Справа № 826/17373/13-а
Суддя: Епель О.В.
Дата ухвалення: 2014-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у 1-й інстанції:
Суддя-доповідач: Епель О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2014 року
Справа: № 826/17373/13-а

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі:

Головуючого судді:
Епель О.В.,

суддів:
Федотова І.В.,
Ісаєнко Ю.А.,

за участю секретаря
Бабенка Д.В.,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в приміщенні суду
апеляційну скаргу Державної
виконавчої служби України на постанову
Окружного адміністративного суду
міста Києва від 18 листопада 2013 року у
справі за адміністративним позовом
ОСОБА_2 до Державної виконавчої служби
України про визнання дій
протиправними, зобов'язання вчинити
дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 (далі - позивач) звернувся
до Окружного адміністративного суду
міста Києва з адміністративним позовом
до Державної виконавчої служби України
(далі - відповідач) про визнання
протиправними дій відділу примусового
виконання рішень Державної
виконавчої служби України щодо відмови
позивачу у поновленні виконавчого
провадження ВП № 18247502 з примусового
виконання виконавчого листа № 4/426,
виданого 17 лютого 2010 року Окружним
адміністративним судом міста Києва та
зобов'язання відділу примусового
виконання рішень Державної
виконавчої служби України поновити
виконавче провадження ВП № 18247502 з
примусового виконання виконавчого
листа № 4/426, виданого 17 лютого 2010 року
Окружним адміністративним судом міста
Києва.

Окружний адміністративний суд міста
Києва своєю постановою від 18 листопада
2013 року адміністративний позов
задовольнив частково, скасувавши
постанову про закінчення виконавчого
провадження від 31 грудня 2010 року ВП №
18247502 та зобов'язавши Державну
виконавчу службу відновити виконавче
провадження ВП № 18247502.

Не погоджуючись з вказаним
судовим рішенням, відповідач подав
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
18 листопада 2013 року та ухвалити нову
про відмову у задоволенні
адміністративного позову, так як, на
думку апелянта, зазначену постанову
суду прийнято з порушенням норм
матеріального права, що призвело до
неправильного вирішення справи.

Згідно до частини 4 статті 196 Кодексу
адміністративного судочинства
України, неприбуття у судове засідання
сторін або інших осіб, які беруть
участь у справі, належним чином
повідомлених про дату, час і місце
апеляційного розгляду, не перешкоджає
судовому розгляду справи.

Відповідно до частини 1 статті 41
Кодексу адміністративного судочинства
України, у разі неявки у судове
засідання всіх осіб, які беруть участь
у справі, чи якщо відповідно до
положень цього Кодексу розгляд справи
здійснюється за відсутності осіб, які
беруть участь у справі (у тому числі при
розгляді справи в порядку письмового
провадження), фіксування судового
засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснюється.

Розглянувши доводи апеляційної
скарги, перевіривши повноту
встановлення судом першої інстанції
фактичних обставин справи та
правильність застосування ним норм
матеріального і процесуального права,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає залишенню без
задоволення, а постанова суду - без
змін, з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції
та вбачається з матеріалів справи,
24 березня 2010 року державним
виконавцем було відкрито виконавче
провадження з примусового виконання
виконавчого листа № 4/426, виданого 17
лютого 2010 року Окружним
адміністративним судом міста Києва про
зобов'язання Міністерства оборони
України виплатити ОСОБА_2 одноразову
грошову допомогу у зв'язку з настанням
інвалідності.

31 грудня 2010 року відповідачем було
винесено постанову про закінчення
виконавчого провадження ВП №18247502 з
примусового виконання виконавчого
листа № 4/426, виданого 17 лютого 2010
року Окружним адміністративним судом
міста Києва, про зобов'язання
Міністерства оборони України
виплатити ОСОБА_2 одноразову грошову
допомогу у зв'язку з настанням
інвалідності.

23 квітня 2013 року ОСОБА_2 звернувся до
відповідача із заявою про поновлення
виконавчого провадження за спірним
виконавчим листом.

