Справа № 711/8774/2012
Суддя: Ніточко В. В.
Дата ухвалення: 2014-03-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 711/8774/2012
Провадження № 2-а/307/20/14
П О С Т А Н О В А

іменем України

07 березня 2014 року
м. Тячів

Тячівський районний суд Закарпатської
області в складі: головуючого - судді
Ніточко В.В., при секретарі Лешовській
М.С., з участю представника позивачів
ОСОБА_1, представника Вільховецької
сільської ради Маринець І.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду в м. Тячів
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_3, ОСОБА_4 до сільського голови с.
Вільхівці Маринець Івана Степановича,
Вільховецької сільської ради
Тячівського району, третя особа на
стороні відповідачів, без самостійних
вимог на предмет спору ОСОБА_5, про
скасування рішень суб'єкта владних
повноважень, зобов'язання його вчинити
дію та прийняти рішення,

В С Т А Н О В И В:

Позивачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулася
до суду з адміністративним позовом до
сільського голови с. Вільхівці
Маринець Івана Степановича,
Вільховецької сільської ради
Тячівського району, третя особа на
стороні відповідачів, без самостійних
вимог на предмет спору ОСОБА_5, у якому,
з урахуванням змінених позовних вимог,
просять суд скасувати п.2 рішення 12-ї
сесії VІ-го скликання Вільховецької
сільської ради №237 від 23 травня 2012р.
"Про надання дозволу на розробку
проекту відведення земельних ділянок
для ведення особистого селянського
господарства" в частині надання
дозволу і розробку проекту відведення
земельної ділянки для ведення
особистого селянського господарства
ОСОБА_5 АДРЕСА_1; скасувати рішення
чотирнадцятої сесії VI-го скликання
Вільховецької сільської ради №296 від 20
вересня 2012 року "Про відмову у наданні
дозволу на розробку проекту відведення
земельних ділянок для ведення
особистого селянського господарства";
зобов'язати сільського голову с.
Вільхівці Тячівського району п.
Маринця Івана Степановича повторно
внести до порядку денного чергової
сесії Вільховецької сільської ради
розгляд заяви ОСОБА_3 від 23 травня 2012
року про надання дозволу на збір
документів для проекту відведення їй
земельної ділянки у приватну власність
площею 1,184 га для ведення особистого
селянського господарства в урочищі
"Григоришино" (альтернативні назви
"Маричево", "Мазуруське") с. Сасово
Вільховецької сільської ради, яка
перебуває у постійному користуванні
сім'ї ОСОБА_3, згідно рішень 8-ї сесії XXII
скликання Вільховецької сільської
ради від 29 серпня 1997 року; зобов'язати
Вільховецьку сільську раду
Тячівського району Закарпатської
області на черговій сесії повторно
розглянути заяву ОСОБА_3 про надання їй
дозволу на збір документів для проекту
відведення земельної ділянки у
приватну власність площею 1,184 га для
ведення особистого селянського
господарства в урочищі "Григоришино"
(альтернативні назви "Маричево",
"Мазуруське") с. Сасово Вільховецької
сільської ради, яка перебуває у
постійному користуванні сім'ї ОСОБА_3,
згідно рішень 8-ї сесії XXII скликання
Вільховецької сільської ради від 29
серпня 1997 року; зобов'язати
Вільховецьку сільську раду повідомити
позивачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про дату,
час та місце проведення чергової сесії,
на якій повторно розглядатиметься
заява ОСОБА_3 від 23 травня 2012 року для їх
особистої присутності на сесії при
розгляді цього питання.

