Справа № 818/8284/13-а
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2014-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2014 р.Справа № 818/8284/13-аКолегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Перцової Т.С.

Суддів: Дюкарєвої С.В. , Жигилія С.П.

розглянувши в порядку письмового
провадження у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Фізичної особи-підприємеця
ОСОБА_1 на постанову Сумського
окружного адміністративного суду від
25.12.2013р. по справі № 818/8284/13-а

за позовом Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1

до Конотопської об`єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Сумській області

про скасування податкового
повідомлення - рішення,

ВСТАНОВИЛА:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1
(надалі по тексту - позивач, ФОП ОСОБА_1)
звернулась до суду з позовом до
Конотопської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Сумській
області (надалі по тексту - відповідач,
Конотопська ОДПІ), в якому просила суд
скасувати податкове повідомлення -
рішення № від 21.06.2013 р.

Постановою Сумського окружного
адміністративного суду від 25.12.2013 р. по
справі № 818/8284/13-а в задоволенні
адміністративного позову Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 до
Конотопської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Сумській
області про скасування податкового
повідомлення-рішення -відмовлено.

Позивач, не погодившись із вказаною
постановою суду першої інстанції,
подав апеляційну скаргу, в якій,
посилаючись на порушення судом першої
інстанції при прийнятті оскаржуваної
постанови норм матеріального та
процесуального права, просить суд
апеляційної інстанції скасувати
постанову Сумського окружного
адміністративного суду від 25.12.2013 р. по
справі № 818/8284/13-а та прийняти нову
постанову, якою позовні вимоги про
скасування податкового
повідомлення-рішення від 21.06.2013 р. №
- задовольнити.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги вказує, що реальність
господарської операції з поставки
ріпака позивачеві вказаним
контрагентом підтверджено належним
чином оформленими первинними
документами (податковими накладними,
звітом про дебетові та кредитові
операції ФОП ОСОБА_1 за березень 2012
року, актом прийому-передачі до
договору купівлі-продажу № 6 від 16.03.2012
року). З огляду на викладене, вважає
висновки акту перевірки про завищення
позивачем валових витрат на суму 203350,00
грн. - безпідставними, а податкове
повідомлення-рішення від 21.06.2013 р. №
про збільшення позивачеві
грошового зобов'язання по податку з
доходів фізичних осіб - таким, що
підлягає скасуванню. Крім того, не
погоджується з розрахунком пені за
вказаним податковим
повідомленням-рішенням на суму 1125 грн.
17 коп.

Представник відповідача в надісланих
до суду письмових запереченнях просив
суд апеляційної інстанції вимоги
апеляційної скарги залишити без
задоволення, а оскаржувану постанову
суду першої інстанції - без змін.
Пояснив, що ФОП ОСОБА_1 включено до
складу витрат вартість придбаного у
березні 2012 року ріпака на загальну суму
203350 грн., який, за твердженням позивача,
належав ФГ "Троценко", зберігався на
складі ВАТ "Буринський елеватор" та був
придбаний позивачем по справі у
березні 2012 року і згодом реалізований
ним ЗАТ "Компанія Райз". З посиланням на
пояснення головного бухгалтера ВАТ
«Буринський елеватор» зазначив, що
вказаний ріпак зберігався на складі
ВАТ «Буринський елеватор», однак
насправді був відвантажений продавцем
ФГ «Троценко» покупцю ТОВ «Компанія
Юнітранс-Агро», а не позивачу по справі.
Вказав, що з аналізу наданих на
перевірку документів та матеріалів,
одержаних від інших суб'єктів
господарювання, встановлено
відсутність будь-якої інформації, яка б
свідчила про переоформлення зернових
по складському обліку ВАТ «Буринський
елеватор» на ФОП ОСОБА_1 та його
подальше використання в господарській
діяльності. Крім того, при проведенні
планової перевірки позивача були
враховані результати попередньої
позапланової невиїзної перевірки ФОП
ОСОБА_1 з питань дотримання вимог
податкового та іншого законодавства
за період з 01.03.2012 року по 30.04.2012 року,
оформлені актом від 13.08.2012 року №
229/17-1/НОМЕР_2, якою було встановлено
відсутність реального вчинення
господарських операцій. З огляду на
викладене, вважає вірними висновки
акту перевірки про завищення позивачем
витрат та не вбачає підстав для
скасування оскаржуваного податкового
повідомлення-рішення.

