Справа № 824/942/14-а
Суддя: Боднарюк Олег Васильович
Дата ухвалення: 2014-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2014 року м.
Чернівці Справа № 824/942/14-а

11:35

Чернівецький окружний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Боднарюка О.В.;

за участю секретаря судового
засідання -Антонюка О.В.;

з участю:

представника позивача -Воришко М.В.;

представника відповідача - не з'явився;

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за адміністративним
позовом Управління Пенсійного фонду
України у Вижницькому районі
Чернівецької області до Відділу
державної виконавчої служби
Вижницького районного управління
юстиції, про скасування постанови,-

ВСТАНОВИВ :

Позивач звернувся з адміністративним
позовом до Відділу державної
виконавчої служби Вижницького
районного управління юстиції, в якому
просив суд: скасувати постанову про
відмову у відкритті виконавчого
провадження відділу державної
виконавчої служби Вижницького
районного управління юстиції від 10.02.2014
№02-18/1105; зобов'язати відділ ДВС
Вижницького районного управління
юстиції відкрити виконавче
провадження відповідно до ст.25 Закону
України "Про виконавче провадження"
виконати всі передбачені чинним
законодавством дії з метою виконання
Рішення №61 від 14.10.2013 та надходження
коштів на рахунки управління
Пенсійного фонду України у Вижницькому
районі.

Позовні вимоги обґрунтовані наступним.

30 січня 2014 року управлінням Пенсійного
фонду України у Вижницькому районі
Чернівецької області передано до
відділу державної виконавчої служби
Вижницького районного управління
юстиції для примусового виконання
рішення №61 від 14.10.2013 року.

Однак, 17.02.2014 року на адресу позивача
надійшла постанова про відмову у
відкритті виконавчого провадження від
10.02.2014 року. У мотивувальній частині
постанови зазначено, що минув строк для
пред'явлення виконавчого документа до
виконання на підставі ст.ст. 22, 24 п.1 ч.1
ст.26 Закону України "Про виконавче
провадження".

Позивач вважає, що відповідач діяв
неправомірно, а саме неповно з'ясовано
обставини виконавчого провадження, що
в свою чергу завдає збитків державі в
особі управління Пенсійного фонду
України у Вижницькому районі
Чернівецької області, гальмуючи
накопичення коштів бюджету Пенсійного
фонду України.

Відповідач заперечення на
адміністративний позов не надав.

Представник позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримав в
повному обсязі, та просив їх
задовольнити посилаючись на
обґрунтування викладені в позовній
заяві.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, хоча належним
чином був повідомлений про час, дату та
місце судового засідання.

Відповідно до ч.4 ст.128 КАС України, у
разі неприбуття відповідача, належним
чином повідомленого про дату, час і
місце судового розгляду, без поважних
причин розгляд справи може не
відкладатися і справу може бути
вирішено на підставі наявних у ній
доказів.

Судом дослідженні докази надані
позивачем.

Заслухавши пояснення представника
позивача, дослідивши письмові докази,
перевіривши матеріали справи, а також
проаналізувавши законодавство, яке
регулює спірні правовідносини, суд
вважає, що адміністративний позов слід
задовольнити частково з таких підстав.

Судом встановлені такі обставини та
відповідні їм правовідносини.

Позивачем надіслано на адресу
відповідача для примусового виконання
рішення №61 від 14.10.2013 року про
застосування фінансових санкцій та
нарахування пені за несплату
(неперерахування) або несвоєчасну
сплату (несвоєчасне перерахування)
страхувальниками страхових внесків, у
тому числі донарахованих
страхувальниками або органом
Пенсійного фонду, зазначене рішення
відповідач отримав 10.02.2014 року (а.с. 6).

10.02.2014 року державний виконавець
відділу державної виконавчої служби
Вижницького районного управління
юстиції виніс постанову про відмову у
відкритті виконавчого провадження,
оскільки позивачем пропущено строк для
пред'явлення виконавчого документу до
виконання (а.с. 5).

До вказаних правовідносин слід
застосувати такі положення закону.

Умови і порядок виконання рішень судів
та інших органів (посадових осіб), що
відповідно до закону підлягають
примусовому виконанню у разі
невиконання їх у добровільному порядку
визначено Законом України "Про
виконавче провадження" від 21.04.1999 р. №
606-XIV із змінами і доповненнями (далі -
Закон № 606).

Стаття 19 Закону №606 визначає, що
державний виконавець відкриває
виконавче провадження на підставі
виконавчого документа, зазначеного в
статті 17 цього Закону за заявою
стягувача або його представника про
примусове виконання рішення.

Таку заяву позивачем було направлено
відповідачу 10.02.2014 року, що
підтверджується постановою про
відмову у відкритті виконавчого
провадження від 10.02.2014 року.

Відповідно до ст.17 Закону №606
примусове виконання рішень
здійснюється державною виконавчою
службою на підставі виконавчих
документів.

Відповідно до п.8 ч.2 ст.17 цього Закон,
підлягають виконанню державною
виконавчою службою рішення інших
органів державної влади, якщо їх
виконання за законом покладено на
державну виконавчу службу.

Згідно ч.14 ст.106 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" від 09.07.2003, № 1058-IV, рішення
органу Пенсійного фонду про
нарахування пені або накладення
штрафу, передбачених частинами
дев'ятою і десятою цієї статті, є
виконавчим документом.

В розумінні зазначених вище норм,
рішення №61 від 14.10.2013 року про
застосування фінансових санкцій та
нарахування пені за несплату
(неперерахування) або несвоєчасну
сплату (несвоєчасне перерахування)
страхувальниками страхових внесків, у
тому числі донарахованих
страхувальниками або органом
Пенсійного фонду, є виконавчим
документом.

Статтею 18 Закону №606 встановлено
вимоги до виконавчого документа.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.18 Закону№606 у
виконавчому документі зазначаються
строк пред'явлення виконавчого
документа до виконання.

В рішенні №61 від 14.10.2013 року зазначено,
що у разі несплати суми штрафу в
установлений строк рішення
передається до органу державної
виконавчої служби для стягнення в
примусовому порядку протягом року з
дати набрання ним чинності.

Статтею 22 Закону №606 визначено, що інші
виконавчі документи можуть бути
пред'явлені до виконання в такі строки -
протягом року, якщо інше не передбачено
законом.

Строки, зазначені у частині першій цієї
статті, встановлюються для інших
виконавчих документів з наступного дня
після набрання ними юридичної сили,
якщо інше не передбачено законом.

Частиною 1 ст.24 Закону №606 визначено, що
державний виконавець відмовляє у
прийнятті до провадження виконавчого
документа, строк пред'явлення для
примусового виконання якого
закінчився, про що виносить відповідну
постанову.

Як вбачається із спірного рішення,
відповідач відмовив у відкритті
виконавчого провадження на підставі п.1
ч.1 ст.26 Закону №606, а саме в зв'язку з
пропуском встановленого строку
пред'явлення документів до виконання.

Аналізуючи викладене вище, суд
приходить до висновку, що прийнята
відповідачем постанова про відмову у
відкритті виконавчого провадження
підлягає скасуванню, оскільки
позивачем не пропущено річного строку
для пред'явлення виконавчого документа
до виконання. При цьому, задовольняючи
позов у вказаній частині позовних
вимог, суд вважає за необхідне, окрім
скасування, визнати таку постанову
протиправною, що відповідатиме п.1 ч.2
ст.162 КАС України.

Що стосується позовної вимоги про
зобов'язання відділу ДВС Вижницького
районного управління юстиції відкрити
виконавче провадження відповідно до
ст.25 Закону України "Про виконавче
провадження" виконати всі передбачені
чинним законодавством дії з метою
виконання Рішення №61 від 14.10.2013 та
надходження коштів на рахунки
управління Пенсійного фонду України у
Вижницькому районі, суд зазначає
наступне.

Статтею 1 Закону №606 визначено, що
виконавче провадження як завершальна
стадія судового провадження та
примусове виконання рішень інших
органів (посадових осіб) - це сукупність
дій органів і посадових осіб,
визначених у цьому Законі, що
спрямовані на примусове виконання
рішень судів та інших органів
(посадових осіб), які провадяться на
підставах, в межах повноважень та у
спосіб, визначених цим Законом, іншими
нормативно-правовими актами,
прийнятими відповідно до цього Закону
та інших законів, а також рішеннями, що
відповідно до цього Закону підлягають
примусовому виконанню (ст. 1 Закону №
606-XIV).

Статтею 2 цього Закону визначено, що
примусове виконання рішень
покладається на державну виконавчу
службу, яка входить до системи органів
Міністерства юстиції України.

Державний виконавець зобов'язаний
вживати передбачених цим Законом
заходів примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії (ч.1 ст. 11
Закону № 606).

Дотримуючись принципів законності,
поділу влади, а також компетенції,
визначеної Конституцією та законами
України, суд не має права перебирати на
себе повноваження інших органів
державної влади, зокрема у питанні
реалізації органами державної
виконавчої служби встановленої
Законом України "Про виконавче
провадження" компетенції.

На думку суду, позивач звертаючись до
суду з вимогою зобов'язати відповідача
відкрити виконавче провадження на
підставі ст.25 Закону №606, та вчинити
дії направлені на виконання рішення і
надходження коштів на рахунки позивача
- обрав неналежний спосіб захисту
порушеного права, оскільки виконавче
провадження як завершальна стадія
судового провадження та примусове
виконання рішень інших органів
(посадових осіб) - це сукупність дій
органів і посадових осіб, а тому суд не
може зобов'язати відповідача діяти на
підставі виключно однієї норми Закону
і вчиняти те, що в силу Закону останній
зобов'язаний вчиняти.

За таких обставин, адміністративний
позов в згаданій частині вимог
підлягає частковому задоволенню,
шляхом зобов'язання відповідача
вчинити дії визначені Законом України
"Про виконавче провадження" щодо
виконання рішення №61 від 14.10.2013 року.

Згідно ч.1 ст. 71 КАС України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків
встановлених ст. 72 цього Кодексу.

В ході судового розгляду справи
позивачем доведено протиправність
спірного рішення, а тому
адміністративний позов як
обґрунтований підлягає задоволенню
частково.

Відповідно до ч.3 ст.94 КАС України якщо
адміністративний позов задоволено
частково, судові витрати, здійснені
позивачем, присуджуються йому
відповідно до задоволених вимог, а
відповідачу - відповідно до тієї
частини вимог, у задоволенні яких
позивачеві відмовлено, оскільки
позивач звільнений від сплати судового
збору, тому судом не вирішується
питання про присудження судових
витрат.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 2, 8, 11, 71, 76, 79, 86, 94, 158-163, 167 КАС
України, суд , -

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити
частково.

2. Визнати протиправною та скасувати
постанову про відмову у відкритті
виконавчого провадження відділу
державної виконавчої служби
Вижницького районного управління
юстиції від 10.02.2014 року №02-18/1105.

3. Зобов'язати відділ державної
виконавчої служби Вижницького
районного управління юстиції вчинити
дії визначені Законом України "Про
виконавче провадження" щодо виконання
рішення №61 від 14.10.2013 року.

4. В іншій частині позовних вимог
відмовити.

Порядок і строки оскарження постанови
визначаються ст.ст. 185, 186 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, а також особи, які не
брали участі у справі, якщо суд вирішив
питання про їхні права, свободи,
інтереси чи обов'язки, мають право
оскаржити в апеляційному порядку
постанови суду першої інстанції
повністю або частково, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Апеляційна скарга подається до
адміністративного суду апеляційної
інстанції через суд першої інстанції,
який ухвалив оскаржуване судове
рішення. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень
у випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 цього
Кодексу, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Постанова у повному обсязі
складена 17 березня 2014 року.

Суддя
О.В.
Боднарюк