В обґрунтування заявлених позовних
вимог позивачі посилаються на те, що 23
травня 2012 року відповідач - сільський
голова с. Вільхівці Марич І.С. скликав
дванадцяту сесію VІ-го скликання, на
якій було прийнято рішення №237 "Про
надання дозволу на розробку проекту
відведення земельних ділянок для
ведення особистого селянського
господарства". Цим рішенням надано
ОСОБА_5 дозвіл на розробку проекту
відведення земельної ділянки площею
1,3229 га. в урочищі "Мазуруське" с. Сасово
Вільховецької сільської ради для
ведення особистого селянського
господарства. Дане рішення вважають
незаконним, оскільки даною земельною
ділянкою родина ОСОБА_3 (позивач з
чоловіком, його брати та батьки)
користуються ще з початку 90-х років
минулого століття. Рішенням
Вільховецької сільської ради від 29
серпня 1997 року "Про виділення земельних
ділянок у постійне користування" було
надано у постійне користування
батькові позивача ОСОБА_7, її брату
ОСОБА_8 та позивачу ОСОБА_4 земельні
ділянки, площею по 0,40 га кожна, в
урочищі "Маричево" (ще одна назва
урочище "Григоришино"). Дані рішення є
чинними і ніким не скасовані чи визнані
недійсними по даний час. У зв'язку з
прийняттям нової редакції Земельного
кодексу України, згідно з вимогами
якого, земельні ділянки не можуть
перебувати у користування громадян, а
тільки у власності або в оренді, то за
згодою членів родини і користувачів
земельних ділянок в урочищі "Маричево"
було прийнято рішення приватизувати
родинну землю, шляхом отримання
позивачем ОСОБА_3 її у власність для
ведення особистого селянського
господарства. З цією метою, 23 травня 2012
року позивачем ОСОБА_3 було подано
відповідачу - сільському голові
Маринець І.С. заяву з проханням надати
дозвіл на розробку проекту відводу
земельної ділянки площею 1,184 га в с.
Сасово в урочищі "Маричево". Зазначає,
що виділяючи земельну ділянку ОСОБА_5 в
урочищі "Мазуруське", назву останнього
було спеціально зазначено, щоб ввести в
оману її та сусідів, стверджуючи, що
урочище "Мазуруське" і урочище
"Маричево" є різними за
місцезнаходженням. Зазначає, що
урочище "Маричево" і урочище
"Мазуруське" є одним і тим самим
урочищем, тобто ОСОБА_5 фактично було
виділено землю на родинній землі
ОСОБА_3.

Щодо рішення Вільховецької сільської
ради чотирнадцятого сесії VІ-го
скликання від 20 вересня 2012 року №296 "Про
відмову у наданні дозволу на розробку
проекту відведення земельних ділянок
для ведення особистого селянського
господарства" зазначає, що воно повинно
бути скасовано через порушення
Вільховецькою сільською радою норм
матеріального права при прийнятті
цього рішення, оскільки, відмовляючи у
наданні дозволу на збір документів для
проекту відведення земельної ділянки у
приватну власність Вільховецька
сільська рада послалася на п.4 ст.116
Земельного кодексу України де сказано,
що передача земельних ділянок
безоплатно у власність громадян у
межах норм, визначених цим Кодексом,
провадиться один раз по кожному виду
використання. При цьому, відповідач не
вказав у рішенні коли, ким, де позивачам
було надано земельну для ведення
особистого селянського господарства.
Зазначають, що згідно п.1 розпорядження
голови Тячівської РДА №337 від 31 травня
2012 року "Про надання дозволу на
розробку проекту землеустрою щодо
відводу земельної ділянки" ОСОБА_3 було
надано дозвіл на розробку проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки у власність, яка знаходиться за
межами населеного пункту Вільхівці -
Масово, в урочищі "Григоришино"
(Морицово), площею лише 0,3064 га, а не 2 га,
для ведення особистого селянського
господарства. Вважає, що неправильне
тлумачення Вільховецькою сільською
радою та її посадових і службових осіб
норм Земельного кодексу України,
Закону України "Про місцеве
самоврядування", Конституції України,
призвело до прийняття незаконних
рішень та неправомірних дій.

В судовому засіданні представник
позивача ОСОБА_1 вимоги позову
підтримав, дав покази аналогічні
викладеним в позовній заяві, просив
позов задоволити.

Представник відповідача -
Вільховецький сільський голова
Маринець І.С. в судовому засіданні
проти позову заперечив та пояснив, що
дійсно рішенням Вільховецької
сільської ради від 29 серпня 1997 року
ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_4 були виділені
кожному земельні ділянки, площею 0,40 га,
в урочищі "Маричево". Однак, на підставі
даних рішень земельні ділянки даним
громадянам в натурі не виділялися,
тобто дані рішення є нереалізованими.
Крім цього, дані земельні ділянки в
натурі виділити не можна було, оскільки
на території Вільховецької сільської
ради не має, і ніколи не було урочища
"Маричево". Також пояснив, що на
підставі заяви ОСОБА_5, останній було
надано дозвіл на розробку проекту
відводу земельної ділянки, площею 1,3229
га в урочищі "Мазуруське" в с. Сасово.
Оскільки земельні ділянки ОСОБА_3 в
натурі виділені не були, то не має
жодних підстав вважати, що ОСОБА_5 була
виділена та ж сама земельна ділянка, що
і ОСОБА_3. Відмовляючи ОСОБА_3 у наданні
дозволу на розробку проекту відводу
земельної ділянки для ведення
особистого селянського господарства,
площею 101840 га, сільська рада виходила з
того, що остання вже використала своє
право на безоплатну передачу землі для
ведення особистого селянського
господарства, оскільки розпорядженням
голови Тячівської
райдержадміністрації їй для ведення
особистого селянського господарства
вже виділялася земельна ділянка.