Позивач в судове засідання не прибув,
про дату, час та місце розгляду справи
повідомлений належним чином, через
канцелярію суду подав клопотання про
відкладення розгляду справи у зв'язку з
неможливістю прибути в судове
засідання з причин захворювання
представника позивача.

При цьому, доказів перебування на
лікуванні позивач суду не надав.

У відповідності до ч.4 ст.196 КАС України
неприбуття у судове засідання сторін
або інших осіб, які беруть участь у
справі, належним чином повідомлених
про дату, час і місце апеляційного
розгляду, не перешкоджає судовому
розгляду справи.

Колегія суддів зауважує, що позивач був
завчасно повідомлений про дату, час та
місце розгляду справи, та не був
позбавлений можливості направити в
судове засідання іншого представника
або представляти свої інтереси
особисто.

Отже, колегія суддів, з огляду на
відсутність перешкод для розгляду
справи за наявними у ній матеріалами
без надання пояснень представником
позивача, з метою дотримання строків
розгляду адміністративної справи,
вважає, що клопотання задоволенню не
підлягає, а розгляд справи слід
провести у відсутність представника
позивача.

Представник відповідача в судове
засідання не прибув, про дату, час та
місце розгляду справи повідомлений
належним чином, клопотання про
відкладення розгляду справи до суду не
подав, про причини неприбуття суду не
повідомив.

Враховуючи неприбуття жодної з осіб,
які беруть участь у справі, у судове
засідання, хоча вони були належним
чином повідомлені про дату, час і місце
судового засідання, колегія суддів на
підставі п. 2 ч. 1 ст. 197 Кодексу
адміністративного судочинства України
вважає за можливе розглянути справу в
порядку письмового провадження за
наявними в справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши рішення суду та доводи
апеляційної скарги, дослідивши
письмові докази, колегія суддів вважає,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
в період з 14.05.2013 р. по 27.05.2013 р. на
підставі п.п. 20.1.4. пункту 20.1. статті 77,
статті 78 Податкового Кодексу України
та відповідно до наказу в.о. начальника
Конотопської ОДПІ від 29.04.2013 р. № 342,
направлень від 14.05.2013 р. №0171-088 та №0171-089,
виданих Конотопською ОДПІ та згідно
плану-графіка проведення планових
виїзних перевірок суб'єктів
господарювання, проводилась
документальна планова виїзна
перевірка ФОП ОСОБА_1 з питань
дотримання вимог податкового
законодавства за період з 01.01.2012 р. по
31.12.2012 р.

За результатами даної перевірки
складено акт перевірки №348 /17-1/НОМЕР_2/198
від 07.06.2013 р., яким зафіксовано, зокрема,
порушення ФОП ОСОБА_1 вимог пп.138.2 ст.138,
пп.139.1.9 п.139.1 ст.139, пп.177.4 ст.177
Податкового кодексу України, а саме
завищення валових витрат за 2012 рік на
суму 203350,00 грн., що призвело до
заниження суми чистого
оподатковуваного доходу за 2012 рік на
203350,00 грн. та відповідно до заниження
суми податку на доходи з фізичних осіб
за 2012 р. на суму 34569,48 грн. (а.с.10-34).

21.06.2013 р. на підставі вищезазначеного
акту перевірки Конотопською ОДПІ
прийнято податкове повідомлення -
рішення №, яким позивачу
збільшено суму грошового зобов'язання
з податку на доходи фізичних осіб, що
сплачується фізичною особою за
результатами річного декларування, в
розмірі 51854,22 грн., з яких: 34569,48 грн. - за
основним платежем, 17284,74 грн. - за
штрафними (фінансовими) санкціями (а.с.
8).

Позивач, не погоджуючись з
вищевказаним податковим
повідомленням-рішенням та актом
перевірки, подала первинну скаргу від
26.06.2013 року на вищевказане
повідомлення-рішення та на акт
перевірки до ГУ Міндоходів у Сумській
області.

Рішенням про результати розгляду
первинної скарги ГУ Міндоходів у
Сумській області: податкове
повідомлення-рішення Конотопської
ОДПІ від 21 червня 2013 року № (форма
"Р") про збільшення податкового
зобов'язання по податку на доходи
фізичних осіб (на 34569,48 грн. за основним
платежем та 17284,74 грн. за штрафними
санкціями) залишено без змін, а
первинну скаргу позивача - без
задоволення (а.с.35-36).

