Справа № 824/344/14-а
Суддя: Лелюк Олександр Петрович
Дата ухвалення: 2014-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2014 року м.
Чернівці Справа № 824/344/14-а

Чернівецький окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді Лелюка О.П.,

за участю секретаря судового засідання
Кіщук О.І.,

представника позивача Андрущака О.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом Інспекції
державного архітектурно-будівельного
контролю у Чернівецькій області до
відділу державної виконавчої служби
Вижницького районного управління
юстиції Чернівецької області про
визнання протиправною постанови та
зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

Інспекція державного
архітектурно-будівельного контролю у
Чернівецькій області звернулась до
суду з позовом до відділу державної
виконавчої служби Вижницького
районного управління юстиції
Чернівецької області про визнання
протиправною постанови та зобов'язання
вчинити певні дії.

Посилаючись на порушення органом
державної виконавчої служби вимог
Закону України «Про виконавче
провадження» при вчиненні виконавчих
дій з примусового виконання постанови
від 09 жовтня 2013 року №839/13 по справі про
адміністративне правопорушення,
позивач просить суд:

- визнати протиправною постанову про
відмову у відкритті виконавчого
провадження №41505423, яка видана відділом
державної виконавчої служби
Вижницького районного управління
юстиції Чернівецької області від 17
січня 2014 року у відкритті виконавчого
провадження з примусового виконання
постанови №839/13 від 09 жовтня 2013 року;

- зобов'язати відділ державної
виконавчої служби Вижницького
районного управління юстиції
Чернівецької області вчинити дії щодо
усунення допущеного порушення прав
Інспекції шляхом зобов'язання відділом
державної виконавчої служби
Вижницького районного управління
юстиції Чернівецької області винести
постанову про відкриття виконавчого
провадження на громадянина ОСОБА_2

В судовому засіданні позивач підтримав
позовні вимоги з підстав, викладених у
позовній заяві. Просив суд
задовольнити позов повністю.

Відповідач, повідомлений належним
чином про дату, час та місце розгляду
справи, в судове засідання вдруге не
з'явився. Заперечень проти позову чи
заяви про його визнання суду не надав.

Заслухавши пояснення особи, яка
з'явилась в судове засідання,
дослідивши наявні матеріали, всебічно
та повно з'ясувавши всі обставини
справи, об'єктивно оцінивши докази, що
мають юридичне значення для вирішення
спору по суті, суд дійшов висновку про
те, що позовні вимоги підлягають
частковому задоволенню, виходячи з
наступного.

Судом встановлено, що 09 жовтня 2013 року
Інспекцією державного
архітектурно-будівельного контролю у
Чернівецькій області прийнято
постанову №839/13 по справі про
адміністративне правопорушення, якою
громадянина ОСОБА_2 визнано винним в
чиненні адміністративного
правопорушення, передбаченого
частиною 5 статті 96 Кодексу України про
адміністративні правопорушення, та
накладено на нього адміністративне
стягнення у вигляді штрафу в розмірі
4250,00 грн.

Оскільки ОСОБА_2 в добровільному
порядку штраф не сплатив, Інспекцією
державного архітектурно-будівельного
контролю у Чернівецькій області
зазначену постанову 04 грудня 2013 року
було направлено до відділу державної
виконавчої служби Вижницького
районного управління юстиції
Чернівецької області з проханням в
порядку примусового виконання
стягнути штраф в подвійному розмірі.

Однак 17 січня 2014 року відділом
державної виконавчої служби
Вижницького районного управління
юстиції Чернівецької області прийнято
постанову про відмову у відкритті
виконавчого провадження (ВП№41505423).

Вказаною постановою відмовлено в
прийнятті до провадження виконавчого
документа та у відкритті виконавчого
провадження з примусового виконання
постанови №839/13 від 09 жовтня 2013 року,
виданою Інспекцією державного
архітектурно-будівельного контролю у
Чернівецькій області про стягнення з
ОСОБА_2 штрафу в розмірі 8500,00 грн.

Не погоджуючись з таким рішенням
суб'єкта владних повноважень та
вважаючи його протиправним, позивач
звернувся до суду з даним позовом.

Частиною другою статті 19 Конституції
України передбачено, що органи
державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Відповідно до частини третьої статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони: 1) на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; 2) з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано; 3)
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії); 4)
безсторонньо (неупереджено); 5)
добросовісно; 6) розсудливо; 7) з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи всім формам
дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); 9) з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; 10) своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Умови і порядок виконання рішень судів
та інших органів (посадових осіб), що
відповідно до закону підлягають
примусовому виконанню у разі
невиконання їх у добровільному
порядку, визначає Закон України «Про
виконавче провадження» від 21 квітня 1999
року № 606-XIV.