Третя особа ОСОБА_9 в судове засідання
не з'явилася, про час та місце розгляду
справи була повідомлена належним
чином.

Вислухавши пояснення сторін,вивчивши
матеріали справи,суд приходить до
наступного висновку.

Рішенням Вільховецької сільської ради
№ 237 від 23 травня 2012 року ОСОБА_5 надано
дозвіл на розробку проекту відведення
земельної ділянки для ведення
особистого селянського господарства,
площею 1,3229 га в с. Сасово в урочищі
"Мазуруське" (а.с.6).

Згідно рішення Вільховецької
сільської ради від 29 серпня 1997 року
ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_4 надано в
постійне користування земельні
ділянки, розміром 0,40 га, в урочищі
"Маричево" (а.с.8-10).

Згідно рішення Вільховецької
сільської ради № 296 від 20 вересня 2012
року, ОСОБА_3 відмовлено у наданні
дозволу на розробку проекту відведення
земельних ділянок для ведення
особистого селянського господарства,
площею 1,1840 га в с. Сасово, урочище
"Григоришино (Маричово)", на підставі п.4
ст.116 ЗК України (а.с.48).

Із розпорядження голови Тячівської
районної державної адміністрації
Закарпатської області № 337 від 31 травня
2012 року "Про надання дозволу на
розробку проекту землеустрою щодо
відводу земельної ділянки" вбачається.
що ОСОБА_3 надано дозвіл на розробку
проекту землеустрою щодо відведення
земельної ділянки у власність, яка
знаходиться за межами населеного
пункту Вільхівці - Сасово, в урочищі
"Грігорішино" (Морицово), площею 03064 га,
для ведення особистого селянського
господарства (а.с.50).

Згідно листів Вільховецької сільської
ради № 34/02-23 від 18 лютого 2014 року та №
60/02-23 від 06 березня 2014 року, у
Вільховецькій сільській раді відсутня
інформація про розташування урочища
"Маричево" (а.с.129, 143).

Із листа Вільховецької сільської ради
№ 34/02-23 від 18 лютого 2014 року вбачається,
що ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_4 згідно
рішення Вільховецької сільської ради
від 29 серпня 1997 року земельні ділянки в
натурі не виділялися та документи, що
посвідчують право власності або
користування не видавалися (а.с.144).

Свідки ОСОБА_10 (Вільховецький
сільський голова у 1997 році), ОСОБА_11 та
ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснили,
що урочище "Маричево" і урочище
"Мазуруське" є різними урочищами, тобто
не є одним і тим самим урочищем.

Відповідно до ст. 3 ЗК України 1991 року
власність на землю в Україні має такі
форми: державну, колективну, приватну.
Усі форми власності є рівноправними.
Розпоряджаються землею Ради народних
депутатів, які в межах своєї
компетенції передають землі у
власність або надають у користування
та вилучають їх. Повноваження щодо
передачі, надання та вилучення
земельних ділянок місцеві Ради
народних депутатів можуть передавати
відповідно органам державної
виконавчої влади або виконавчим
органам місцевого самоврядування.

