Справа № 2а-2935/11/0970
Суддя: Ніколін В.В.
Дата ухвалення: 2014-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2014 р.
Справа № 133780/11

Колегія суддів Львівського
апеляційного адміністративного суду в
складі:

головуючого судді
Ніколіна В.В.,

суддів
Качмара В.Я., Гінди О.М.,

при секретарі судового засідання
Щербі С.Б.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
ОСОБА_1 на постанову
Івано-Франківського окружного
адміністративного суду від 28.09.2011 року
у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного
управління праці та соціального
захисту населення Івано-Франківської
обласної державної адміністрації про
визнання дій незаконними, зобов'язання
вчинити дії, -

ВСТАНОВИЛА :

ОСОБА_1 12.09.2011 року звернувся до суду з
адміністративним позовом до Головного
управління праці та соціального
захисту населення Івано-Франківської
обласної державної адміністрації про
визнання протиправною відмови у
наданні дозволу на перереєстрацію
транспортного засобу та зобов'язання
вчинити певні дії.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
відповідач всупереч положенням ст. 5
Цивільного кодексу України, на
підставі положень постанови КМ України
за №999 від 16.07.2006 року, протиправно
відмовив позивачу в наданні дозволу на
здійснені перереєстрації на власне
ім'я транспортного засобу автомобіля
марки OPEL Astra, 1999 року випуску, кузов
НОМЕР_2, об'єм двигуна 1799 кубічних
сантиметрів, державний номерний знак
НОМЕР_1, яким був безоплатно
забезпечений померлий дідусь позивача
інвалід другої групи війни ОСОБА_2
Вважає, що відповідно до пункту 37
постанови КМ України за №999 від 08.09.1997
року, яка, на його думку, підлягає
застосуванню, внаслідок смерті члена
родини, з яким позивач проживав на час
смерті - інваліда ІІ групи війни ОСОБА_2,
та який був безоплатно забезпечений
автомобілем, набув права на
безкоштовне отримання даного
автомобіля та просив суд визнати
відмову відповідача незаконною та
зобов'язати відповідача надати йому
дозвіл на проведення перереєстрації
транспортного засобу на власне ім'я.

Оскаржуваною постановою
Івано-Франківського окружного
адміністративного суду від 28.09.2011 року
в позові відмовлено повністю.

У поданій апеляційній скарзі позивач
просить зазначену постанову скасувати
та прийняти нову, якою у задовольнити
позовні вимоги, покликаючись на
порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права.
Оскільки він до дня смерті ОСОБА_2
проживав та був зареєстрований за
місцем проживання і реєстрації
покійного інваліда. А тому набув права
на безкоштовне отримання даного
автомобіля та просить суд визнати
відмову відповідача незаконною та
зобов'язати відповідача надати йому
дозвіл на проведення перереєстрації
транспортного засобу на власне ім'я
відповідно до чинного законодавства
України.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги у їх сукупності,
колегія суддів приходить до
переконання, що подана скарга не
підлягає задоволенню з наступних
мотивів.

Відмовляючи в позові суд першої
інстанції виходив з того, що до спірних
правовідносин підлягають застосуванню
положення постанови КМ України за № 999
від 19.07.2006 року, оскільки
правовідносини з приводу виникнення у
позивача права на реєстрацію
автомобіля на власне ім'я, передання
йому такого автомобіля виникли тільки
після смерті забезпеченого
автомобілем ОСОБА_2, тобто ІНФОРМАЦІЯ_2
року, на момент настання якої діяла
постанова КМ України за № 999 від 19.07.2006
року, а постанова КМ України за № 999 від
08.09.1997 року втратила чинність.