31.07.2013 року позивачем подано повторну
скаргу на вищевказане рішення ГУ
Міндоходів у Сумській області, яка
рішенням Міністерства доходів і зборів
України від 25.09.2013 р. № 4693/л/99-99-10-01-03-14
залишена без задоволення, а
оскаржуване податкове
повідомлення-рішення та рішення ГУ
Міндоходів у Сумській області,
прийняте за результатами розгляду
первинної скарги - без змін.

Позивач, не погодившись з вищевказаним
податковим повідомленням-рішенням,
звернувся до суду з даним позовом про
його скасування.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
того, що оскаржуване податкове
повідомлення-рішення прийняте на
підставі, у межах повноважень, та у
спосіб, визначений Конституцією
України та законами України, а тому
підстави для визнання протиправним
та скасування податкового
повідомлення - рішення № від
21.06.2013 р. відсутні.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду першої інстанції, з
огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено в суді апеляційної
інстанції, що висновок про порушення
ФОП ОСОБА_1 вимог п.138.2 ст.138, пп.139.1.9 п.139.1
ст.139, пп.177.4 ст/177 Податкового кодексу
України та завищення валових витрат за
2012 рік на суму 203350,00 грн. відповідач
пов'язує з відсутністю реальності
господарських операцій з поставки
позивачеві ріпака контрагентом ФГ
«Троценко» у березні 2012 року.

Колегія суддів вважає вірними
вищенаведені висновки відповідача, з
огляду на таке.

У відповідності до п. 177.2 ст.177
Податкового кодексу України об'єктом
оподаткування податком з доходів
фізичних осіб, є чистий
оподатковуваний дохід, тобто різниця
між загальним оподатковуваним доходом
(виручка у грошовій та негрошовій
формі) і документально підтвердженими
витратами, пов'язаними з господарською
діяльністю такої фізичної особи -
підприємця.

Для фізичної особи - підприємця,
зареєстрованого як платник податку на
додану вартість, не включаються до
витрат і доходу суми податку на додану
вартість, що входять до ціни придбаних
або проданих товарів (робіт, послуг)
(п.177.3 ст.177 ПК України).

Згідно з п.177.4 ст.177 ПК України до
переліку витрат, безпосередньо
пов'язаних з отриманням доходів,
належать документально підтверджені
витрати, що включаються до витрат
операційної діяльності згідно з
розділом III цього Кодексу.

Відповідно до п.138.1 ст.138 Податкового
кодексу України витрати, що
враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування, складаються із: витрат
операційної діяльності, які
визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 -
138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10,
пунктом 138.11 цієї статті; інших витрат,
визначених згідно з пунктом 138.5,
підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10,
пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом
140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу;
крім витрат, визначених у пунктах 138.3
цієї статті та у статті 139 цього
Кодексу.

Як встановлено підпунктом 138.1.1 п. 138.1
ст.138 Податкового кодексу України,
витрати операційної діяльності
включають: собівартість реалізованих
товарів, виконаних робіт, наданих
послуг та інші витрати беруться для
визначення об'єкта оподаткування з
урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї
статті, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140,
статей 142 і 143 та інших статей цього
Кодексу, які прямо визначають
особливості формування витрат
платника податку.

Пунктом 138.2 статті 138 ПК України
передбачено, що витрати, які
враховуються для визначення об'єкта
оподаткування, визнаються на підставі
первинних документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом ІІ
цього Кодексу.

У відповідності до п.п.138.4 ст.138 ПК
України витрати, що формують
собівартість реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг, крім
нерозподільних постійних
загальновиробничих витрат, які
включаються до складу собівартості
реалізованої продукції в періоді їх
виникнення, визнаються витратами того
звітного періоду, в якому визнано
доходи від реалізації таких товарів,
виконаних робіт, наданих послуг.

За правилами п.п.139.1.9 п.139.1 ст.139 ПК
України, не включаються до складу
витрат, витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими первинними
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення бухгалтерського обліку та
нарахування податку.

