Справа № 826/2363/14
Суддя: Добрянська Я.І.
Дата ухвалення: 2014-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
13 березня 2014 року 10:54
№ 826/2363/14
Окружний адміністративний суд міста
Києва, у складі: судді Добрянської Я.І.,
секретаря судового засідання Корніюк
А.В., розглянув у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу:
за позовомОСОБА_1 до
відповідачаКиївської міської
державної адміністраціїтретя
особаУправління праці та соціального
захисту населення Оболонської
районної в м. Києві державної
адміністраціїпровизнання
протиправним та скасування рішення,
зобов'язання вчинити певні діїза
участю представників сторін:
від позивача: ОСОБА_1 (паспорт серії
ОСОБА_3 (договір про надання правової
допомоги від 12.03.2014 р.)
від відповідача: Бровенко О.М.
(довіреність № 009-532 від 12.02.2014 р.)
від третьої особи: не прибув
(клопотання про розгляд справи за
відсутності представника)
На підставі ч. 3 ст. 160 КАС України
в судовому засіданні 13.03.2014 р.
проголошено вступну та резолютивну
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Позивач ОСОБА_1 звернулась в
Окружний адміністративний суд міста
Києва з позовом до відповідача
Київської міської державної
адміністрації, тертя особа - Управління
праці та соціального захисту населення
Оболонської районної в м. Києві
державної адміністрації про визнання
протиправним та скасування рішення,
зобов'язання вчинити певні дії.
адміністративного суду міста Києва від
25.02.2014 р. суддею Добрянською Я.І. було
відкрито провадження в
адміністративній справі № 826/2363/14 та
призначено справу до судового розгляду
В судовому засіданні 13.03.2014 р.
представник позивача позовні вимоги
підтримав повністю та в судових
дебатах просив суд:
- визнати протиправним та скасувати
рішення Комісії для розгляду питань,
пов'язаних із встановленням статусу
осіб, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи,
затвердженої розпорядженням Київської
міської державної адміністрації від 12
квітня 2011 року № 550 від 09.01.2014 р. про
відмову у встановленні статусу
постраждалої внаслідок Чорнобильської
катастрофи та видачі посвідчення
постраждалої внаслідок Чорнобильської
катастрофи категорії 1 ОСОБА_1;

- зобов'язати Київську міської державну
адміністрацію прийняти рішення про
встановлення статусу постраждалої
внаслідок Чорнобильської катастрофи
ОСОБА_1 та видати ОСОБА_1 посвідчення
постраждалої внаслідок Чорнобильської
катастрофи категорії 1 на підставі
експертного висновку Центральної
міжвідомчої експертної комісії МОЗ та
МНС України по встановленню причинного
зв'язку хвороб, що привели до
інвалідності та смерті з дією
іонізуючого випромінювання та інших
шкідливих чинників внаслідок аварії на
Чорнобильській АЕС від 04.12.2013 р. № 2019-7834.

В обґрунтування заявлених позовних
вимог представник позивача зазначив,
що відповідачем було протиправно
відмовлено ОСОБА_1 у встановлені
статусу постраждалої внаслідок
Чорнобильської катастрофи категорії І,
посилаючись на те, що на час видачі
експертного висновку про зв'язок
захворювання з впливом аварії на
Чорнобильській АЕС та встановлення
інвалідності, пов'язаної з наслідками
Чорнобильської катастрофи, позивачка
не мала статусу потерпілої особи, так
як вже була повнолітня, проте як, на
переконання відповідача, після
досягнення повноліття позивачка
втратила статус дитини, яка потерпіла
внаслідок Чорнобильської катастрофи в
дитячому віці, а відповідно їй не було
встановлено причинного зв'язку
інвалідності із наслідками
Чорнобильської катастрофи.

