недієздатними або
оголошені померлими, а також
прострочена заборгованість фізичних
осіб, засуджених до позбавлення волі.

Інші доходи включають: вартість
товарів, робіт, послуг, безоплатно
отриманих платником податку у звітному
періоді, визначена на рівні не нижче
звичайної ціни, суми безповоротної
фінансової допомоги, отриманої
платником податку у звітному
податковому періоді, безнадійної
кредиторської заборгованості, крім
випадків, коли операції з
надання/отримання безповоротної
фінансової допомоги проводяться між
платником податку та його
відокремленими підрозділами, які не
мають статусу юридичної особи.

Згідно з п. 198.3 ст. 198, п.п. 200.1-200.4 ст. 200, п.
102.5 ст. 102 ПК України (у редакції, чинній
на момент виникнення спірних
правовідносин), податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до ст. 39 цього Кодексу, та
складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою п. 193.1
ст. 193 цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Сума податку, що підлягає сплаті
(перерахуванню) до Державного бюджету
України або бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
(податкового) періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
(податкового) періоду.

При позитивному значенні суми,
розрахованої згідно з п. 200.1 цієї
статті, така сума підлягає сплаті
(перерахуванню) до бюджету у строки,
встановлені цим розділом.

При від'ємному значенні суми,
розрахованої згідно з п. 200.1 цієї
статті, така сума враховується у
зменшення суми податкового боргу з
податку, що виник за попередні звітні
(податкові) періоди (у тому числі
розстроченого або відстроченого
відповідно до цього Кодексу), а в разі
відсутності податкового боргу -
зараховується до складу податкового
кредиту наступного звітного
(податкового) періоду.

Якщо в наступному податковому періоді
сума, розрахована згідно з п. 200.1 цієї
статті, має від'ємне значення, то: а)
бюджетному відшкодуванню підлягає
частина такого від'ємного значення, яка
дорівнює сумі податку, фактично
сплаченій отримувачем товарів/послуг у
попередніх та звітному податкових
періодах постачальникам таких
товарів/послуг або до Державного
бюджету України, а в разі отримання від
нерезидента послуг на митній території
України - сумі податкового
зобов'язання, включеного до податкової
декларації за попередній період за
отримані від нерезидента послуги
отримувачем послуг; б) залишок
від'ємного значення попередніх
податкових періодів після бюджетного
відшкодування включається до складу
сум, що відносяться до податкового
кредиту наступного податкового
періоду.

Заяви про повернення надміру сплачених
грошових зобов'язань або про їх
відшкодування у випадках, передбачених
цим Кодексом, можуть бути подані не
пізніше 1095 дня, що настає за днем
здійснення такої переплати або
отримання права на таке відшкодування.

У ході перевірки відповідачем
виявлено, що позивач задекларував
залишок від'ємного значення податку
попередніх податкових періодів,
сформований у зв'язку із придбанням
товару, який неоплачений позивачем
протягом строку позовної давності,
тобто є безоплатно отриманим, що
свідчить про відсутність факту
придбання вказаного товару, а тому у
позивача відсутнє право на формування
податкового кредиту та бюджетне
відшкодування ПДВ за таким товаром.

Відповідно до підпунктів 4.6.4, 4.6.5 п. 4.6
розділу V Порядку заповнення і подання
податкової звітності з податку на
додану вартість, затвердженого наказом
Міністерства фінансів України від 25
листопада 2011 року № 1492, якщо в
наступному звітному податковому
періоді різниця між сумою податкових
зобов'язань і сумою податкового
кредиту з урахуванням залишку такого
від'ємного значення минулого звітного
(податкового) періоду, що включається
до складу податкового кредиту
поточного звітного (податкового)
періоду, має від'ємне значення (рядок 22
декларації), до декларації 0110 подається
(Д2) (додаток 2).

Платники, які заповнили рядок 22
декларації 0110 та відповідно до ст. 200
розділу V Кодексу мають право на
бюджетне відшкодування податку на
додану вартість, здійснюють розрахунок
бюджетного відшкодування та подають до
декларації 0110 (Д3) (додаток 3).

Отже, враховуючи, що у додатку 2 до
декларації позивачем не зазначено
частини залишку від'ємного значення,
фактично сплаченої отримувачем
товарів його постачальникам або до
Державного бюджету України, а в разі
отримання від нерезидента послуг на
митній території України включена до
податкових зобов'язань у декларації, у
попередніх звітних (податкових)
періодах та не погашена податковими
зобов'язаннями попередніх звітних
(податкових) періодів або не брала
участі у розрахунках бюджетного
відшкодування, за переконанням суду,
позивач не мав права на бюджетне
відшкодування.

Таким чином, з аналізу викладених
положень та обставин вбачається
правомірність складання відповідачем
оскаржуваних рішень.

Згідно з ч. 1 ст. 11, ч. 1 ст. 69, ч.ч. 1, 2, 6 ст. 71
КАС України, розгляд і вирішення справ
в адміністративних судах здійснюються
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості.

Доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів.

Кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених ст. 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Якщо особа, яка бере участь у справі,
без поважних причин не надасть докази
на пропозицію суду для підтвердження
обставин, на які вона посилається, суд
вирішує справу на основі наявних
доказів.

На підставі викладених положень та
обставин суд прийшов до висновку, що
позов дочірнього підприємства "На
здоров'я - Київ" фірми "Люстдорф" у формі
товариства з обмеженою
відповідальністю до державної
податкової інспекції у Голосіївському
районі Головного управління
Міндоходів у місті Києві про визнання
протиправними та скасування рішень
відповідача є безпідставним,
необґрунтованим та таким, що не
підлягає задоволенню повністю.

Відповідно до ч. 2 ст. 94 КАС України, якщо
судове рішення ухвалене на користь
сторони - суб'єкта владних повноважень,
суд присуджує з іншої сторони всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати, пов'язані
із залученням свідків та проведенням
судових експертиз. У зв'язку з
ухваленням судового рішення на користь
суб'єкта владних повноважень та
відсутністю з його сторони судових
витрат, пов'язаних із залученням
свідків та проведенням судових
експертиз, судові витрати стягненню з
позивача не підлягають.

Керуючись ст.ст. 69-71, 86, 128, 158-163, 167 КАС
України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити повністю у задоволенні
позову дочірнього підприємства "На
здоров'я - Київ" фірми "Люстдорф" у формі
товариства з обмеженою
відповідальністю.

Копії постанови направити (вручити)
уповноваженим представникам сторін у
порядку та строки, встановлені ст. 167
КАС України.

Згідно зі ст.ст. 185, 186 КАС України,
постанова може бути оскаржена шляхом
подання до Київського апеляційного
адміністративного суду через Окружний
адміністративний суд міста Києва
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня отримання копії постанови.
Копія апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
Київського апеляційного
адміністративного суду.

Відповідно до ст. 254 КАС України,
постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, встановленого цим Кодексом,
якщо таку скаргу не було подано. У разі
подання апеляційної скарги судове
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Суддя
В.М. Данилишин