Пунктом 44.1 ст.44 Податкового кодексу
України визначено, що для цілей
оподаткування платники податків
зобов`язані вести облік доходів, витрат
та інших показників, пов`язаних з
визначенням об`єктів оподаткування
та/або податкових зобов`язань, на
підставі первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, ведення яких передбачено
законодавством.

Платникам податків забороняється
формування показників податкової
звітності, митних декларацій на
підставі даних, не підтверджених
документами, що визначені абзацом
першим цього пункту.

Із системного аналізу вказаних вище
правових норм, можливо дійти до
висновку, що для отримання права на
формування витрат, сплачених за
придбання товару (робіт, послуг),
платник повинен мати первинні
бухгалтерські документи, видані на
реально отриманий товар (роботи,
послуги), призначені для використання у
власній господарській діяльності.

Крім того, слід зазначити, що за змістом
частини другої статті 3 Закону України
"Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" податкова
звітність ґрунтується на даних
бухгалтерського обліку.

Відповідно до частини першої статті 9
Закону України "Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в Україні"
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" господарською
операцією є дія або подія, яка викликає
зміни в структурі активів та
зобов'язань, власному капіталі
підприємства.

Отже, визначальною ознакою
господарської операції є те, що вона
повинна спричиняти реальні зміни
майнового стану платника податків.
Відображення господарської операції у
податковому обліку повинно
здійснюватись відповідно до її
реального економічного змісту на
підставі первинних документів
бухгалтерського обліку.

Таким чином, документи (у тому числі
договори, накладні, рахунки тощо) мають
силу первинних документів для цілей
ведення податкового обліку лише в разі
фактичного здійснення господарської
операції.

Якщо ж фактичного здійснення
господарської операції не було,
відповідні документи не можуть
вважатися первинними документами для
цілей ведення податкового обліку
навіть за наявності всіх формальних
реквізитів таких документів, що
передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного для
підтвердження даних податкового
обліку можуть братися до уваги лише ті
первинні документи, які складені в разі
фактичного здійснення господарської
операції.

Судом першої інстанції встановлено, та
підтверджено в суді апеляційної
інстанції, що 16.03.2012 р. ФОП ОСОБА_1
(Покупець) укладено із ФГ "Троценко"
(Продавець) договір купівлі-продажу №6,
за умовами якого продавець продає, а
покупець купує ріпак 1-го класі за ціною
з розрахунку 4150 грн. за тону в кількості
58,8 тон, на загальну суму 244020,00 грн., у т.ч.
ПДВ - 40670 грн. (а.с. 38).

Матеріалами справи підтверджено, що
позивачем на підтвердження
взаємовідносин ФОП ОСОБА_1 із ФГ
«Троценко» надано до матеріалів справи
копії довіреності №48, накладних №1 від
14.03.2012 року, №2 від 16.03.2013 року,
податкових накладних №1 від 14.03.2012 року,
№2 від 16.03.2012 року, №3 від 19.03.2012 року,
залізничних накладних (а.с. 41-48).

Однак, колегія суддів вважає, що
вказані документи не є належними
доказами здійснення господарської
операції з поставки товару позивачеві
ФГ «Троценко», з огляду на таке.

З матеріалів справи вбачається, що
працівниками ВПМ Конотопської ОДПІ
було проведено опитування головного
бухгалтера ДП ДАК "Хліб України" ВАТ
"Буринський елеватор", яка пояснила, що
з ФГ "Троценко" було укладено договір
складського зберігання зерна № 48 від
18.07.2011 року, де поклажодавцем виступає
ФГ "Троценко".

Так, на зберіганні знаходились зернові
культури (ріпак) на загальну кількість
62,7 т., які відвантажені на склад ВАТ
"Буринський елеватор» фермерським
господарством "Троценко" відповідно до
накладних № 24 від 22.07.2011 року в
кількості 5,9 т., № 24 від 21.07.2011 року в
кількості 19,24 т., № 28 від 20.07.2011 року в
кількості 18.8 т., № 11 від 18.07.2011 року в
кількості 16.5 т., № 1 від 07.08.2011 року в
кількості 2,26 т. Факт знаходження зерна
на "Буринському елеваторі"
підтверджується відповідними
складськими квитанціями (№ 93 від
19.07.2011р.. № 138 від 21.07.2011 р., № 168 від 22.07.2011
р., № 196 від 23.07.2011 р., №430від 08.08.2011 р., №
1538 від 31.05.2012р.).