На переконання позивача, повнолітній
статус особи не впливає та не може
впливати на обов'язок відповідного
органу владних повноважень
встановлювати певній особі, що
постраждала внаслідок Чорнобильської
катастрофи, відповідного статусу
постраждалої внаслідок Чорнобильської
катастрофи та видачі посвідчення
встановленого зразку постраждалої
внаслідок Чорнобильської катастрофи
за наявності передбаченого чинним
законодавством експертного висновку
Центральної міжвідомчої експертної
комісії МОЗ та МНС України по
встановленню причинного зв'язку
хвороб, що привели до інвалідності та
смерті з дією іонізуючого
випромінювання та інших шкідливих
чинників внаслідок аварії на
Чорнобильській АЕС.

Крім того, як наголосив представник
позивача, посилання відповідача на те,
що після досягнення повноліття
позивачка втратила статус дитини, яка
потерпіла внаслідок Чорнобильської
катастрофи в дитячому віці, а
відповідно їй не було встановлено
причинного зв'язку інвалідності із
наслідками Чорнобильської катастрофи -
не відповідає дійсності оскільки такий
причинний зв'язок інвалідності із
наслідками Чорнобильської катастрофи
був встановлений позиваці вже не як
дитині, а як повнолітній особі в
експертному висновку Центральної
міжвідомчої експертної комісії МОЗ та
МНС України по встановленню причинного
зв'язку хвороб, що привели до
інвалідності та смерті з дією
іонізуючого випромінювання та інших
шкідливих чинників внаслідок аварії на
Чорнобильській АЕС від 04.12.2013 р. № 2019-7834.

Відповідач подав письмові заперечення
на позовну заяву, та в судовому
засіданні 13.03.2014 р. представник
відповідача проти задоволення
позовних вимог позивача також
заперечив, зазначивши про те, що після
досягнення повноліття позивачка
втратила статус дитини, яка потерпіла
внаслідок Чорнобильської катастрофи в
дитячому віці, а відповідно їй не було
встановлено причинного зв'язку
інвалідності із наслідками
Чорнобильської катастрофи.

Третя особа в судове засідання
13.03.2014 р. не прибула та не скерувала
свого представника, однак 11.03.2014 р.
Управлінням праці та соціального
захисту населення Оболонської
районної в м. Києві державної
адміністрації до канцелярії суду було
надано письмове клопотання про розгляд
справи за відсутності представника
третьої особи за наявними матеріалами
справи.

Розглянувши подані сторонами
документи та матеріали, заслухавши
пояснення представників позивача та
відповідача, всебічно і повно
з'ясувавши всі фактичні обставини на
яких ґрунтується позов, об'єктивно
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, Окружний
адміністративний суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з наявних матеріалів
справи, 01 березня 1994 р., на підставі п. 5
ст. 27 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», Державною адміністрацією
м. Києва позивачці ОСОБА_1 було видано
посвідчення особи, яка постраждала
внаслідок Чорнобильської катастрофи
серії НОМЕР_2.

В 2013 році позивачці було поставлено
діагноз: папілярна карцинома
щитовидної залози (рак щитовидної
залози).

Так, відповідно до експертного
висновку Центральної міжвідомчої
експертної комісії МОЗ та МНС України
по встановленню причинного зв'язку
хвороб, що привели до інвалідності та
смерті з дією іонізуючого
випромінювання та інших шкідливих
чинників внаслідок аварії на
Чорнобильській АЕС від 04.12.2013р. № 2019-7834
(копія наявна в матеріалах справи)
встановлено, що дане захворювання
ОСОБА_1 пов'язане з впливом аварії на
Чорнобильській АЕС.

На підставі вказаного експертного
висновку та враховуючи характер
захворювання, позивачці було довічно
встановлено III (третю) групу
інвалідності.

Зважаючи на те, що причиною
захворювання, яке призвело до
інвалідності є вплив аварії на
Чорнобильській АЕС, позивачка
звернулася із відповідною заявою до
відповідача Київської міської
державної адміністрації щодо
встановлення їй статусу особи, яка
постраждала внаслідок Чорнобильської
катастрофи першої категорії.

