Справа № 2а-1670/7440/12
Суддя: Кошіль В.В.
Дата ухвалення: 2014-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 лютого 2014 року
м. Київ К/800/18464/13

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Головуючого
Кошіля В.В.

Суддів
Борисенко І.В.

Моторного О.А.

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу
Кременчуцької об'єднаної державної
податкової інспекції Полтавської
області Державної податкової служби

на ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 13.03.2013

та постанову Полтавського окружного
адміністративного суду від 16.01.2013

у справі № 2а-1670/7440/12

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Клуб спортивних
єдиноборств «Легіон»

до Кременчуцької об'єднаної державної
податкової інспекції Полтавської
області Державної податкової служби

про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Клуб спортивних
єдиноборств «Легіон» звернулось до
суду з позовом про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень
Кременчуцької об'єднаної державної
податкової інспекції Полтавської
області Державної податкової служби
від 15.11.2012 № /1735, № /1736.

Постановою Полтавського окружного
адміністративного суду від 16.01.2013, яка
залишена без змін ухвалою Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 13.03.2013, позов задоволено; визнано
протиправними та скасовано спірні
податкові повідомлення-рішення, з
підстав обґрунтованості позовних
вимог.

В касаційній скарзі відповідач просить
скасувати рішення судів першої та
апеляційної інстанцій; прийняти нове
рішення про відмову в задоволенні
позовних вимог, посилаючись на
порушення судами норм матеріального та
процесуального права.

Перевіривши правильність застосування
судами попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
приходить до висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню, з
огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що за результатами
проведеної позапланової виїзної
документальної перевірки ТОВ «Клуб
спортивних єдиноборств «Легіон» з
питань дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за
період з 01.07.2009 по 30.06.2012, у зв'язку з
прийняттям рішення про припинення
юридичної особи, складено акт №
4554/22-209/23561646 від 01.11.2012, в якому
зафіксовано порушення: пп. 14.1.27, п. 14.1 ст.
14, пп. 135.5.4 п. 135.5 ст. 135, п. 138.2 ст. 138, пп.
139.1.9, пп. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу
України та пп. 4.1.6 п. 4.1 ст. 4, п. 5.1, пп. 5.3.9
п. 5.3 ст. 5, пп. 11.2.1 п. 11.2 ст. 11 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств», в результаті чого
занижено податок на прибуток в періоді,
що перевірявся, на загальну суму 254 215
грн.; пп. 14.1.201 п. 14.1 ст. 14, п. 185.1 ст. 185, п.
198.3 ст. 198, п. 201.1, п. 201.4, п. 201.6, п. 201.7 ст. 201
Податкового кодексу України та п. 1.4 ст.
1, пп. 3.1.1 п. 3.1 ст. 3, пп. 7.2.6 п. 7.2 пп. 7.3.1 п. 7.3
пп. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про
податок на додану вартість», в
результаті чого занижено податок на
додану вартість в розмірі 195 916 грн.

На підставі результатів вказаної
перевірки, 15.11.2012 відповідачем прийняті
податкові повідомлення-рішення:

- № /1735 про визначення
грошового зобов'язання з податку на
прибуток в розмірі 293 029,75 грн., в т.ч.: 254
215 грн. основного платежу та 38 814,75 грн.
штрафних (фінансових) санкцій;

- № /1736 про визначення суми
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість в розмірі 242 433,50 грн., в
т.ч.: 195 916 грн. основного платежу та 46 517,50
грн. штрафних (фінансових) санкцій.

Матеріалами справи встановлено, що
31.09.2010 між ТОВ «Клуб спортивних
єдиноборств «Легіон» (рекламодавець)
та ПП «Кремнафтагазтрейд» (рекламіст)
укладено договір про надання рекламних
послуг № 03/10-р, за умовами якого
рекламіст зобов'язується надати
рекламодавцю рекламні послуги, а
рекламодавець зобов'язується прийняти
надані рекламні послуги та оплатити їх
вартість за умовами вказаного
договору.

15.12.2010 між ТОВ «Клуб спортивних
єдиноборств «Легіон» (рекламодавець)
та ТОВ «Монолітбудкомплект»
(рекламіст) укладено договір про
надання рекламних послуг № 01/11-р, за
умовами якого рекламіст зобов'язується
надати рекламодавцю рекламні послуги,
а рекламодавець зобов'язується
прийняти надані рекламні послуги та
оплатити їх вартість на умовах
вказаного договору.

30.09.2011 між ТОВ «Клуб спортивних
єдиноборств «Легіон» (рекламодавець)
та ТОВ «Монолітбудкомплект»
(рекламіст) укладено договір про
надання рекламних послуг № 03/11-р, за
умовами якого рекламіст зобов'язується
надати рекламодавцю рекламні послуги,
а рекламодавець зобов'язується
прийняти надані рекламні послуги та
оплатити їх вартість на умовах
вказаного договору.

Факт виконання умов вказаних договорів
судами обох інстанцій встановлено з
підтвердженням матеріалів справи, а
саме: актами приймання-передачі
виконаних робіт, податковими
накладними, рахунками-фактури,
платіжними дорученнями.

Також позивачем у ПП
«Кремнафтагазтрейд» та ТОВ
«Монолітбудкомплект» придбано
спортивні товари.

За результатами здійснення вказаних
господарських операцій були складені
рахунки, податкові та видаткові
накладні, рахунки-фактури, платіжні
доручення.

Донараховуючи грошові зобов'язання
спірними податковими
повідомленнями-рішеннями податковий
орган виходив з того, що неможливо
провести зустрічну звірку ТОВ
«Монолітбудкомплект» та порушення
податкового законодавства, допущені ПП
«Кремнафтагазтрейд».

Задовольняючи позовні вимоги, суди
попередніх інстанцій виходили з того,
що позивачем правомірно, на підставі
належним чином оформлених первинних
бухгалтерських документів, сформовано
податковий кредит з податку на додану
вартість та валові доходи і витрати по
господарським операціям з
контрагентами ТОВ
«Монолітбудкомплект» та ПП
«Кремнафтагазтрейд» в спірному
періоді.

Суд касаційної інстанції погоджується
з таким висновком судів попередніх
інстанцій, з огляду на наступне.

Відповідно до п. 1.7 ст. 1 Закону України
«Про податок на додану вартість»
податковий кредит - сума, на яку платник
податку має право зменшити податкове
зобов'язання звітного періоду,
визначена згідно з цим Законом.

Згідно з пп. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 зазначеного
Закону податковий кредит звітного
періоду визначається виходячи із
договірної (контрактної) вартості
товарів (послуг), але не вище рівня
звичайних цін, у разі якщо договірна
ціна на такі товари (послуги)
відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 81 цього Закону, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій в
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання у виробництві
та/або поставці товарів (послуг) для
оподатковуваних операцій у межах
господарської діяльності платника
податку.

Не підлягають включенню до складу
податкового кредиту суми сплаченого
(нарахованого) податку у зв'язку з
придбанням товарів (послуг), не
підтверджені податковими накладними
чи митними деклараціями (іншими
подібними документами згідно з
підпунктом 7.2.6 цього пункту). У разі
коли на момент перевірки платника
податку органом державної податкової
служби суми податку, попередньо
включені до складу податкового
кредиту, залишаються не підтвердженими
зазначеними цим підпунктом
документами, платник податку несе
відповідальність у вигляді фінансових
санкцій, установлених законодавством,
нарахованих на суму податкового
кредиту, не підтверджену зазначеними
цим підпунктом документами (пп. 7.4.5 п. 7.4
ст. 7 Закону України «Про податок на
додану вартість»).

Згідно з пп. 7.2.6 п. 7.2 ст. 7 цього Закону
податкова накладна видається
платником податку, який поставляє
товари (послуги), на вимогу їх
отримувача, та є підставою для
нарахування податкового кредиту.

Відповідно до пп. 7.5.1 п. 7.5 ст. 7
зазначеного Закону датою виникнення
права платника податку на податковий
кредит вважається: дата здійснення
першої з подій: або дата списання
коштів з банківського рахунку платника
податку в оплату товарів (робіт,
послуг), дата виписки відповідного
рахунку (товарного чека) - в разі
розрахунків з використанням кредитних
дебетових карток або комерційних
чеків; або дата отримання податкової
накладної, що засвідчує факт придбання
платником податку товарів (робіт,
послуг).

Вказані норми Закону України «Про
податок на додану вартість»
кореспондуються з нормами Податкового
кодексу України, який набрав чинності з
01.01.2011.

Відповідно до пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 4
Податкового кодексу України
податковий кредит - сума, на яку платник
податку на додану вартість має право
зменшити податкове зобов'язання
звітного (податкового) періоду,
визначена згідно з розділом V цього
Кодексу.

Право на віднесення сум податку до
податкового кредиту виникає у разі
здійснення операцій з придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг (пп. «а» п. 198.1 ст. 198 ПК
України).

Згідно з п. 198.2 ст. 198 Податкового
кодексу України датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Пунктом 198.3 ст. 198 цього Кодексу
встановлено, що податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку;
придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Не відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними або оформлені з порушенням
вимог чи не підтверджені митними
деклараціями (іншими подібними
документами згідно з п. 201.11 ст. 201 цього
Кодексу). У разі, якщо на момент
перевірки платника податку органом
державної податкової служби суми
податку, які попередньо віднесені до
податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
пунктом документами, платник податку
несе відповідальність відповідно до
закону (пп. 198.6 ст. 198 ПК України).

Відповідно до п. 201.1 ст. 201 зазначеного
Кодексу платник податку зобов'язаний
надати покупцю (отримувачу) на його
вимогу підписану уповноваженою
платником особою та скріплену печаткою
податкову накладну, в якій
зазначаються обов'язкові реквізити.

Приписами пункту 201.4 ст. 201 Податкового
кодексу України визначено, що
податкова накладна виписується у двох
примірниках у день виникнення
податкових зобов'язань продавця.
Оригінал податкової накладної
видається покупцю, копія залишається у
продавця товарів/послуг.

З огляду на викладені норми Закону
України «Про податок на додану
вартість» та Податкового кодексу
України можна дійти висновку про
існування декількох підстав для
формування податкового кредиту, а саме:
наявність у платника податку - покупця
належно оформлених податкових
накладних, фактична сплата грошових
коштів контрагентам, в сумі визначеній
в податкових накладних, а також
фактичне виконання господарських
операцій, за наслідками яких у платника
податку на додану вартість виникає
право на податковий кредит, що в даному
випадку судами обох інстанцій
встановлено з підтвердженням
матеріалів справи.

Щодо визначення позивачеві зобов'язань
з податку на прибуток, слід зазначити
наступне.

Згідно з п. 135.1 ст. 135 Податкового
кодексу України доходи, що
враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування, включаються до доходів
звітного періоду за датою, визначеною
відповідно до статті 137, на підставі
документів, зазначених у пункті 135.2
цієї статті, та складаються з: доходу
від операційної діяльності, який
визначається відповідно до пункту 135.4
цієї статті; інших доходів, які
визначаються відповідно до пункту 135.5
цієї статті, за винятком доходів,
визначених у пункті 135.3 цієї статті та у
статті 136 цього Кодексу.

Відповідно до пп. 135.5.4 п. 135.5 ст. 135 ПК
України інші доходи включають:
вартість товарів, робіт, послуг,
безоплатно отриманих платником
податку у звітному періоді, визначена
на рівні не нижче звичайної ціни, суми
безповоротної фінансової допомоги,
отриманої платником податку у звітному
податковому періоді, безнадійної
кредиторської заборгованості, крім
випадків, коли операції з
надання/отримання безповоротної
фінансової допомоги проводяться між
платником податку та його
відокремленими підрозділами, які не
мають статусу юридичної особи.