15 березня 2012 року згідно довіреності №
11 ріпак в кількості 59,8 т. був
відвантажений та отриманий ОСОБА_2
Переоформлення ріпаку по складському
обліку на ФОП ОСОБА_1 не відбувалось.
Рахунок № 20 від 16.03.2012 року на оплату
послуг тепловоза, відвантаження
зернових на залізничний транспорт та
зважування на вагонних вагах виписаний
також на ФГ "Троценко". Перевезення
ріпаку в кількості 58,8 тон зі складу ВАТ
«Буринський елеватор» здійснювалось
також ФГ "Троценко" на підставі
товарно-транспортної накладної від
16.03.2012 року.

Крім того, головний бухгалтер ДП ДАК
"Хліб України" ВАТ "Буринськии
елеватор", зазначила, що жодних
взаємовідносин підприємство з ФОП
ОСОБА_1 протягом 2012 року не було і
взагалі їй невідомий такий підприємець
(а.с.69-70)/

Належних пояснень з приводу зазначених
фактів позивачем не надано ані до суду
першої, ані до суду апеляційної
інстанції.

Крім того, слід відмітити, що згідно з
податковими накладними № 1 від 14.03.2012
року, № 3 від 19.03.2013 року та накладними №
1 від 14.03.2012 р., № 2 від 16.03.2012 р. позивачем
було відвантажено ПАТ "Компанія Райз"
ріпака (рапса) в кількості значно
більшій (216 т.), ніж придбано у ФГ
"Троценко" (а.с.42-43).

Також, колегія суддів зауважує, що у
залізничних накладних (а.с.47-48), ФОП
ОСОБА_1, ФГ "Троценко"
вантажовідправниками та
вантажоодержувачами є інші особи, ніж
ФОП ОСОБА_1 та ФГ "Троценко".

Отже, з первинних документів, наданих
позивачем до матеріалів справи,
неможливо ідентифікувати господарську
операцію з придбання позивачем ріпака
у ФГ "Троценко" в кількості 58,8 тон та
подальшу реалізацію даного товару ПАТ
"Компанія Райз".

Тобто, наявними в матеріалах справи
документами не підтверджується ані
факту придбання товару та понесення
позивачем витрат за рахунок придбання
вказаних ТМЦ на суму 203350,00 грн., ані
подальшого використання придбаних ТМЦ
у господарській діяльності позивача.

Колегія суддів зазначає, що за
визначенням ст. 202 Цивільного кодексу
України правочином є дія особи,
спрямована на набуття, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Статтями 626, 629 Цивільного кодексу
України передбачено, що договором с
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків. При цьому договір с
обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст. 655 Цивільного кодексу
України за договором купівлі-продажу
одна сторона (продавець) передає або
зобов'язується передати майно (товар) у
власність другій стороні (покупцеві), а
покупець приймає або зобов'язується
прийняти майно (товар) і сплатити за
нього певну грошову суму. Предметом
договору купівлі-продажу може бути
товар, який є у продавця на момент
укладення договору або буде створений
(придбаний, набутий) продавцем у
майбутньому (ст.656 ЦК України). За ст. 662
ЦКУ продавець зобов'язаний передати
покупцеві товар, визначений договором
купівлі-продажу. Продавець повинен
одночасно з товаром передати покупцеві
його приналежності та документи
(технічний паспорт, сертифікат якості
тощо), що стосуються товару та
підлягають переданню разом із товаром
відповідно до договору або актів
цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 658 Цивільного кодексу
України право продажу товару, крім
випадків примусового продажу та інших
випадків, встановлених законом,
належить власникові товару. Якщо
продавець товару не є його власником,
покупець набуває право власності лише
у випадку якщо власник не має права
його повернення.

Моментом виконання обов'язку продавця
щодо передачі товару згідно ст.. 664
Цивільного кодексу України є: вручення
товару покупцеві, якщо договором
встановлений обов'язок продавця
доставити товар; надання товару в
розпорядження покупця, якщо товар має
бути переданий покупцеві за
місцезнаходженням товару.

Оскільки позивачем не підтверджено
наявність факту поставки товару від ФГ
"Троценко" до ФОП ОСОБА_1, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про те, що правочин між ФГ
"Троценко" та ФОП ОСОБА_1 здійснено без
мети настання реальних наслідків.