09 січня 2014 року на засіданні Комісії
для розгляду питань, пов'язаних із
встановленням статусу осіб, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, затвердженої
розпорядженням Київської міської
державної адміністрації від 12 квітня
2011 року № 550 було розглянуто зазначене
звернення ОСОБА_1 щодо встановлення їй
статусу особи, яка постраждала
внаслідок Чорнобильської катастрофи
першої категорії.

Проте, як вбачається з протоколу № 1 від
09 січня 2014 року, Комісія вирішила
відмовити позиваці у визначенні
статусу постраждалої внаслідок
Чорнобильської катастрофи категорії І.
посилаючись на те, що на час видачі
експертного висновку про зв'язок
захворювання з впливом аварії на
Чорнобильській АЕС та встановлення
інвалідності, пов'язаної з наслідками
Чорнобильської катастрофи, позивачка
не мала статусу потерпілої особи, так
як вже була повнолітня, проте як, на
переконання відповідача, після
досягнення повноліття позивачка
втратила статус дитини, яка потерпіла
внаслідок Чорнобильської катастрофи в
дитячому віці, а відповідно їй не було
встановлено причинного зв'язку
інвалідності із наслідками
Чорнобильської катастрофи.

Однак, вважаючи таке рішення
відповідача про відмову у встановленні
ОСОБА_1 статусу особи, яка постраждала
внаслідок Чорнобильської катастрофи
першої категорії - протиправним,
позивачка звернулася за захистом своїх
прав та інтересів в судовому порядку до
Окружного адміністративного суду м.
Києва, відповідно до чого також просила
суд зобов'язати Київську міської
державну адміністрацію прийняти
рішення про встановлення статусу
постраждалої внаслідок Чорнобильської
катастрофи ОСОБА_1 та видати ОСОБА_1
посвідчення постраждалої внаслідок
Чорнобильської катастрофи категорії 1
на підставі експертного висновку
Центральної міжвідомчої експертної
комісії МОЗ та МНС України по
встановленню причинного зв'язку
хвороб, що привели до інвалідності та
смерті з дією іонізуючого
випромінювання та інших шкідливих
чинників внаслідок аварії на
Чорнобильській АЕС від 04.12.2013 р. № 2019-7834.

Дослідивши наявні у справі докази,
проаналізувавши матеріали справи та
заслухавши пояснення представників
позивача та відповідача, суд дійшов до
висновку про наявність підстав для
задоволення позовних вимог, зважаючи
на наступне.

Законом, який визначає основні
положення щодо реалізації
конституційного права громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, на охорону їх життя і
здоров'я та створює єдиний порядок
визначення категорій зон радіоактивно
забруднених територій, умов проживання
і трудової діяльності на них,
соціального захисту потерпілого
населення є Закон України від 28.02.1991 р.
№ 796-ХІІ «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
(далі - Закон № 796-ХІІ).

Згідно статті 9 Закону № 796-ХІІ, особами,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи, є, зокрема,
потерпілі від Чорнобильської
катастрофи - громадяни, включаючи
дітей, які зазнали впливу
радіоактивного опромінення внаслідок
Чорнобильської катастрофи.

Стаття 11 Закону № 796-ХІІ визначає
перелік осіб, які відносяться до
потерпілих від Чорнобильської
катастрофи, проте як вказаний перелік
не є вичерпним.

Відповідно до статті 12 Закону № 796-ХІІ,
причинний зв'язок між захворюванням,
пов'язаним з Чорнобильською
катастрофою, частковою або повною
втратою працездатності громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, і Чорнобильською
катастрофою визнається встановленим
(незалежно від наявності дозиметричних
показників чи їх відсутності), якщо
його підтверджено під час
стаціонарного обстеження постраждалих
внаслідок Чорнобильської катастрофи
уповноваженою медичною комісією не
нижче обласного рівня або
спеціалізованими медичними установами
Міністерства оборони України,
Міністерства внутрішніх справ України,
Служби безпеки України, які мають
ліцензію центрального органу
виконавчої влади, що реалізує державну
політику у сфері охорони здоров'я.

