Справа № 803/665/13-а
Суддя: Дякович В.П.
Дата ухвалення: 2014-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2014 р.
Справа № 876/7084/13

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді:
Дяковича В.П.,

суддів:
Попка Я.С., Онишкевича Т.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу Управління Пенсійного фонду
України в Горохівському районі
Волинської області на постанову
Волинського окружного
адміністративного суду від 12 квітня 2013
року у справі №803/665/13-а за позовом
ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду
України в Горохівському районі
Волинської області, Управління
Державної казначейської служби
України в Горохівському районі
Волинської області про визнання дій
неправомірними та стягнення коштів, -

ВСТАНОВИВ:

21 березня 2013 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з адміністративним позовом, у
якому просив визнати неправомірними
дії Управління Пенсійного фонду
України в Горохівському районі
Волинської області щодо відмови у
поверненні помилково сплаченого збору
на обов'язкове державне пенсійне
страхування при придбанні легкового
автомобіля марки Hyundai Elantra державний
номер НОМЕР_1 та стягнути з Державного
бюджету України через УДКС України у
Горохівському районі 4 175,00 грн. збору на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування, сплаченого при придбанні
легкового автомобіля.

Постановою Волинського окружного
адміністративного суду від 12 квітня 2013
року позов задоволено: визнано
протиправними дії Управління
Пенсійного фонду України в
Горохівському районі Волинської
області щодо відмови у поверненні
позивачу помилково сплаченого збору на
обов'язкове державне пенсійне
страхування при придбанні легкового
автомобіля марки Hyundai Elantra державний
номер НОМЕР_1 та стягнуто з Державного
бюджету України на користь позивача 4
175,00 грн. помилково сплаченого збору на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування, сплаченого меморіальним
ордером №42434 від 01 вересня 2011 року.

Управління Пенсійного фонду України в
Горохівському районі Волинської
області постанову суду першої
інстанції оскаржило, подало апеляційну
скаргу, зазначивши, що оскаржувана
постанова винесена з порушенням норм
матеріального та процесуального права.
Просить постанову суду скасувати та
прийняти нову, якою в позові відмовити
повністю.

В обгрунтування апеляційної карги
вказує те, що Закон України «Про збір на
обов'язкове державне пенсійне
страхування» встановлює правочини з
яких сплачується відповідний збір, в
той час як Порядок сплати збору на
обов'язкове державне пенсійне
страхування, який затверджений
Постановою Кабінету Міністрів України
від 03 листопада 1998 року №1740
конкретизує та уточнює механізм та
порядок сплати збору на обов'язкове
державне пенсійне страхування. Вважає,
що вищезазначений порядок вказує
особу, яка повинна сплатити збір,
перелік операцій з відчуження легкових
автомобілів, тобто визначає, що
платниками збору є, зокрема, фізичні
особи, які набувають право власності на
легкові автомобілі. На підставі
вищевикладеного вважає позовні вимоги
безпідставними та просить суд
відмовити у задоволенні позову.

Особи, які беруть участь у справі, в
судове засідання на виклик суду не
з'явилися, хоча належним чином були
повідомленні про місце та час розгляду
справи, а тому колегія суддів вважає
можливим розглянути дану справу згідно
з п.2 ч.1 ст. 197 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та
проаналізувавши доводи апеляційної
скарги, апеляційний суд приходить до
переконання, що подана апеляційна
скарга задоволенню не підлягає з таких
підстав.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що 08 серпня 2011 року
між Дочірнім підприємством
«Автоскладальний завод №2» Публічного
акціонерного товариства «Автомобільна
Компанія «Богдан Моторс»
(постачальник) та ОСОБА_1 у місті Києві
укладений договір поставки товару
№053-08, згідно умов якого позивач
придбав автомобіль Hyundai Elantra MD 1.8 Comfort MT
вартістю 167 000,00 грн. (ст. 7-8).

