Справа № 814/3105/13-а
Суддя: Бітов А.І.
Дата ухвалення: 2014-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

11 лютого 2014 р.м.ОдесаСправа № 814/3105/13-а

Категорія: 8.3.2 Головуючий в 1 інстанції:
Мороз А. О.

Судова колегія Одеського апеляційного
адміністративного суду у складі:

головуючого - Бітова А.І.

суддів - Милосердного М.М.

- Лук'янчук О.В.

при секретарі - Посторонка І.Г.

з участю: фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Одесі
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Державної податкової
інспекції у Заводському районі м.
Миколаєва Головного управління
Міндоходів у Миколаївській області на
постанову Миколаївського окружного
адміністративного суду від 04 листопада
2013 року у справі за адміністративним
позовом фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2 до Державної податкової
інспекції у Заводському районі м.
Миколаєва Миколаївської області
Державної податкової служби про
скасування податкових
повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2013 року фізична
особа-підприємець (далі ФОП) ОСОБА_2
звернувся до суду з адміністративними
позовами до Державної податкової
інспекції у Заводському районі м.
Миколаєва Миколаївської області
Державної податкової служби (в
теперішній час Державна податкова
інспекція у Заводському районі м.
Миколаєва Головного управління
Міндоходів у Миколаївській області
(далі ДПІ у Заводському районі м.
Миколаєва) про:

- скасування податкових
повідомлень-рішень від 29 березня 2013
року № та від 12 червня 2013 року
№, якими позивачу визначені
податкові зобов'язання з податку на
доходи фізичних осіб;

- скасування податкових
повідомлень-рішень від 29 березня 2013
року № і від 12 червня 2013 року
№, якими позивачу визначені
податкові зобов'язання з податку на
додану вартість (далі ПДВ).

Справи з цими позовами були об'єднані в
одне провадження.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач
зазначив, що під час його перевірки ДПІ
зробила безпідставний висновок про
перевищення в 2010 року загального
обсягу виручки понад 500 000 грн., оскільки
зарахувала до виручки суми коштів, які
він отримував для подальшої передачі
сторонам агентських договорів.
Наголошує на тому, що ці кошти не є
виручкою у розумінні Указу Президента
України "Про спрощену систему
оподаткування, обліку та звітності
суб'єктів малого підприємництва", а
тому і не повинні враховуватись при
обчисленні розміру виручки.

Відповідач позов не визнав, вказуючи,
що перевіркою позивача встановлено
факт отримання ним в 2010 року виручки,
яка перевищує встановлений Указом
Президента України "Про спрощену
систему оподаткування, обліку та
звітності суб'єктів малого
підприємництва" ліміт у 500 000 грн. на 77 668,
08 грн., у зв'язку з чим, позивач повинен
був у наступному звітному періоді
перейти на загальну систему
оподаткування та сплатити відповідні
податки.

Постановою Миколаївського окружного
адміністративного суду від 04 листопада
2013 року адміністративний позов ФОП
ОСОБА_2 задоволено.

Скасовано податкові
повідомлення-рішення від 29 березня 2013
року № та №, від 12 червня 2013
року № та №, прийняті ДПІ у
Заводському районі м. Миколаєва
Головного управління Міндоходів у
Миколаївській області.

В апеляційній скарзі ДПІ у Заводському
районі м. Миколаєва ставиться питання
про скасування судового рішення в
зв'язку з тим, що висновки суду не
відповідають обставинам справи.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши доповідача, доводи
апеляційної скарги ДПІ у Заводському
районі м. Миколаєва, перевіривши
законність і обґрунтованість судового
рішення в межах позовних вимог і
доводів апеляційної скарги, судова
колегія вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлені
наступні обставини справи.

В лютому-березні 2013 року ДПІ провела
документальну позапланову невиїзну
перевірку позивача з питань дотримання
вимог податкового, валютного та іншого
законодавства за період з 1 січня 2010
року до 31 грудня 2012 року, результати
якої оформлені актом від 11 березня 2013
року №764/17-200/НОМЕР_2.