25 вересня 2013 року відділом примусового
виконання рішень Державної виконавчої
служби України позивачу було
відмовлено у поновлені виконавчого
провадження з примусового виконання
виконавчого листа № 4/426, виданого 17
лютого 2010 року Окружним
адміністративним судом міста Києва,
про зобов'язання Міністерства оборони
України виплатити ОСОБА_2 одноразову
грошову допомогу у зв'язку з настанням
інвалідності.

Спірні правовідносини врегульовані
Конституцією України, Кодексом
адміністративного судочинства України
(далі - КАС України) та нормами Закону
України «Про виконавче провадження»
(далі - Закон № 606-XIV).

Так, відповідно до статті 124
Конституції України, судові рішення
ухвалюються судами іменем України і є
обов'язковими до виконання на всій
території України.

Згідно зі статтею 255 КАС України,
постанова або ухвала суду, яка набрала
законної сили, є обов'язковою для осіб,
які беруть участь у справі, для їхніх
правонаступників, а також для всіх
органів, підприємств, установ та
організацій, посадових чи службових
осіб, інших фізичних осіб і підлягає
виконанню на всій території України.

Статтею 11 Закону № 606-XIV регламентовано,
що державний виконавець зобов'язаний
вживати передбачених цим Законом
заходів примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.
Державний виконавець здійснює заходи,
необхідні для своєчасного і в повному
обсязі виконання рішення, зазначеного
в документі на примусове виконання
рішення.

У частині 1 статті 263 КАС України
закріплено, що за наявності обставин,
що ускладнюють виконання судового
рішення (відсутність коштів на рахунку,
відсутність присудженого майна в
натурі, стихійне лихо тощо), державний
виконавець може звернутися до
адміністративного суду першої
інстанції, незалежно від того, суд якої
інстанції видав виконавчий лист, що
видав виконавчий лист, із поданням, а
особа, яка бере участь у справі, та
сторона виконавчого провадження - із
заявою про відстрочення або
розстрочення виконання, зміну чи
встановлення способу і порядку
виконання судового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 267 КАС
України, суд, який ухвалив судове
рішення в адміністративній справі, має
право зобов'язати суб'єкта владних
повноважень, не на користь якого
ухвалене судове рішення, подати у
встановлений судом строк звіт про
виконання судового рішення.

Відповідно до статті 87 Закону № 606-XIV ( в
редакції, чинній на момент прийняття
спірної постанови про закінчення
виконавчого провадження ), у разі
невиконання без поважних причин у
встановлений державним виконавцем
строк рішення, що зобов'язує боржника
виконати певні дії, які можуть бути
виконані лише боржником, та рішення
про поновлення на роботі державний
виконавець виносить постанову про
накладення штрафу на боржника - фізичну
особу в розмірі від двох до десяти
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян, на посадових осіб - від десяти
до двадцяти неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян і на
боржника - юридичну особу - від двадцяти
до тридцяти неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян та
призначає новий строк для виконання. У
разі повторного невиконання рішення
боржником без поважних причин
державний виконавець у тому ж порядку
накладає штраф на боржника у
подвійному розмірі. При подальшому
невиконанні рішення боржником
державний виконавець порушує
клопотання перед судом про кримінальну
відповідальність боржника відповідно
до закону.

Згідно з частиною 3 статті 76 Закону №
606-XIV (в редакції, чинній на момент
прийняття спірної постанови про
закінчення виконавчого провадження),
якщо виконати рішення без участі
боржника неможливо, державний
виконавець застосовує до боржника
штрафні санкції та інші заходи,
передбачені статтею 87 цього Закону,
після чого, виконавчий документ
постановою державного виконавця,
затвердженою начальником відповідного
органу державної виконавчої служби,
якому він безпосередньо
підпорядкований, повертається до суду
чи іншого органу, що видав виконавчий
документ.

Пунктом 11 статті 37 Закону № 606-XIV
регламентовано, що виконавче
провадження підлягає закінченню у
випадку повернення виконавчого
документа до суду чи іншого органу
(посадової особи), які видали
виконавчий документ, у випадку,
передбаченому частиною третьою статті
76 цього Закону.