Згідно ст.7 ЗК України 1991 року
користування землею може бути
постійним або тимчасовим. Постійним
визнається землекористування без
заздалегідь установленого строку.
Тимчасове користування землею може
бути короткостроковим - до трьох років
і довгостроковим - від трьох до
двадцяти п'яти років. У постійне
користування земля надається Радами
народних депутатів із земель, що
перебувають у державній власності:
громадянам України для ведення
селянського (фермерського)
господарства, особистого підсобного
господарства; сільськогосподарським
підприємствам і організаціям;
громадським об'єднанням; релігійним
організаціям; промисловим,
транспортним та іншим
несільськогосподарським
підприємствам, установам і
організаціям; організаціям, зазначеним
у статті 70 цього Кодексу, для потреб
оборони; для ведення лісового
господарства спеціалізованим
підприємствам; житловим,
житлово-будівельним,
гаражно-будівельним і
дачно-будівельним кооперативам;
спільним підприємствам, міжнародним
об'єднанням і організаціям з участю
українських, іноземних юридичних і
фізичних осіб, підприємствам, що
повністю належать іноземним
інвесторам.

Відповідно до ст. 22 ЗК України 1991 року
право власності на землю або право
користування наданою земельною
ділянкою виникає після встановлення
землевпорядними організаціями меж
земельної ділянки в натурі (на
місцевості) і одержання документа, що
посвідчує це право. Приступати до
використання земельної ділянки, в тому
числі на умовах оренди, до встановлення
меж цієї ділянки в натурі (на
місцевості) і одержання документа, що
посвідчує право власності або право
користування землею, забороняється.

Згідно ст.23 ЗК України 1991 року, право
власності або право постійного
користування землею посвідчується
державними актами, які видаються і
реєструються сільськими, селищними,
міськими, районними Радами народних
депутатів.

В судовому засіданні встановлено, що на
виконання рішення Вільховецької
сільської ради від 29 серпня 1997 року,
згідно якого ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_4
надано в постійне користування
земельні ділянки, розміром 0,40 га, в
урочищі "Маричево", межі земельних
ділянок в натурі (на місцевості)
землевпорядними організаціями
встановлені не були, і документи на
право користування даними земельними
ділянками не видавалися, тобто це
рішення є нереалізованим.

Порядок безкоштовної передачі
земельних ділянок у власність
громадянам регулюється нормами
Земельного кодексу України та Законом
України "Про місцеве самоврядування в
Україні".

Відповідно до частини першої статті 143
Конституції України територіальні
громади села, селища, міста
безпосередньо або через утворені ними
органи місцевого самоврядування
вирішують, крім передбачених в
Основному Законі України, й інші
питання місцевого значення, віднесені
законом до їхньої компетенції. За
правовою позицією Конституційного
Суду України предметами відання
місцевого самоврядування є не будь-які
питання суспільного життя, а питання
саме місцевого значення. Перелік таких
питань визначено у Конституції України
та Законі України "Про місцеве
самоврядування в Україні" (абзац другий
пункту 4 мотивувальної частини Рішення
від 26 березня 2002 року № 6-рп/2002). Зокрема,
згідно з цим законом до питань
місцевого значення належить
регулювання сільськими, селищними,
міськими радами земельних відносин
відповідно до закону (пункт 34 частини
першої статті 26).

Системний аналіз положень Закону
України "Про місцеве самоврядування в
Україні" (частини першої статті 10,
статей 16, 17, 18, 25, 26 та інших) свідчить, що
органи місцевого самоврядування при
вирішенні питань місцевого значення,
віднесених Конституцією України та
законами України до їхньої
компетенції, є суб'єктами владних
повноважень, які виконують владні
управлінські функції, зокрема
нормотворчу, координаційну, дозвільну,
реєстраційну, розпорядчу. Як суб'єкти
владних повноважень органи місцевого
самоврядування вирішують в межах
закону питання в галузі земельних
відносин.

Так, згідно із п. 6 ст. 118 Земельного
кодексу України громадяни, зацікавлені
в одержанні безоплатно у власність
земельної ділянки із земель державної
або комунальної власності для ведення
фермерського господарства, ведення
особистого селянського господарства,
ведення садівництва, будівництва та
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд
(присадибної ділянки), індивідуального
дачного будівництва, будівництва
індивідуальних гаражів у межах норм
безоплатної приватизації, подають
клопотання до відповідної районної,
Київської чи Севастопольської міської
державної адміністрації або сільської,
селищної, міської ради за
місцезнаходженням земельної ділянки. У
клопотанні зазначаються цільове
призначення земельної ділянки та її
орієнтовні розміри. До клопотання
додаються графічні матеріали, на яких
зазначено бажане місце розташування
земельної ділянки.