Як зазначено у висновку акту перевірки,
позивачем порушено:

- ст. 1, 5 Указу Президента України
"Про спрощену систему оподаткування,
обліку та звітності суб'єктів малого
підприємництва" та ст. 2 Закону України
"Про податок з доходів фізичних осіб",
що виявилось в тому, що з 01 січня 2011 року
позивач безпідставно перебував на
спрощеній системі оподаткування, тоді
як обсяг виручки від реалізації
продукції за період з 01 січня до 31
грудня 2010 року перевищив 500 000 грн.;

- ст. 4 Указу Президента України
"Про спрощену систему оподаткування,
обліку та звітності суб'єктів малого
підприємництва", п.8 Порядку видачі
Свідоцтва про сплату єдиного податку,
затвердженого наказом Державної
податкової адміністрації України 29
жовтня 1999 року №599, зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 02
листопада 1999 року за №752/4045, ч.6 ст. 128 ГК
України, що виявилось у неналежному
веденні обліку доходів та витрат за
період з 01 січня до 31 грудня 2010 року, а
саме не в повному обсязі внесені суми
отриманої виручки;

- п.177.2, п.177.4. ст. 177 ПК України, в
результаті чого занижено податок на
доходи фізичних осіб з 01 січня до 31
грудня 2010 року на суму 58 791 грн.;

- пп.2.3.1 п.2.3. ст. 2, п.3.1 ст. 3, пп.7.3.1 п.7.3
ст. 7, п. 9.4 ст. 9 Закону України "Про
податок на додану вартість", п. 183.10 ст.
183, ст. 185, п.187.1 ст. 187 ПК України,
внаслідок чого занижено ПДВ на
загальну суму 87 229 грн.

На підставі акту перевірки, ДПІ
прийняті
податкові-повідомлення-рішення:

- від 29 березня 2013 року №,
яким позивачу визначено грошове
зобов'язання з податку на доходи
фізичних осіб на суму 58 791 грн. та
застосовано штрафну (фінансову)
санкцію в розмірі 14 697, 75 грн.;

- від 12 червня 2013 року №, яким
позивачу визначено грошове
зобов'язання з податку на доходи
фізичних осіб на суму 17 230, 61 грн. та
застосовано штрафну (фінансову)
санкцію в розмірі 1 565, 10 грн.;

- від 29 березня 2013 року №,
яким позивачу визначено грошове
зобов'язання з ПДВ на суму 87 299 грн. та
застосовано штрафну (фінансову)
санкцію в розмірі 14 694, 50 грн.;

- від 12 червня 2013 року №, яким
позивачу визначено грошове
зобов'язання з ПДВ на суму 18 652, 72 грн. та
застосовано штрафну (фінансову)
санкцію в розмірі 5 078, 40 грн.

Як слідує з акту перевірки та
заперечень ДПІ, обставиною, з якою
відповідач пов'язує наявність підстав
для нарахування позивачу податків і
застосування штрафів, є перевищення
ним в 2010 року граничного обсягу
виручки, передбаченого ст. 1 Указу
Президента України "Про спрощену
систему оподаткування, обліку та
звітності суб'єктів малого
підприємництва", у зв'язку із чим, на
думку ДПІ, позивач повинен був перейти
на загальну систему оподаткування і
сплатити податок на доходи фізичних
осіб і ПДВ.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції
виходив з того, що відповідачем не
враховано, що отримання суб'єктом
спрощеної системі оподаткування,
коштів, які не призначаються для оплати
його продукції (послуг), не є виручкою в
розумінні Указу Президента України
"Про спрощену систему оподаткування,
обліку та звітності суб'єктів малого
підприємництва", у зв'язку з чим,
відповідач безпідставно відніс до
виручки позивача зайві суми, що, в свою
чергу, призвело до необґрунтованого
прийняття оскаржуваних рішень.

Судова колегія вважає ці висновки суду
першої інстанції правильними і такими,
що відповідають вимогам ст.ст. 2, 7, 10, 11,
70, 71, 72 КАС України, ст. 1 Указу
Президента України "Про спрощену
систему оподаткування, обліку та
звітності суб'єктів малого
підприємництва".