Відповідно до статті 51 Закону № 606-XIV, у
разі якщо постанова державного
виконавця про закінчення виконавчого
провадження або повернення
виконавчого документа стягувачу
визнана судом незаконною чи скасована
начальником відділу, якому
безпосередньо підпорядкований
державний виконавець, або керівником
відповідного органу державної
виконавчої служби або якщо до
державного виконавця надійшло рішення
суду про скасування заходів до
забезпечення позову, а також у разі
повернення виконавчого документа з
іншого відділу державної виконавчої
служби, виконавче провадження підлягає
відновленню протягом трьох робочих
днів з дня надходження рішення суду,
виконавчого документа чи постанови
керівника відповідного органу
державної виконавчої служби.

Отже, з викладених правових норм
вбачається, що законодавством
регламентовано обов'язок відповідних
посадових осіб органів Державної
виконавчої служби України
забезпечувати виконання судового
рішення в повному обсязі у межах
здійснення виконавчого провадження по
справі.

Більш того, законодавчими нормами у
галузі виконавчого провадження та
правовими приписами адміністративного
процесуального законодавства
передбачено широкий перелік заходів,
які можуть застосовуватися державним
виконавцем з метою забезпечення
своєчасного та повного виконання
судового рішення.

Однак, колегія суддів відзначає, що
фактично рішення суду, на підставі
якого Окружним адміністративним судом
міста Києва було видано виконавчий
лист № 4/426, виконано не було. При цьому,
у матеріалах справи відсутні жодні
докази вичерпного застосування
відповідачем примусових заходів з
метою забезпечення повного та
всебічного виконання спірного
судового рішення, належного виконання
ним приписів статті 11 Закону № 606-XIV.

Тож, колегія суддів вважає, що
відповідач, діючи в порушення вимог
статті 11 Закону України «Про виконавче
провадження», не виконав покладеного
на нього обов'язку щодо своєчасного і в
повному обсязі виконання рішення,
зазначеного в документі на примусове
виконання рішення.

Оскільки законодавством встановлено
можливість відновлення виконавчого
провадження лише в разі скасування
постанови про закінчення виконавчого
провадження, а тому, з урахуванням
змісту позовних вимог, то колегія
суддів вважає обґрунтованими висновки
суду першої інстанції щодо
необхідності застосування положень
частини 2 статті 11 КАС України та виходу
за межі позовних вимог для повного
захисту прав, свобод та інтересів
позивача, за захистом яких він
звернувся до суду, шляхом скасування
постанови про закінчення виконавчого
провадження від 31 грудня 2010 року ВП
№18247502.

Доводи апелянта щодо відсутності
правових підстав для поновлення
виконавчого провадження колегія
суддів вважає необґрунтованими і
такими, що не можуть бути прийняті до
уваги, оскільки, як вбачається з
матеріалів справи та не заперечується
самим відповідачем, судове рішення, на
підставі якого було видано спірний
виконавчий лист № 4/426, у
порушення вимог статті 124 Конституції
України, статті 255 КАС України та статті
11 Закону № 606-XIV, не було виконано в
повному обсязі, що на думку колегії
суддів, обумовлює необхідність
поновлення виконавчого провадження у
справі з метою забезпечення захисту
конституційних прав і свобод людини та
громадянина.

З огляду на це, колегія суддів
погоджується з висновками суду першої
інстанції щодо наявності правових
підстав для скасування постанови про
закінчення виконавчого провадження
від 31 грудня 2010 року ВП № 18247502 та
зобов'язання Державної виконавчої
служби відновити виконавче
провадження ВП № 18247502.

Враховуючи викладене, колегія суддів
приходить до висновку про те, що судом
першої інстанції було повно
встановлено фактичні обставини справи,
правильно визначено норми
матеріального та процесуального права,
які підлягають застосуванню, із
дотриманням вимог статті 159 КАС
України.

Відповідно до статті 200 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову або ухвалу
суду - без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

З огляду на це, колегія суддів вважає
необхідним апеляційну скаргу
Державної виконавчої служби України -
залишити без задоволення, а постанову
Окружного адміністративного суду
міста Києва від 18 листопада 2013 року -
без змін.

Керуючись ст. ст. 41, 159, 160, 195, 196, 198,
200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд,

УХВАЛИВ :

Апеляційну скаргу Державної
виконавчої служби України - залишити
без задоволення.

Постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
18 листопада 2013 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена протягом двадцяти днів в
касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя
Епель О.В.

Судді:
Федотов І.В.

Ісаєнко Ю.А.