Відповідно до статті 1 Закону
України «Про виконавче провадження»
виконавче провадження як завершальна
стадія судового провадження та
примусове виконання рішень інших
органів (посадових осіб) - це сукупність
дій органів і посадових осіб,
визначених у цьому Законі, що
спрямовані на примусове виконання
рішень судів та інших органів
(посадових осіб), які провадяться на
підставах, в межах повноважень та у
спосіб, визначених цим Законом, іншими
нормативно-правовими актами,
прийнятими відповідно до цього Закону
та інших законів, а також рішеннями, що
відповідно до цього Закону підлягають
примусовому виконанню (далі - рішення).

Частиною першою статті 6 Закону України
«Про виконавче провадження»
передбачено, що державний виконавець
зобов'язаний використовувати надані
йому права відповідно до закону і не
допускати у своїй діяльності порушення
прав та законних інтересів фізичних і
юридичних осіб.

Згідно частини першої статті 11 Закону
України «Про виконавче провадження»
державний виконавець зобов'язаний
вживати передбачених цим Законом
заходів примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.

За змістом статті 17 Закону України «Про
виконавче провадження» примусове
виконання рішень здійснюється
державною виконавчою службою на
підставі виконавчих документів,
визначених цим Законом. Виконанню
державною виконавчою службою
підлягають такі виконавчі документи,
як постанови органів (посадових осіб),
уповноважених розглядати справи про
адміністративні правопорушення у
випадках, передбачених законом.

З указаних положень закону слідує, що
при примусовому виконанні виконавчих
документів, в т.ч. і постанов органів, що
уповноважені розглядати справи про
адміністративні правопорушення,
державний виконавець зобов'язаний
використовувати надані йому права
відповідно до закону і не допускати у
своїй діяльності порушення прав та
законних інтересів фізичних і
юридичних осіб; він зобов'язаний
вживати передбачених Законом України
«Про виконавче провадження» заходів
примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.

Як вбачається з оскаржуваного
позивачем рішення, відмовляючи у
відкритті виконавчого провадження з
примусового виконання постанови
Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
Чернівецькій області від 09 жовтня 2013
року №839/13 по справі про
адміністративне правопорушення,
державний виконавець виходив з
відсутності підтвердження про
отримання боржником копії постанови
про адміністративне правопорушення та
керувався при цьому пунктом 8 частини 1
статті 26 та пунктом 2 статті 33 Закону
України «Про виконавче провадження».

Підстави відмови у відкритті
виконавчого провадження передбачені
статтею 26 Закону України «Про
виконавче провадження».

Згідно частини першої цієї статті
державний виконавець відмовляє у
відкритті виконавчого провадження у
разі: 1) пропуску встановленого строку
пред'явлення документів до виконання; 2)
неподання виконавчого документа,
зазначеного у статті 17 цього Закону, та
неподання заяви про відкриття
виконавчого провадження у випадках,
передбачених цим Законом; 3) якщо
рішення, на підставі якого видано
виконавчий документ, не набрало
законної (юридичної) сили, крім
випадків, коли воно у встановленому
законом порядку допущено до негайного
виконання; 4) пред'явлення виконавчого
документа до органу державної
виконавчої служби не за місцем або не
за підвідомчістю виконання рішення; 5)
якщо не закінчилася відстрочка
виконання рішення, надана судом, яким
постановлено рішення; 6)
невідповідності виконавчого документа
вимогам, передбаченим статтею 18 цього
Закону; 61) офіційного оприлюднення
повідомлення про визнання боржника
банкрутом і відкриття ліквідаційної
процедури; 7) якщо виконавчий документ
повернуто стягувачу за його заявою,
крім виконавчих документів про
стягнення аліментів та інших
періодичних платежів; 8) наявності
інших передбачених законом обставин,
що виключають здійснення виконавчого
провадження.

Таким чином, такої підстави для відмови
у відкритті виконавчого провадження як
відсутність підтвердження про
отримання боржником копії постанови
про адміністративне правопорушення
законом не передбачено.

Поряд з цим суд зазначає, що посилання
державного виконавця в постанові про
відмову у відкритті виконавчого
провадження на пункт 8 частини першої
статті 26 Закону України «Про виконавче
провадження» є безпідставним тому, що
відсутність підтвердження про
отримання боржником копії постанови
про адміністративне правопорушення не
виключає та не позбавляє можливості
державного виконавця здійснювати
виконавче провадження.