Факт приймання автомобіля
підтверджується підписаним між
сторонами договору
приймально-здавальним актом від 28
серпня 2011 року (ст. 10).

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач повність оплатив вартість
придбаного автомобіля, що
підтверджується квитанціями від 08
серпня 2011 року та 23 серпня 2011 року (ст.
12).

Позивач 01 вересня 2011 року зареєстрував
придбаний автомобіль в органах
Державної автомобільної інспекції, що
підтверджується свідоцтвом про
реєстрацію транспортного засобу
НОМЕР_2 (ст. 10) та в той же день сплатив до
Державного бюджету України 3% збір на
обов'язкове державне пенсійне
страхування у розмірі 4 175,00 грн., що
підтверджується меморіальним ордером
№42434 від 01 вересня 2011 року (ст.11).

Позивач 11 березня 2013 року звернувся до
Управління Пенсійного фонду України в
Горохівському районі Волинської
області із заявою про повернення
помилково сплачених коштів, на яку
управління надало відповідь від 14
березня 2013 року №48/Д-01, якою відмовило
позивачу у поверненні коштів сплачених
ним 01 вересня 2011 року як збір на
обов'язкове державне пенсійне
страхування при купівлі автомобіля та
повідомило, що дана сплата
здійснювалася згідно чинного
законодавства, яке діяло на момент
сплати коштів (ст.13).

На час виникнення спірних
правовідносин (серпень-вересень 2011
року) порядок справляння та
використання збору на обов'язкове
державне пенсійне страхування був
визначений Законом України «Про збір
на обов'язкове державне пенсійне
страхування» в редакції Закону України
від 13 січня 2011 року N 2921-VI (далі в
редакції, що діяла на час виникнення
спірних правовідносин).

Згідно пункту 7 частини першої статті 1
Закону України «Про збір на обов'язкове
державне пенсійне страхування»,
платниками збору на обов'язкове
державне пенсійне страхування є
юридичні та фізичні особи при
відчуженні легкових автомобілів, крім
легкових автомобілів, якими
забезпечуються інваліди, та тих
автомобілів, які переходять у
власність спадкоємцям за законом.

Однак, як визначено пунктом 12 Порядку
сплати збору на обов'язкове державне
пенсійне страхування з окремих видів
господарських операцій, який
затверджений Постановою Кабінету
Міністрів України від 03 листопада 1998
року N 1740 (в редакції чинній на момент
виникнення спірних правовідносин)
(далі - Порядок), платниками збору на
обов'язкове державне пенсійне
страхування з операцій з відчуження
легкових автомобілів є підприємства,
установи та організації всіх форм
власності, а також фізичні особи, які
набувають право власності на легкові
автомобілі шляхом.

Проаналізувавши вищезазначені норми
законодавства, можна дійти до висновку,
що норма пункту 12 Порядку є відмінною
за своїм змістом пункту 7 частини
першої статті 1 Закону, а саме доповнює
законодавство положенням за яким
платниками збору є фізичні особи, які
набувають права власності на легковий
автомобіль.

Одним із принципі адміністративного
судочинства, які визначені статтею 7
Кодексу адміністративного судочинства
України (далі - Кодекс), є принцип
законності, зміст якого визначений
статтею 9 Кодексу, відповідно до якої,
суд при вирішенні справи керується
принципом законності, відповідно до
якого: 1) суд вирішує справи відповідно
до Конституції та законів України, а
також міжнародних договорів, згода на
обов'язковість яких надана Верховною
Радою України; 2) суд застосовує інші
нормативно-правові акти, прийняті
відповідним органом на підставі, у
межах повноважень та у спосіб,
передбачені Конституцією та законами
України.

При цьому, за правилами частини
четвертої статті 9 Кодексу, у разі
невідповідності нормативно-правового
акта Конституції України, закону
України, міжнародному договору, згода
на обов'язковість якого надана
Верховною Радою України, або іншому
правовому акту суд застосовує правовий
акт, який має вищу юридичну силу.

Оскільки Закон України «Про збір на
обов'язкове державне пенсійне
страхування» має вищу юридичну силу, а
Порядок сплати збору на обов'язкове
державне пенсійне страхування з
окремих видів господарських операцій,
який затверджений Постановою Кабінету
Міністрів України від 03 листопада 1998
року N 1740 є підзаконним
нормативно-правовим актом, який у
пункті 12 не відповідає положенням
статті 1 Закону, суд при вирішенні даної
справи застосовує правовий акт вищої
юридичної сили.

У роз'ясненні Пленуму Верховного Суду
України, яке міститься в постанові від
01 листопада 1996 року № 9 (пункт 5),
зазначено, що судам необхідно виходити
з того, що нормативно-правові акти
будь-якого державного чи іншого органу
(акти Президента України, постанови
Верховної Ради України, постанови і
розпорядження Кабінету Міністрів
України, нормативно-правові акти
Верховної Ради Автономної Республіки
Крим чи рішення Ради міністрів
Автономної Республіки Крим, акти
органів місцевого самоврядування,
накази та інструкції міністерств і
відомств, накази керівників
підприємств, установ та організацій
тощо) підлягають оцінці на
відповідність як Конституції, так і
закону. Якщо при розгляді справи буде
встановлено, що нормативно-правовий
акт, який підлягав застосуванню, не
відповідає чи суперечить законові, суд
зобов'язаний застосувати закон, який
регулює ці правовідносини.

Враховуючи наведене та виходячи із
загальних засад пріоритетності
законів над підзаконними актами, при
вирішенні цього спору пріоритетними,
на думку суду, є норми Закону.

Аналогічна правова позиція викладена у
постанові Верховного суду України від
26 лютого 2013 року № 21-29а13 (ст. 49-52).

Оскільки норма пункту 7 частини першої
статті 1 Закону України «Про збір на
обов'язкове державне пенсійне
страхування», яка має пріоритетне
значення, до платників збору не
відносить фізичних осіб, які набувають
права власності на легковий
автомобіль, суд дійшов висновку, що
позивач при купівлі та реєстрації в
органах Державної автомобільної
інспекції автомобілю Hyundai Elantra MD 1.8 Comfort
MT вартістю 167 000,00 грн. не був
зобов'язаний сплачувати збір на
обов'язкове державне пенсійне
страхування, тому сплатив його
помилково.

Суд також зазначає, що позивач був
позбавлений можливості добровільно
відмовитися від сплати
вищезазначеного збору, оскільки
відповідно до пункту 14 Порядку органи
державтоінспекції здійснюють
реєстрацію легкових автомобілів лише
за умови сплати такого збору, що
підтверджується документом про його
перерахування.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції, що
оскільки позивач при купівлі легкового
автомобілю помилково сплатив збір на
обов'язкове державне пенсійне
страхування у розмірі 4 175,00 грн., то
зазначена сума коштів підлягає
поверненню позивачу у повному обсязі
як помилково сплачена.

Частиною 2 статті 19 Конституції України
визначено, що органи державної влади,
до яких належать органи державної
податкової служби та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дір
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дій
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Отже, колегія суддів приходить до
переконання, що суд першої інстанції
дійшов до вірних висновків, приймаючи
рішення по суті спірних правовідносин.

Колегія суддів вважає, що доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновки суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст.160, 195, 197, п. 1 ч. 1 ст. 198,
ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. ст. 206, 254 КАС
України, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Горохівському районі Волинської
області - залишити без задоволення, а
постанову Волинського окружного
адміністративного суду від 12 квітня 2013
року у справі №803/665/13-а - залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, що беруть участь в справі та
може бути оскаржена протягом двадцяти
днів шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя В.П. Дякович

Судді Я.С. Попко

Т.В. Онишкевич