В апеляційній скарзі ДПІ у Заводському
районі м. Миколаєва вказується, що у 2010
році позивачем отримано виручку, яка
перевищує ліміт у 500 000 грн. на 77 668, 08
грн., а тому позивач повинен був у
наступному звітному періоді перейти на
загальну систему оподаткування та
сплатити відповідні податки.

Судова колегія не приймає до уваги ці
доводи апелянта, виходячи з наступного.

Згідно з ст. 1 Указу Президента України
"Про спрощену систему оподаткування,
обліку та звітності суб'єктів малого
підприємництва" встановлюється, що
спрощена система оподаткування, обліку
та звітності запроваджується для таких
суб'єктів малого підприємництва:
фізичних осіб, які здійснюють
підприємницьку діяльність без
створення юридичної особи і у трудових
відносинах з якими, включаючи членів їх
сімей, протягом року перебуває не
більше 10 осіб та обсяг виручки яких від
реалізації продукції (товарів, робіт,
послуг) за рік не перевищує 500 тис. грн.

Виручкою від реалізації продукції
(товарів, робіт, послуг) вважається
сума, фактично отримана суб'єктом
підприємницької діяльності на
розрахунковий рахунок або (та) в касу за
здійснення операцій з продажу
продукції (товарів, робіт, послуг).

Як вбачається з матеріалів справи,
позивачем у вересні 2009 року та лютому
2010 року були укладені агентські
договори із фізичними
особами-підприємцями ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7 (т. 1 а.с.44-47, 223-225), за
якими, позивач за винагороду надавав
вищезазначеним фізичним
особам-підприємцям послуги із
організації перевезення вантажів від
власного імені але за рахунок фізичних
осіб-підприємців, або від імені і за їх
рахунок та послуги із укладення
договорів на перевезення вантажів від
свого імені але за рахунок фізичних
осіб-підприємців.

Як зазначено в п.1.3. цих договорів, за
правочином, який укладений позивачем
із третьою особою, права та обов'язки
виникають у фізичних осіб-підприємців.

Згідно з п.2.1. договорів, розмір
винагороди позивача складає 2 900 грн.

Так, на виконання агентських договорів,
01 жовтня 2009 року позивач уклав із
ТОВ "Бестгроссер" договір на
перевезення вантажів автомобільним
транспортом, згідно якого позивач
надавав контрагенту послуги із
перевезення, і з урахуванням умов
агентських договорів, права та
обов'язки перевізника виникли не у
позивача, а у фізичних осіб-підприємців
(т. 1. а.с.141-144).

Цей факт підтверджується звітом агента
(позивача) за період з 01 жовтня 2009 року
до 31 січня 2010 року, згідно якого
винагорода позивача склала 116 000 грн., а
286 800 грн. були перераховані ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 (т. 1 а.с.145-147).

Таким чином, суму 286 800, 11 грн. позивач
отримав не як оплату за надані послуги,
а передав фізичним особам-підприємцям,
як оплату за здійснені ними
перевезення і, тому, ця сума
безпідставно було визначена
податковим органом як виручка
позивача, що вірно встановлено судом
першої інстанції.

За таких обставин, судова колегія
погоджується з необхідністю повного
задоволення позовних вимог.

Враховуючи все вищевикладене, судова
колегія вважає, що суд першої інстанції
порушень матеріального і
процесуального права при вирішенні
справи не допустив, а наведені в скарзі
доводи правильність висновків суду не
спростовують, відповідно, апеляційна
скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 195, 196; п.1 ч.1 ст. 198; ст. 200;
п.1 ч.1 ст. 205; ст. 206; ч.5 ст. 254 КАС України,
судова колегія, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Заводському
районі м. Миколаєва Головного
управління Міндоходів у Миколаївській
області залишити без задоволення, а
постанову Миколаївського окружного
адміністративного суду від 04 листопада
2013 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили негайно після її
проголошення, але може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
Адміністративного Суду України
протягом двадцяти днів з дня складання
судового рішення в повному обсязі.

Повний текст судового рішення
виготовлений 14 лютого 2014 року.

Головуючий:

Суддя:

Суддя: