Справа № 2а-4708/12/0170/2
Суддя: Яковлєв С.В.
Дата ухвалення: 2014-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
ПОСТАНОВА

Іменем України

13 березня 2014 року 12:55 Справа №2а-4708/12/0170/2

Окружний адміністративний суд
Автономної Республіки Крим у складі
головуючого судді Яковлєва С.В.,

при секретарі Баценко А.О.

розглянув у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу

за позовом Сімферопольського
міжрайонного прокурора з нагляду за
додержанням законів у
природоохоронній сфері

до Гаспринської селищної ради

Управління Держземагенства в
м.Ялта АРК

треті особи, які не заявляють
самостійних вимог на предмет спору, на
стороні позивача Республіканський
комітет АР Крим з охорони
навколишнього природного середовища,
Ялтинський гірсько-лісовий
заповідник ,

третя особи, які не заявляють
самостійних вимог на предмет спору, на
стороні відповідача ОСОБА_3

про визнання незаконним та
скасування рішення , спонукання до
виконання певних дій.

за участю
представників:

від позивача - Блохіна - представник,
посвідчення № 015162 від 12.02.2013 р.

від відповідачів : 1) не з'явився

2) не з'явився

від третіх осіб: 1) не з'явився

2) Мандзик Н.В. - пред-к,
дов. №08/2 від 15.04.2013р.

3) Яшина Л.О. - пред-к,
дов. від 24.05.2012р.

За участю експерта - Глибіна Г.М. -
паспорт НОМЕР_1.

Суть спору: Сімферопольський
міжрайонний природоохоронний прокурор
(далі Прокурор), діючи в інтересах
держави в особі Республіканського
комітету АР Крим з охорони
навколишнього природного середовища
(далі Комітет ), звернувся до Окружного
адміністративного суду АР Крим з
адміністративним позовом до
Гаспринської селищної ради м. Ялти (
далі відповідач) , Управління
Держкомзему у м. Ялта АР Крим (далі
Держкомзем), в якому просив визнати
незаконним та скасувати рішення 12
сесії 5 скликання Гаспринської
селищної ради м. Ялта № 56 від 15.03.2007 р.
«Про затвердження проекту землеустрою
і передачі у власність земельної
ділянки гр. ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1»,
зобов'язати Управління Держкомзему у м.
Ялта АР Крим вжити дії щодо скасування
реєстрації запису про державну
реєстрацію документа що посвідчує
право на земельну ділянку - на право
власності на земельну ділянку серії ЯД
№591152, який зареєстровано в Книзі
записів реєстрації державних актів на
право власності на землю та на право
постійного користування землею,
договорів оренди землі за №6.
Вимоги мотивовані тим, що земельна
ділянка, яка надана ОСОБА_3,
знаходиться в межах Ялтинського
гірсько-лісового заповідника,
відповідачем порушений порядок
розпорядження землями
природно-заповідного фонду.

Ухвалою суду від 14.05.2012 р. закінчено
підготовче провадження і призначено
справу до судового розгляду, залучено
до участі у справі в якості третьої
особи, яка не заявляє самостійних вимог
на предмет спору, на стороні
відповідачів, ОСОБА_3 ( далі ОСОБА_3.).

У судових засіданнях представники
Прокурора, Комітету наполягали на
задоволенні позову, представники
відповідача та ОСОБА_3 надали
заперечення на позов, в яких
зазначили,що відсутні підстави для
задоволення позовних вимог.

Ухвалою Окружного
адміністративного суду Автономної
Республіки Крим від 28.05.2012 р. залучено
до участі у справі в якості третьої
особи, яка не заявляє самостійних вимог
на предмет спору, на стороні позивача,
Ялтинський гірсько-лісовий природний
заповідник ( далі Заповідник).

Розгляд справи неодноразово
зупинявся у зв'язку з призначенням
судової експертизи.

Матеріали справи повертались без
експертного висновку з причин
ненадання учасниками процесу
витребуваних експертною установою
документів.