На встановлення причинного зв'язку між
погіршенням стану здоров'я і
встановленням інвалідності та
наслідками Чорнобильської катастрофи
мають право особи, яким після
досягнення повноліття не буде надано
відповідно до частини першої статті 11
цього Закону статусу потерпілих від
Чорнобильської катастрофи, з числа
хворих на рак щитовидної залози.

Виходячи з правового аналізу Закону №
796-ХІІ, критерії віднесення осіб до
категорії 1 постраждалих внаслідок
Чорнобильської катастрофи визначені
статтями 10-12 вказаного Закону.

У відповідності до норми пункту 1
частини 1 статті 14 Закону № 796-ХІІ, для
встановлення пільг і компенсацій
визначаються такі категорії осіб, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи: інваліди з числа учасників
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС та потерпілих від
Чорнобильської катастрофи (статті 10, 11
і частина третя статті 12), щодо яких
встановлено причинний зв'язок
інвалідності з Чорнобильською
катастрофою, хворі внаслідок
Чорнобильської катастрофи на
променеву хворобу, - категорія 1.

Отже, у відповідності до статті 12
Закону № 796-ХІІ, обов'язковою умовою для
встановлення причинного зв'язку є
підтвердження його під час
стаціонарного обстеження медичною
комісією визначеного рівня.

Так, як підтверджується наявними
матеріалами справи та не було жодними
доказами заперечено відповідачем,
відповідно до експертного висновку
Центральної міжвідомчої експертної
комісії МОЗ та МНС України по
встановленню причинного зв'язку
хвороб, що привели до інвалідності та
смерті з дією іонізуючого
випромінювання та інших шкідливих
чинників внаслідок аварії на
Чорнобильській АЕС від 04.12.2013 р. № 2019-7834
підтверджено, що захворювання
позивачки ОСОБА_1 пов'язане з впливом
аварії на Чорнобильській АЕС.

Інших захворювань, ніж рак щитовидної
залози, які б могли вплинути на
інвалідність позивачки при проведенні
експертиз встановлено не було, а отже
саме зазначене захворювання було
підставою для встановлення ОСОБА_1
інвалідності III групи.

Також, положеннями пунктів 2 та 10
Порядку, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 20.01.1997
року № 51, який регулює правила видачі
посвідчень учасника ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській АЕС
і потерпілого внаслідок
Чорнобильської катастрофи,
встановлено наступне.

Посвідчення є документом, що
підтверджує статус громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, та надає право
користуватися пільгами й
компенсаціями, встановленими Законом
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
іншими актами законодавств (п. 2
Порядку).

Посвідчення видаються потерпілим від
Чорнобильської катастрофи, віднесеним
до категорії 1, щодо яких встановлено
причинний зв'язок інвалідності з
Чорнобильською катастрофою, - на
підставі довідки медико-соціальної
експертної комісії про встановлення
інвалідності відповідної групи,
пов'язаної з наслідками Чорнобильської
катастрофи (абз. 9 п. 10 Порядку).

Таким чином, наявні матеріали справи
свідчать про те, що оскаржуваним
рішенням Комісії для розгляду питань,
пов'язаних із встановленням статусу
осіб, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи, відповідач
позбавив позивачку певного кола прав,
свобод та соціальних гарантій, якими
остання була наділена, у зв'язку з
наданням державою певного правового
статусу - особи, яка постраждала
внаслідок Чорнобильської катастрофи.