Як встановлено в судовому порядку,
позивачем не було отримано інших
доходів в розумінні пп. 135.5.4 п. 135.5 ст. 135
Податкового кодексу України в спірному
періоді за господарськими операціями з
ПП «Кремнафтагазтрейд» та ТОВ
«Монолітбудкомплект».

Відповідно до п. 5.1 ст. 5 Закону України
«Про оподаткування прибутку
підприємств» валові витрати
виробництва та обігу - сума будь-яких
витрат платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних як компенсація
вартості товарів (робіт, послуг), які
придбаваються (виготовляються) таким
платником податку для їх подальшого
використання у власній господарській
діяльності.

Згідно з пп. 5.2.1 п. 5.2 ст. 5 цього Закону до
складу валових витрат включаються суми
будь-яких витрат, сплачених
(нарахованих) протягом звітного
періоду у зв'язку з підготовкою,
організацією, веденням виробництва,
продажем продукції (робіт, послуг) і
охороною праці, у тому числі витрати з
придбання електричної енергії
(включаючи реактивну), з урахуванням
обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7
цієї статті.

Датою збільшення валових витрат
виробництва (обігу) вважається дата,
яка припадає на податковий період,
протягом якого відбувається будь-яка з
подій, що сталася раніше: або дата
списання коштів з банківських рахунків
платника податку на оплату товарів
(робіт, послуг), а в разі їх придбання за
готівку - день їх видачі з каси платника
податку; або дата оприбуткування
платником податку товарів, а для робіт
(послуг) - дата фактичного отримання
платником податку результатів робіт
(послуг) (пп. 11.2.1 п. 11.2 ст. 11 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств»).

Згідно з абз. 4 пп. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 цього
Закону не належать до складу валових
витрат будь-які витрати, не
підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення податкового обліку.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» бухгалтерський
облік є обов'язковим видом обліку, який
ведеться підприємством. Фінансова,
податкова, статистична та інші види
звітності, що використовують грошовий
вимірник, ґрунтуються на даних
бухгалтерського обліку.

Частиною 1 ст. 9 цього Закону
встановлено, що підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення.

Згідно з пп. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14 Податкового
кодексу України витрати - сума
будь-яких витрат платника податку у
грошовій, матеріальній або
нематеріальній формах, здійснюваних
для провадження господарської
діяльності платника податку, в
результаті яких відбувається
зменшення економічних вигод у вигляді
вибуття активів або збільшення
зобов'язань, внаслідок чого
відбувається зменшення власного
капіталу (крім змін капіталу за рахунок
його вилучення або розподілу
власником).

Відповідно до п. 138.2 ст. 138 ПК України
витрати, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

Не включаються до складу витрат:
витрати, не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку (пп. 139.1.9
п. 139.1 ст. 139 ПК України).

Таким чином, за встановлення в судовому
порядку фактичного здійснення
господарських операцій між позивачем
та контрагентами: ТОВ
«Монолітбудкомплект» та ПП
«Кремнафтагазтрейд», що підтверджено
належним чином оформленими первинними
документами бухгалтерського та
податкового обліку є правомірним
формування позивачем податкового
кредиту та віднесення відповідних сум
до складу валових витрат у спірному
періоді за результатами господарських
операцій з вказаними контрагентами.

Враховуючи викладене, відсутність
порушень норм матеріального та
процесуального права, висновок судів
першої та апеляційної інстанцій про
задоволення позовних вимог є вірним, а
касаційна скарга відповідача -
необґрунтованою та такою, що не
підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 2201, 223, 224, 230, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Кременчуцької
об'єднаної державної податкової
інспекції Полтавської області
Державної податкової служби відхилити.

Ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 13.03.2013 та
постанову Полтавського окружного
адміністративного суду від 16.01.2013
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
постановлення та може бути переглянута
Верховним Судом України у випадках,
встановлених Кодексом
адміністративного судочинства
України.

Головуючий В.В. Кошіль Судді І.В.
Борисенко О.А. Моторний