Враховуючи викладене, колегія суддів
зазначає, що первинні документи,
оформлені позивачем із вказаним
контрагентом, не є свідченням
реальності господарської операції між
ними та не є підставою для віднесення
вартості товару, зазначеного у
договорі № 6 від 16.03.2012 року, до складу
витрат, що враховуються при визначення
об'єкта оподаткування податком з
доходів, отриманих позивачем як
фізичною особою-підприємцем від
здійснення господарської діяльності.

Крім того, колегія суддів зазначає, що
відсутність факту здійснення
господарської операції з поставки
позивачеві ріпака контрагентом ФГ
«Троценко» встановлена документальною
позаплановою невиїзною перевіркою ФОП
ОСОБА_1 з питань дотримання вимог
податкового та іншого законодавства за
період з 01.03.2012 року по 30.04.2012 року,
результати якої оформлені актом від
13.08.2012 року № 229/17-НОМЕР_2 (а.с.73-80).
Зазначеним актом зафіксовано
порушення вимог п.44.1 ст.44, п.198.3 ст.198 ПК
України, ст.1 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» за рахунок
віднесення до складу податкового
кредиту за березень 2012 року ПДВ за
угодами із ФГ «Троценко», по яких товар
фактично переданий не був.

Як вбачається з письмових пояснень
відповідача, на підставі висновків
акту перевірки від 13.08.2012 року №
229/17-НОМЕР_2 позивачеві було зменшено
податкові зобов'язання та податковий
кредит з ПДВ за березень 2012 року по
господарській операції з придбання у
ФГ «Троценко» ріпаку та його
подальшого продажу ПАТ «Компанія
Райз».

Доказів оскарження позивачем дій
Конотопської ОДПІ щодо зменшення
позивачеві показників податкових
зобов'язань та податкового кредиту в
адміністративному або судовому
порядку ФОП ОСОБА_1 до матеріалів
справи не надано.

З урахуванням зазначеного, колегія
суддів вважає вірними висновки акту
перевірки №348/17-1/НОМЕР_2/198 від 07.06.2013 р.
про порушення ФОП ОСОБА_1 вимог пп.138.2
ст.138, пп.139.1.9 п.139.1 ст.139, пп.177.4 ст.177
Податкового кодексу України, а саме
завищення валових витрат за 2012 рік на
суму 203350,00 грн., що призвело до
заниження суми чистого
оподатковуваного доходу за 2012 рік на
203350,00 грн. та відповідно до заниження
суми податку на доходи з фізичних осіб
за 2012 р. на суму 34569,48 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцію та
законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
у справах щодо оскарження рішень, дій
чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; 2) з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; 3) обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); 4) безсторонньо
(неупереджено); 5)добросовісно; 6)
розсудливо; 7) з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації; 8)
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); 9) з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення; 10)
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

З огляду на встановлені у справі
фактичні обставини та досліджені
докази, колегія суддів вважає, що
відповідач при прийнятті
оскаржуваного податкового
повідомлення-рішення від № від
21.06.2013 р. про збільшення позивачеві
грошового зобов'язання з податку на
доходи з фізичних осіб в розмірі 34569,48
грн. (за основним платежем) та
застосування штрафних (фінансових)
санкцій в сумі 17284,74 грн., діяв на
підставі та у спосіб, що передбачені
Податковим кодексом України, з
дотриманням вимог ч.3 ст.2 КАС України, а
отже, підстави для скасування даного
податкового повідомлення-рішення
відсутні.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справа
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

На підставі викладеного, колегія
суддів, погоджуючись з висновками суду
першої інстанції, вважає, що суд дійшов
вичерпних юридичних висновків щодо
встановлення фактичних обставин
справи і правильно застосував до
спірних правовідносин норми
матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених
вище підстав, висновків суду не
спростовують.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 197, п.1 ч.1 ст. 198,
ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Фізичної
особи-підприємеця ОСОБА_1 залишити без
задоволення.

Постанову Сумського окружного
адміністративного суду від 25.12.2013р. по
справі № 818/8284/13-а залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили.

Головуючий суддя (підпис)Перцова
Т.С.Судді(підпис) (підпис) Дюкарєва С.В.
Жигилій С.П.