В даному випадку суд не може погодитися
із посиланнями відповідача на те, що
після досягнення повноліття позивачка
втратила статус дитини, яка потерпіла
внаслідок Чорнобильської катастрофи в
дитячому віці, а відповідно їй не було
встановлено причинного зв'язку
інвалідності із наслідками
Чорнобильської катастрофи, оскільки
такий причинний зв'язок інвалідності
із наслідками Чорнобильської
катастрофи був встановлений позиваці
саме не як дитині, а як повнолітній
особі в експертному висновку
Центральної міжвідомчої експертної
комісії МОЗ та МНС України по
встановленню причинного зв'язку
хвороб, що привели до інвалідності та
смерті з дією іонізуючого
випромінювання та інших шкідливих
чинників внаслідок аварії на
Чорнобильській АЕС від 04.12.2013 р. № 2019-7834.

Крім того, переконання суду,
повнолітній статус особи не впливає та
не може впливати на обов'язок
відповідного органу владних
повноважень встановлювати певній
особі, що постраждала внаслідок
Чорнобильської катастрофи,
відповідного статусу постраждалої
внаслідок Чорнобильської катастрофи
та видачі посвідчення встановленого
зразку постраждалої внаслідок
Чорнобильської катастрофи за
наявності передбаченого чинним
законодавством експертного висновку
Центральної міжвідомчої експертної
комісії МОЗ та МНС України по
встановленню причинного зв'язку
хвороб, що привели до інвалідності та
смерті з дією іонізуючого
випромінювання та інших шкідливих
чинників внаслідок аварії на
Чорнобильській АЕС.

Відповідно до вимог частини 2 статті 19
Конституції України, органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Згідно ст. 86 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд оцінює докази,
які є у справі, за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні. Ніякі
докази не мають для суду наперед
встановленої сили. Суд оцінює
належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Згідно з ч. 3 ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони:

1) на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою,
з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням
усіх обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності
перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія);

9) з урахуванням права особи на участь
у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідач, як суб'єкт владних
повноважень, не довів суду
правомірності прийнятого ним
оскаржуваного рішення про відмову у
встановленні ОСОБА_1 статусу особи, яка
постраждала внаслідок Чорнобильської
катастрофи першої категорії.

Натомість позивач надав суду
відповідні обґрунтування, що
підтверджуються допустимими доказами
у справі, щодо протиправності рішення
відповідача про відмову у встановленні
ОСОБА_1 статусу особи, яка постраждала
внаслідок Чорнобильської катастрофи
першої категорії.

Враховуючи вищенаведене в сукупності,
та керуючись ст.ст. 2, 71, 86, 94, 97, 158-163 КАС
України, Окружний адміністративний суд
м. Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Визнати протиправним та
скасувати рішення Комісії для розгляду
питань, пов'язаних із встановленням
статусу осіб, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи,
затвердженої розпорядженням Київської
міської державної адміністрації від 12
квітня 2011 року № 550 від 09.01.2014 р. про
відмову у встановленні статусу
постраждалої внаслідок Чорнобильської
катастрофи та видачі посвідчення
постраждалої внаслідок Чорнобильської
катастрофи категорії 1 ОСОБА_1.

3. Зобов'язати Київську міської
державну адміністрацію прийняти
рішення про встановлення статусу
постраждалої внаслідок Чорнобильської
катастрофи ОСОБА_1 та видати ОСОБА_1
посвідчення постраждалої внаслідок
Чорнобильської катастрофи категорії 1
на підставі експертного висновку
Центральної міжвідомчої експертної
комісії МОЗ та МНС України по
встановленню причинного зв'язку
хвороб, що привели до інвалідності та
смерті з дією іонізуючого
випромінювання та інших шкідливих
чинників внаслідок аварії на
Чорнобильській АЕС від 04.12.2013 р. № 2019-7834.

Строк і порядок набрання судовим
рішенням законної сили встановлені у
статті 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, якщо інше не
встановлено цим Кодексом.

Постанова може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції за правилами,
встановленими ст. ст. 185-187 КАС України.

Суддя:
Я.І. Добрянська

Дата складання та підписання в повному
обсязі постанови - 20.03.2014 р.