Згідно ч.1 розділу Х Перехідні
положення ЗК України рішення про
надання в користування земельних
ділянок, а також про вилучення (викуп)
земель, прийняті відповідними
органами, але не виконані на момент
введення у дію цього Кодексу,
підлягають виконанню відповідно до
вимог цього Кодексу.

Станом на день розгляду справи, рішення
Вільховецької сільської ради від 29
серпня 1997 року, згідно якого ОСОБА_7,
ОСОБА_8, ОСОБА_4 надано в постійне
користування земельні ділянки,
розміром 0,40 га, в урочищі "Маричево"
відповідно до ЗК України не виконане.

Суд зазначає, що ані в ЗК України 1991
року ані в чинному ЗК України не має
поняття родинна земля (земля родини чи
сім'ї), на яке посилаються позивачі.
Крім цього, свідок ОСОБА_8 в судовому
засіданні пояснив, що він до сільської
ради із заявою про відмову від
земельної ділянки в користь позивачів,
що була йому виділена рішенням
Вільховецької сільської ради від 29
серпня 1997 року не звертався.

Оскільки в суді встановлено, що на
виконання рішення Вільховецької
сільської ради від 29 серпня 1997 року,
згідно якого ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_4
надано в постійне користування
земельні ділянки, розміром 0,40 га, в
урочищі "Маричево", межі земельних
ділянок в натурі (на місцевості)
землевпорядними організаціями
встановлені не були, жодних доказів
того, що урочище "Маричево" і урочище
"Мазуруське" є одним і тим самим
урочищем позивачами не подано, тобто
будь-які докази того, що земельна
ділянка, площею 1,3229 га, виділена ОСОБА_5
в с. Сасово в урочищі "Мазуруське"
розташована на земельних ділянках
виділених ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_4
рішенням Вільховецької сільської ради
від 29 серпня 1997 року відсутні, суд
вважає, що в позовній вимозі позивачів
про скасування п.2 рішення 12-ї сесії
VІ-го скликання Вільховецької
сільської ради №237 від 23 травня 2012р.
"Про надання дозволу на розробку
проекту відведення земельних ділянок
для ведення особистого селянського
господарства" в частині надання
дозволу і розробку проекту відведення
земельної ділянки для ведення
особистого селянського господарства
ОСОБА_5 АДРЕСА_1 слід відмовити.

Згідно ч.1, 2 ст.121 ЗК України громадяни
України мають право на безоплатну
передачу їм земельних ділянок із
земель державної або комунальної
власності в таких розмірах: а) для
ведення фермерського господарства - в
розмірі земельної частки (паю),
визначеної для членів
сільськогосподарських підприємств,
розташованих на території сільської,
селищної, міської ради, де знаходиться
фермерське господарство. Якщо на
території сільської, селищної, міської
ради розташовано декілька
сільськогосподарських підприємств,
розмір земельної частки (паю)
визначається як середній по цих
підприємствах. У разі відсутності
сільськогосподарських підприємств на
території відповідної ради розмір
земельної частки (паю) визначається як
середній по району; б) для ведення
особистого селянського господарства -
не більше 2,0 гектара; в) для ведення
садівництва - не більше 0,12 гектара; г)
для будівництва і обслуговування
жилого будинку, господарських будівель
і споруд (присадибна ділянка) у селах -
не більше 0,25 гектара, в селищах - не
більше 0,15 гектара, в містах - не більше
0,10 гектара; ґ) для індивідуального
дачного будівництва - не більше 0,10
гектара; д) для будівництва
індивідуальних гаражів - не більше 0,01
гектара. Розмір земельних ділянок, що
передаються безоплатно громадянину
для ведення особистого селянського
господарства, може бути збільшено у
разі отримання в натурі (на місцевості)
земельної частки (паю).

Відповідно до ч.4 ст.116 ЗК України
передача земельних ділянок безоплатно
у власність громадян у межах норм,
визначених цим Кодексом, провадиться
один раз по кожному виду використання.

За змістом п. 34 ст. 26, п. 2 ст. 77 Закону
України "Про місцеве самоврядування в
Україні" питання надання у власність
земельної ділянки вирішується на
пленарному засіданні ради - сесії, а
спори про поновлення порушених прав
юридичних і фізичних осіб, що виникають
в результаті рішень, дій чи
бездіяльності органів або посадових
осіб місцевого самоврядування,
вирішуються в судовому порядку.