До того ж, як вбачається з постанови
Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
Чернівецькій області від 09 жовтня 2013
року №839/13 по справі про
адміністративне правопорушення, така
була направлена боржнику поштою 11
жовтня 2013 року.

Безпідставними та необґрунтованим, на
думку суду, є і посилання відповідача в
постанові про відмову у відкритті
виконавчого провадження від 17 січня 2014
року на пункт 2 статті 33 Закону України
«Про виконавче провадження», оскільки
зазначеною статтею визначено
особливості виконання рішень у разі
відкриття кількох виконавчих
проваджень щодо одного боржника, а не
підстави для відмови в прийнятті до
провадження виконавчого документа.

Крім цього, частиною другою статті 26
Закону України «Про виконавче
провадження» передбачено, що про
відмову у відкритті виконавчого
провадження державний виконавець
виносить постанову протягом трьох
робочих днів, а за рішенням, що підлягає
негайному виконанню, - не пізніше
наступного робочого дня з дня
надходження виконавчого документа і не
пізніше наступного дня надсилає її
заявникові разом з виконавчим
документом.

Між тим, як вбачається з обставин
справи, всупереч указаній нормі
оскаржувану позивачем постанову про
відмову у відкритті виконавчого
провадження було прийнято
відповідачем лише 17 січня 2014 року, в той
час як виконавчий документ надійшов до
органу державної виконавчої служби 09
грудня 2013 року.

Згідно частин першої та другої статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

В ході розгляду справи відповідач
(суб'єкт владних повноважень) не довів
правомірність оскаржуваного рішення.

За таких обставин, суд приходить до
висновку про те, що постанова відділу
державної виконавчої служби
Вижницького районного управління
юстиції Чернівецької області про
відмову у відкритті виконавчого
провадження №41505423 від 17 січня 2014 року
прийнята з порушенням вимог Закону
України «Про виконавче провадження»,
тобто є протиправною.

Відтак, позовні вимоги в частині
визнання протиправною зазначеної
постанови відповідача є
обґрунтованими та підлягають
задоволенню.

Разом з цим, зважаючи на положення
пункту 1 частини другої статті 162
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд вважає за необхідне поряд
із визнанням рішення суб'єкта владних
повноважень протиправним скасувати
його.

Щодо позовних вимог в частині
зобов'язання відділ державної
виконавчої служби Вижницького
районного управління юстиції
Чернівецької області вчинити дії щодо
усунення допущеного порушення прав
Інспекції шляхом зобов'язання відділом
державної виконавчої служби
Вижницького районного управління
юстиції Чернівецької області винести
постанову про відкриття виконавчого
провадження на громадянина ОСОБА_2, то
такі задоволенню не підлягають, адже
визнання судом протиправним та
скасування оскаржуваного у даній
справі рішення відповідача є підставою
для прийняття органом державної
виконавчої служби нового рішення в
ході проведення виконавчих дій при
примусовому виконанні виконавчого
документа, виданого позивачем.
Завданням адміністративного суду є
контроль за легітимністю прийняття
рішень і суд не може підміняти інший
орган державної влади та перебирати на
себе повноваження щодо вирішення
питань, які законодавством віднесені
до компетенції цього органу державної
влади.

З огляду на викладене, заявлені
Інспекцією державного
архітектурно-будівельного контролю у
Чернівецькій області позовні вимоги
підлягають частковому задоволенню.

Беручи до уваги положення статті 94
Кодексу адміністративного судочинства
України та враховуючи, що спір, який
розглядався, виник між двома
суб'єктами владних повноважень,
понесені позивачем судові витрати
стягненню з відповідача не підлягають.

Керуючись статтями 160 - 163 Кодексу
адміністративного судочинства
України,

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов задовольнити
частково.

Визнати протиправною та скасувати
постанову відділу державної
виконавчої служби Вижницького
районного управління юстиції
Чернівецької області про відмову у
відкритті виконавчого провадження
№41505423 від 17 січня 2014 року.

В задоволенні іншої частини позову
відмовити.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.
Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається до
Вінницького апеляційного
адміністративного суду через
Чернівецький окружний
адміністративний суд протягом десяти
днів з дня отримання копії постанови.

Суддя
О.П. Лелюк

Постанова у повному обсязі складена 14
березня 2014 року.