Відповідно до ст.55 КАС України
ухвалою від 10.10.2013р. проведено заміну
відповідача Управління Держкомзему у
м. Ялта АР Крим на належного
Управління Держземагентства у м.Ялта (
далі Держземагенство).

Ухвалами суду від 13.01.2014 року
призначено по справі судову геодезичну
експертизу та зупинено провадження по
справі до отримання висновку експерта.

На адресу Окружного
адміністративного суду АР Крим 10.02.2014 р.
від Товариства з обмеженою
відповідальністю "Інститут екології
землевпорядкування та проектування"
«ТОВ ЕКОЗЕМПРОЕКТ» надійшли матеріали
справи та експертний висновок № 18 від
07.02.2014 р. Провадження по справі було
поновлено.

За клопотанням представника
ОСОБА_3 провадження по справі
відкладалось, зупинялось для виклику
експертів.

У судове засідання 13.03.2014р.
відповідачі, Заповідник , явку своїх
представників не забезпечили, про
день та час його проведення були
сповіщені належним чином, клопотань
про відкладення не надали.
Представники Прокурора, Комітету,
ОСОБА_3 вважали можливим продовжити
розгляд справи на підставі наданих
до неї документів.

Суд , керуючись ст. 128 КАС України
, ухвалив продовжити розгляд справи на
підставі залучених до неї документів.

Представник Прокурора у
судовому засіданні 13.03.2014р.
наполягав на задоволенні позову та
заявив клопотання про заміну
первинного позивача на
Сімферопольського міжрайонного
прокурора з нагляду за додержанням
законів у природоохоронній сфері.

Відповідно до ст.52, 53 КАС України
ухвалою суду від 13.03.2014 р. допущено
заміну первинного позивача на
Сімферопольського міжрайонного
прокурора з нагляду за додержанням
законів у природоохоронній сфері,
залучено у якості третьої особи, яка
не заявляє самостійних вимог на
предмет спору, на стороні позивача
Республіканський комітет АР Крим з
охорони навколишнього природного
середовища.

Розглянувши матеріали справи,
дослідивши надані докази, заслухавши
представників учасників процесу,
експертів, суд

ВСТАНОВИВ:

Відповідач на 12 сесії 5
скликання 15.03.2007 р. прийняв рішення
№ 56 «Про затвердження проекту
землеустрію та надання у власність
земельної ділянки гр.ОСОБА_3 за
адресою: АДРЕСА_1» , відповідно до
якого затвердив проект землеустрію
по відведенню земельної ділянки
ОСОБА_3 для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд
(присадибної ділянки) за адресою:
АДРЕСА_1 ( далі земельна ділянка),
передав ОСОБА_3 у власність земельну
ділянку.

Ст. 19 Конституції України
зобов'язує орган влади діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно зі ст. 14 Конституції
України земля є основним національним
багатством, що знаходиться під
особливою охороною держави. Право на
землю набувається і реалізується
громадянами і суб'єктами господарської
діяльності (юридичними і фізичними
особами) виключно відповідно до закону.

На час розгляду спору порядок
регулювання земельних відносин
встановлений у Земельному кодексі
України ( далі ЗК України).

Серед передбачених ст. 12 ЗК
України повноважень сільських,
селищних , міських рад в галузі
земельних відносин є передача
земельних ділянок комунальній
власності у власність громадянам та
юридичним особам , надання їх у
користування відповідно до вимог
цього кодексу.

У ст. 18 ЗК України визначено, що до
земель України належать усі землі в
межах її території, в тому числі
острови та землі, зайняті водними
об'єктами, які за основним цільовим
призначенням поділяються на категорії.
Категорії земель України мають
особливий правовий режим.

Відповідно до ст. 19 ЗК України
землі України за основним цільовим
призначенням поділяються на такі
категорії: землі
сільськогосподарського призначення;
землі житлової та громадської
забудови; землі природно-заповідного
та іншого природоохоронного
призначення; землі оздоровчого
призначення; землі рекреаційного
призначення; землі
історико-культурного призначення;
землі лісогосподарського призначення;
землі водного фонду; землі
промисловості, транспорту, зв'язку,
енергетики, оборони та іншого
призначення.