П.п. 10,11 ст.118 ЗК України визначено, що
відмову органу виконавчої влади чи
органу місцевого самоврядування у
передачі земельної ділянки у власність
або залишення клопотання без розгляду
можуть бути оскаржені до суду, а також,
що у разі відмови органу виконавчої
влади чи органу місцевого
самоврядування у передачі земельної
ділянки у власність або залишення
заяви без розгляду питання вирішується
в судовому порядку.

Оскільки розпорядженням голови
Тячівської районної державної
адміністрації Закарпатської області №
337 від 31 травня 2012 року "Про надання
дозволу на розробку проекту
землеустрою щодо відводу земельної
ділянки" ОСОБА_3 надано дозвіл на
розробку проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки у
власність, яка знаходиться за межами
населеного пункту Вільхівці - Сасово, в
урочищі "Грігорішино" (Морицово), площею
03064 га, для ведення особистого
селянського господарства, тобто ОСОБА_3
використала своє право на безоплатну
передачу земельної ділянки у власність
по даному виду користування, суд
вважає, що в позовних вимогах про
скасування рішення чотирнадцятої
сесії VI-го скликання Вільховецької
сільської ради № 296 від 20 вересня 2012
року "Про відмову у наданні дозволу на
розробку проекту відведення земельних
ділянок для ведення особистого
селянського господарства" слід
відмовити.

Оскільки суд відмовляє у позовній
вимозі про скасування рішення
чотирнадцятої сесії VI-го скликання
Вільховецької сільської ради № 296 від 20
вересня 2012 року "Про відмову у наданні
дозволу на розробку проекту відведення
земельних ділянок для ведення
особистого селянського господарства",
то відповідно слід відмовити і у всіх
інших похідних позовних вимогах, а
саме, про зобов'язання сільського
голову с. Вільхівці Тячівського району
п. Маринця Івана Степановича повторно
внести до порядку денного чергової
сесії Вільховецької сільської ради
розгляд заяви ОСОБА_3 від 23 травня 2012
року про надання дозволу на збір
документів для проекту відведення їй
земельної ділянки у приватну власність
площею 1,184 га для ведення особистого
селянського господарства в урочищі
"Григоришино" (альтернативні назви
"Маричево", "Мазуруське") с. Сасово
Вільховецької сільської ради, яка
перебуває у постійному користуванні
сім'ї ОСОБА_3, згідно рішень 8-ї сесії XXII
скликання Вільховецької сільської
ради від 29 серпня 1997 року; про
зобов'язання Вільховецької сільської
ради Тячівського району Закарпатської
області на черговій сесії повторно
розглянути заяву ОСОБА_3 про надання їй
дозволу на збір документів для проекту
відведення земельної ділянки у
приватну власність площею 1,184 га для
ведення особистого селянського
господарства в урочищі "Григоришино"
(альтернативні назви "Маричево",
"Мазуруське") с. Сасово Вільховецької
сільської ради, яка перебуває у
постійному користуванні сім'ї ОСОБА_3,
згідно рішень 8-ї сесії XXII скликання
Вільховецької сільської ради від 29
серпня 1997 року; про зобов'язання
Вільховецької сільської ради
повідомити позивачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4
про дату, час та місце проведення
чергової сесії, на якій повторно
розглядатиметься заява ОСОБА_3 від 23
травня 2012 року для їх особистої
присутності на сесії при розгляді
цього питання.

На підставі ст. ст. 10, 16, 17, 18, 25, 26, 77
Закону України "Про місцеве
самоврядування в Україні", ст.ст. 7, 22, 23
ЗК України 1991 року, ст. ст. 116, 118, 121
Земельного Кодексу України, керуючись
ст. ст. 7-11, 41, 128, 158-163 КАС України суд,-

П О С Т А Н О В И В :

В позовних вимогах ОСОБА_3, ОСОБА_4 до
сільського голови с. Вільхівці
Маринець Івана Степановича,
Вільховецької сільської ради
Тячівського району, третя особа на
стороні відповідачів, без самостійних
вимог на предмет спору ОСОБА_5, про
скасування рішень суб'єкта владних
повноважень, зобов'язання його вчинити
дію та прийняти рішення - відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Львівського
апеляційного адміністративного суду
через Тячівський районний суд шляхом
подачі в 10-денний строк з дня
проголошення рішення апеляційної
скарги.

Суддя
В.В.
Ніточко