Землі природно-заповідного фонду
- це ділянки суші і водного простору з
природними комплексами та об'єктами, що
мають особливу природоохоронну,
екологічну, наукову, естетичну,
рекреаційну та іншу цінність, яким
відповідно до закону надано статус
територій та об'єктів
природно-заповідного фонду (ст. 43 ЗК
України).

Відповідно до ст.44 ЗК України до
земель природно-заповідного фонду
включаються природні території та
об'єкти (природні заповідники,
національні природні парки, біосферні
заповідники, регіональні ландшафтні
парки, заказники, пам'ятки природи,
заповідні урочища), а також штучно
створені об'єкти (ботанічні сади,
дендрологічні парки, зоологічні парки,
парки-пам'ятки садово-паркового
мистецтва).

У ст.150 ЗК України визначено, що до
особливо цінних земель відносяться: ,
зокрема, землі природно-заповідного
фонду; землі історико-культурного
призначення. Вилучення особливо цінних
земель для несільськогосподарських
потреб не допускається, за винятком
випадків, визначених частиною другою
цієї статті, згідно з якою земельні
ділянки особливо цінних земель, що
перебувають у державній або
комунальній власності, можуть
вилучатися (викуплятися) для
будівництва об'єктів
загальнодержавного значення, доріг,
ліній електропередачі та зв'язку,
трубопроводів, осушувальних і
зрошувальних каналів, геодезичних
пунктів, житла, об'єктів
соціально-культурного призначення,
нафтових і газових свердловин та
виробничих споруд, пов'язаних з їх
експлуатацією, за постановою Кабінету
Міністрів України або за рішенням
відповідної місцевої ради, якщо
питання про вилучення (викуп) земельної
ділянки погоджується Верховною Радою
України. Погодження матеріалів
вилучення (викупу) земельних ділянок
особливо цінних земель, що перебувають
у власності громадян і юридичних осіб,
провадиться Верховною Радою України за
поданням Верховної Ради Автономної
Республіки Крим, обласної, Київської і
Севастопольської міських рад.

Громадяни та юридичні особи
набувають права власності та права
користування земельними ділянками із
земель державної або комунальної
власності за рішенням органів
виконавчої влади або органів місцевого
самоврядування в межах їх повноважень,
визначених цим Кодексом. Набуття права
на землю громадянами та юридичними
особами здійснюється шляхом передачі
земельних ділянок у власність або
надання їх у користування. Безоплатна
передача земельних ділянок у власність
громадян провадиться в тому числі у
разі одержання земельних ділянок із
земель державної і комунальної
власності в межах норм безоплатної
приватизації, визначених цим Кодексом (
ст. 116 ЗК України, в редакції ,яка діяла
на час прийняття рішення
відповідачем).

Порядок безоплатної
приватизації земельних ділянок
громадянами був визначений у ст.118 ЗК
України ( редакції, яка діяла на час
прийняття рішення) , відповідно до
якого громадянин, , зацікавлені в
одержанні безоплатно у власність
земельної ділянки із земель державної
або комунальної власності для ведення
фермерського господарства, ведення
особистого селянського господарства,
ведення садівництва, будівництва і
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд
(присадибна ділянка), індивідуального
дачного будівництва, будівництва
індивідуальних гаражів у межах норм
безоплатної приватизації, подавали
заяву до відповідної районної,
Київської чи Севастопольської міської
державної адміністрації або сільської,
селищної, міської ради за
місцезнаходженням земельної ділянки. У
заяві зазначались бажані розміри та
мета її використання. Відповідна
місцева державна адміністрація або
сільська, селищна, міська рада
розглядала заяву, а при передачі
земельної ділянки фермерському
господарству - також висновки
конкурсної комісії, і в разі згоди на
передачу земельної ділянки у власність
надавала дозвіл на розробку проекту її
відведення. Проект відведення
земельної ділянки розроблявся за
замовленням громадян організаціями,
які мали відповідні дозволи (ліцензії)
на виконання цих видів робіт, у строки,
що обумовлюються угодою сторін. Проект
відведення земельної ділянки
погоджувався з органом по земельних
ресурсах, природоохоронним і
санітарно-епідеміологічним органами,
органами архітектури і охорони
культурної спадщини та подавався на
розгляд відповідних місцевої
державної адміністрації або органу
місцевого самоврядування.

Згідно з п. 12 Перехідних положень ЗК
України (в редакції, яка діяла на час
прийняття відповідачем рішення) до
розмежування земель державної та
комунальної власності повноваження
щодо розпорядження землями (крім
земель, переданих у приватну власність,
та земель, зазначених в абзаці третьому
цього пункту) в межах населених пунктів
здійснюють відповідні сільські,
селищні, міські ради, а за межами
населених пунктів - відповідні органи
виконавчої влади.

Ст. 140 Конституції України
визначає, що місцеве самоврядування є
правом територіальної громади -
мешканців села, селища, міста -
самостійно вирішувати питання
місцевого значення в рамках
Конституції і законів України. Місцеве
самоврядування здійснюється
територіальною громадою у порядку,
встановленому законом, як
безпосередньо, так і через органи
місцевого самоврядування: сільські,
селищні, міські ради і їх органи.

Порядок обрання органів місцевого
самоврядування, їх функціонування та
повноваження передбачено в Законі
України «Про місцеве самоврядування в
Україні».

Відповідно до Закону України «Про
місцеве самоврядування в Україні»
сільські, селищні, міські ради є
органами місцевого самоврядування, які
представляють відповідні
територіальні громади і здійснюють від
їх імені та у їх інтересах функції і
повноваження місцевого
самоврядування, визначені
Конституцією України, іншими законами
(ст. 10 Закону).

Ст. 46 Закону України «Про місцеве
самоврядування в Україні» встановлює,
що сільські, селищні, міські, районні в
місті, районні, обласні ради проводять
свою роботу сесійно. Рада в межах своїх
повноважень приймає нормативні й інші
акти у формі рішень, що доводяться до
відома населення. Акти органів та
посадових осіб місцевого
самоврядування з мотивів їхньої
невідповідності Конституції або
законам України визнаються
незаконними в судовому порядку (ст. 59
Закону).

Закон України «Про
природно-заповідний фонд України»
визначає правові основи організації,
охорони, ефективного використання
природно-заповідного фонду України,
відтворення його природних комплексів
та об'єктів. Природно-заповідний фонд
становлять ділянки суші і водного
простору, природні комплекси та об'єкти
яких мають особливу природоохоронну,
наукову, естетичну, рекреаційну та іншу
цінність і виділені з метою збереження
природної різноманітності ландшафтів,
генофонду тваринного і рослинного
світу, підтримання загального
екологічного балансу та забезпечення
фонового моніторингу навколишнього
природного середовища.

У ст.3 цього Закону вказано, що до
природно-заповідного фонду України
належать, зокрема, природні території
та об'єкти - природні заповідники,
біосферні заповідники, національні
природні парки, регіональні ландшафтні
парки, заказники, пам'ятки природи,
заповідні урочища.

Відповідно до ст. 7 Закону України
«Про природно-заповідний фонд
України»( в редакції , яка діяла на час
прийняття рішення відповідачем) землі
природно-заповідного фонду - це ділянки
суші і водного простору з природними
комплексами та об'єктами, що мають
особливу природоохоронну, екологічну,
наукову, естетичну, рекреаційну та іншу
цінність, яким відповідно до закону
надано статус територій та об'єктів
природно-заповідного фонду. На землях
природоохоронного забороняється
будь-яка діяльність, яка негативно
впливає або може негативно впливати на
стан природних та історико-культурних
комплексів та об'єктів чи перешкоджає
їх використанню за цільовим
призначенням.

У ст.15 Закону України «Про
природно-заповідний фонд України»( в
редакції , яка діяла на час прийняття
рішення відповідачем) вказано, що
природні заповідники -
природоохоронні, науково-дослідні
установи загальнодержавного значення,
що створюються з метою збереження в
природному стані типових або
унікальних для даної ландшафтної зони
природних комплексів з усією
сукупністю їх компонентів, вивчення
природних процесів і явищ, що
відбуваються в них, розробки наукових
засад охорони навколишнього
природного середовища, ефективного
використання природних ресурсів та
екологічної безпеки. Ділянки землі та
водного простору з усіма природними
ресурсами повністю вилучаються з
господарського використання і
надаються заповідникам у порядку,
встановленому цим Законом та іншими
актами законодавства України.

У ст.16 Закону України «Про
природно-заповідний фонд України»( в
редакції , яка діяла на час прийняття
рішення відповідачем) визначає вимоги
щодо охорони природних комплексів
та об'єктів природних заповідників та
встановлює ,що на території природних
заповідників забороняється будь-яка
господарська та інша діяльність, що
суперечить цільовому призначенню
заповідника, порушує природний
розвиток процесів та явищ або створює
загрозу шкідливого впливу на його
природні комплекси та об'єкти, в тому
числі, будівництво споруд, не
пов'язаних з діяльністю природних
заповідників.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 ,діючи
відповідно до вимог ЗК України,
вчинила заходи щодо розробки проекту
відведення земельної ділянки.

Копія зазначеного проекту залучена
до матеріалів справи.

У матеріалах цього проекту є
довідка Ялтинського
гірсько-лісового природного
заповідника №01-07/806 від 09.11.2005р., в
якій зазначено,що земельна ділянка
відповідно до ситуаційного плану та
відповідно до інвентаризації меж
ЯГЛПЗ знаходилась за межами
заповідника.

До матеріалів справи залучений
висновок № 18 судової
земельно-технічної експертизи від
07.02.2014р., проведення якої здійснювалось
відповідно до ухвали суду від 13.01.2014р.
У зазначеному висновку зафіксовано,
що земельна ділянка площею 0,0420 га,
проект по відведенню якої
затверджений рішенням 12 сесії 5
скликання Гаспринської селищної
ради № 56 від 15.03.2007 р. та надана у
власність ОСОБА_3., розташована в
межах Ялтинського гірсько-лісового
природного заповідника , визначених
відповідно до матеріалів лісоустрію
1987 р., та вказано , що зазначена вище
земельна ділянка розташована в межах
населеного пункту смт.Гаспра м.Ялта,
встановлених рішенням Верховної
ради АРКрим № 771-3/03 від 25.12.2003р.

Вивчивши наведені вище обставини ,
приймаючи до уваги ненадання
відповідачем доказів дотримання вимог
ст. 150 ЗК України при вирішенні
питання щодо фактичного вилучення
земельної ділянки з меж Ялтинського
гірсько-лісового природного
заповідника , наявність розробленого
ОСОБА_3 проекту відведення земельної
ділянки, до якого була залучена
довідка Ялтинського
гірсько-лісового природного
заповідника №01-07/806 від 09.11.2005р., суд
вважає,що існують підстави для
скасування рішення 12 сесії 5 скликання
Гаспринської селищної ради № 56 від
15.03.2007 р.

У ст.125 ЗК України встановлено,що право
власності та право постійного
користування на земельну ділянку
виникає після одержання її власником
або користувачем документа, що
посвідчує право власності чи право
постійного користування земельною
ділянкою, та його державної реєстрації.

Право власності на земельну ділянку і
право постійного користування
земельною ділянкою посвідчується
державними актами. Форми державних
актів затверджуються Кабінетом
Міністрів України (ст.126 ЗК України ).

На час звернення до суду діяла
Постанова КМУ № 1021 від 09.09.2009 р. , якою
затверджений Порядок ведення
Поземельної книги»(далі Порядок № 1021).
У п. 1 цього Порядку вказано , що він
визначає процедуру ведення за формою
згідно з додатком Поземельної книги -
документа, який є складовою частиною
державного реєстру земель, містить
відомості про земельну ділянку,
обмеження на використання земельної
ділянки, суб'єктів прав на земельну
ділянку та правовстановлюючі
документи, а також дані про нормативну
грошову оцінку земельної ділянки, її
цільове призначення, склад земельних
угідь. Поземельна книга є власністю
держави.

Відповідно до п. 3 Порядку №1021 облік
поземельних книг ведеться відповідно
до Інструкції про порядок обліку,
зберігання і використання документів,
справ, видань та інших матеріальних
носіїв інформації, які містять
конфіденційну інформацію, що є
власністю держави, затвердженої
постановою Кабінету Міністрів України
від 27 листопада 1998 р. N 1893.
Територіальний орган Держкомзему
забезпечує зберігання поземельних
книг з метою запобігання їх викраденню,
втраті, знищенню або пошкодженню.
Відповідальність за організацію
зберігання поземельних книг несе
керівник територіального органу
Держкомзему згідно із законодавством.
Поземельні книги зберігаються довічно.

Відомості із зазначенням дати
вносяться до розділів Поземельної
книги у паперовому вигляді посадовою
особою територіального органу
Держкомзему, яка має вищу освіту за
спеціальністю "землевпорядкування та
кадастр" і уповноважена в
установленому Держкомземом порядку
вести державний реєстр земель на рівні
району, міста обласного
(республіканського Автономної
Республіки Крим) значення, мм. Києва та
Севастополя ( п.10 Порядку №1021 ).

У п.11 Порядку № 1021 вказано,що
відповідальність за достовірність,
повноту та актуальність відомостей
поземельних книг у паперовому та
електронному вигляді покладається на
заступника керівника територіального
органу Держкомзему, відповідального за
ведення державного реєстру земель.

Судом встановлено, що Законом України
«Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень», який
регулює відносини, пов'язані з
державною реєстрацією прав на нерухоме
майно та їх обтяжень, в редакції, яка
діє з 01.01.2013 року, встановлені підстави
та орган, що вчиняє дії з реєстрації
речових прав.

У ст.2 цього Закону визначено,що
державна реєстрація речових прав на
нерухоме майно (далі - державна
реєстрація прав) - офіційне визнання і
підтвердження державою фактів
виникнення, переходу або припинення
прав на нерухоме майно, обтяження таких
прав шляхом внесення відповідного
запису до Державного реєстру речових
прав на нерухоме майно;Державний
реєстр речових прав на нерухоме майно
(далі - Державний реєстр прав) - єдина
державна інформаційна система, що
містить відомості про права на
нерухоме майно, їх обтяження, а також
про об'єкти та суб'єктів цих
прав;нерухоме майно - земельні ділянки,
а також об'єкти, розташовані на
земельній ділянці, переміщення яких
неможливе без їх знецінення та зміни
призначення.

У Державному реєстрі прав реєструються
речові права та їх обтяження на
земельні ділянки, а також на об'єкти
нерухомого майна, розташовані на
земельній ділянці, переміщення яких
неможливе без їх знецінення та зміни
призначення (ст. 5 Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень»).

У ст. 8 Закону України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень» визначені
повноваження органу державної
реєстрації прав , до яких відноситься
проведення державної реєстрації прав
та їх обтяжень або відмова у їх
реєстрації; забезпечення ведення
Державного реєстру прав; надання
інформації про зареєстровані права та
їх обтяження в порядку, встановленому
цим Законом; забезпечення обліку
безхазяйного нерухомого майна;
здійснення інших повноважень,
передбачених цим Законом та іншими
законами України.

Правові, економічні та
організаційні основи діяльності у
сфері Державного земельного кадастру
встановлені в Законі України «Про
Державний земельний кадастр», розділі
ІІ якого визначені органи ведення
Державного земельного кадастру.

У ст. 7 Закону України «Про
Державний земельний кадастр»
зазначено,що до повноважень
центрального органу виконавчої влади,
що реалізує державну політику у сфері
земельних відносин, належать, зокрема,
ведення поземельних книг та надання
витягів із Державного земельного
кадастру про земельні ділянки.

Державна реєстрація земельної
ділянки здійснюється при її формуванні
шляхом відкриття Поземельної книги на
таку ділянку. Державна реєстрація
земельних ділянок здійснюється за
місцем їх розташування відповідним
Державним кадастровим реєстратором
центрального органу виконавчої влади,
що реалізує державну політику у сфері
земельних відносин (ст.24 Закону України
«Про Державний земельний кадастр»).

Ст.26 Закону України «Про
Державний земельний кадастр»
визначено,що при відкритті
Поземельної книги відомості до неї
вносяться на підставі документації,
яка подана для державної реєстрації
земельної ділянки (крім відомостей про
власників та користувачів земельної
ділянки). Зміни до відомостей про
земельну ділянку (крім випадків,
визначених у частині другій цієї
статті) вносяться до Поземельної книги
за заявою власника або користувача
земельної ділянки державної чи
комунальної власності на підставі
документації, передбаченої цим
Законом. Державний кадастровий
реєстратор, який здійснює ведення
Поземельної книги, протягом
чотирнадцяти робочих днів з дати
реєстрації заяви вносить до
Поземельної книги інформацію про зміну
відомостей про земельну ділянку або
надає мотивовану відмову у внесенні
таких відомостей.

Постановою КМУ № 1051 від 17.10.2012 р.
затверджений Порядок ведення
Державного земельного кадастру (далі
Порядок №1051) , який визначає процедуру
та вимоги щодо ведення Державного
земельного кадастру.

Відповідно до п. 9 Порядку №1051 до
повноважень Державного кадастрового
реєстратора територіальних органів
Держземагентства у районах, містах
республіканського (Автономної
Республіки Крим) та обласного значення
належать, зокрема, здійснення
державної реєстрації земельних
ділянок, обмежень у їх використанні,
скасування такої реєстрації;
формування поземельних книг на
земельні ділянки, внесення записів до
них, забезпечення зберігання
поземельних книг.

Матеріал справи свідчать про те
,що на підставі рішення 12 сесії 5
скликання Гаспринської селищної
ради № 56 від 15.03.2007 р. відповідно до
наведених вище вимог чинного
законодавства ОСОБА_3 був виданий
Державний акт на право власності на
земельну ділянку Серія ЯД № 591152 , який
зареєстрований в Книзі записів
реєстрації державних актів на право
власності на землю та направо
постійного користування землею,
договорів оренди землі за № 6.

Відповідно до ст.71 КАС України
позивачем не надані докази звернення
до Держкомзему , його
правонаступників, з заявою про
скасування реєстрації запису про
державну реєстрацію зазначеного
Державного акту на право власності на
земельну ділянку Серія ЯД № 591152.

З огляду на зазначене суд
вважає,що вимоги щодо спонукання
вчинити дії по скасуванню
реєстрації запису про державну
реєстрацію цього Державного акту є
передчасними, в наслідок чого відсутні
підстави для їх задоволення.

Під час судового засідання, яке
відбулось 13.03.2014 р. були оголошені
вступна та резолютивна частини
постанови. Відповідно до ст. 163 КАСУ
постанову складено 18.03.2014р.

Керуючись ст.ст. 160-163 КАС України,
суд

ПОСТАНОВИВ:

1.Позов задовольнити частково .

2.Скасувати рішення
Гаспринської селищної ради № 56 від
15.03.2007 р.

3. В іншій частині позовних вимог
- відмовити у задоволенні позову.

Постанова набирає законної сили через
10 днів з дня її проголошення. Якщо
проголошено вступну резолютивну
частину постанови або справу
розглянуто у порядку письмового
провадження, постанова набирає
законної сили через 10 днів з дня її
отримання у разі неподання апеляційної
скарги.

У разі подання апеляційної
скарги судове рішення, якщо його не
скасовано, набирає законної сили після
повернення апеляційної скарги, відмови
у відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду через Окружний
адміністративний суд Автономної
Республіки Крим протягом 10 днів з дня
проголошення. У разі проголошення
вступної та резолютивної частини
постанови або розгляду справи у
порядку письмового провадження,
апеляційна скарга подається протягом 10
днів з дня отримання повного тектсу.

Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до Севастопольського
апеляційного адміністративного суду.

Суддя Яковлєв С.В.