Необґрунтованими є твердження
позивача про те, що правовідносини між
ним та відповідачем виникли з моменту
безоплатного забезпечення ОСОБА_2
автомобілем 11.07.2006 року, тобто під час
дії Порядку забезпечення інвалідів
автомобілями, затвердженого
постановою КМ України за № 999 від 08.09.1997
року. Оскільки, суб'єктами даних
правовідносин були з одного боку
інвалід, який у відповідності до Закону
України «Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні»
потребував забезпечення автомобілем
та, з іншого боку відповідач Головне
управління праці та соціального
захисту населення Івано-Франківської
обласної державної адміністрації, як
суб'єкт владних повноважень, на якого
покладено обов'язок на здійснення
такого забезпечення. Згідно з абзацом 3
пункту 41 Порядку забезпечення
інвалідів автомобілями, затвердженого
постановою КМ України за № 999 від 19.07.2006
року, яка підлягає застосуванню до
спірних правовідносин та в редакції, що
діяла на момент їх виникнення
автомобіль, отриманий головним
управлінням соціального захисту, як
гуманітарна допомога для конкретного
інваліда, який перебуває на обліку,
видається безоплатно такому інваліду
(за його згодою або за згодою законного
представника недієздатного інваліда),
дитині-інваліду (за згодою її законного
представника) незалежно від черговості
на десятирічний строк, визначений з
дати видачі, із зняттям з обліку.

У відповідності до абзацу 7 пункту 41
цього ж Порядку після смерті інваліда
автомобіль, отриманий, як гуманітарна
допомога, крім випадків, зазначених в
абзацах першому, п'ятому пункту 16 цього
Порядку, повертається (вилучається)
головному управлінню соціального
захисту і здається підприємству, що
здійснює заготівлю та переробку
металобрухту, або видається в порядку
черговості інваліду, який перебуває на
обліку.

У відповідності до абзацу першого
пункту 16 вказаного Порядку після
смерті інваліда автомобіль, яким він
був забезпечений головним управлінням
соціального захисту або управлінням
виконавчої дирекції, строк
експлуатації якого більше ніж 10 років,
залишається члену сімї, який на час
смерті інваліда проживав та був
зареєстрований за місцем проживання і
реєстрації інваліда. Абзацами 2-5 пункту
16 цього Порядку встановлене право на
залишення у користуванні сімї
померлого інваліда автомобіля, строк
експлуатації якого менше ніж 10 років,
якщо в ній є інвалід і не регулюють
спірних правовідносин.

Також до спірних правовідносин
підлягають застосуванню положення
статті 11-1 Закону України "Про
гуманітарну допомогу"(в редакції
закону від 15.12.2009 року, що набрала
чинності 31.12.2009 року), у відповідності
частини другої якої після смерті
інваліда, дитини-інваліда автомобіль,
визнаний гуманітарною допомогою, яким
інвалід був забезпечений через органи
праці та соціального захисту населення
і користувався менше 10 років, може бути
переданий у власність одному із членів
сімї за рішенням Комісії з питань
гуманітарної допомоги при КМ України
за умови сплати податків і зборів за
ставками, діючими на день здійснення
митного оформлення автомобіля. Якщо
інвалід, дитина-інвалід користувався
автомобілем більше 10 років, за бажанням
членів його сімї автомобіль може бути
переданий у їх власність безкоштовно.

Такі висновки суду першої інстанції, на
думку колегії суддів, відповідають
нормам матеріального права.

Безспірно встановлено, що 27.03.2006 року
громадянин Німеччини в якості
гуманітарної допомоги надав Головному
управлінню праці та соціального
захисту населення Івано-Франківської
обласної державної адміністрації для
інваліда ІІ групи війни ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1 року автомобіль марки OPEL
Astra, 1999 року випуску, кузов НОМЕР_2, об'єм
двигуна 1799 кубічних сантиметрів. 10.05.2006
року ОСОБА_2 звернувся до відповідача
із заявою про забезпечення його в
якості гуманітарної допомоги
автомобілем, який дарується
відповідачу, без права продажу,
дарування чи передачі такого
транспортного засобу іншій особі.
11.07.2006 року наказом відповідача за №117
згідно медичних показань, відповідно
до пункту 2 Порядку надання
автомобілів, отриманих, як гуманітарна
допомога, затвердженогопостановою КМ
України за №128 від 07.02.2001 року,
відповідно до протоколу засідання
Комісії з питань гуманітарної допомоги
при КМ України №26/ГД-10846 від 06.07.2006 року
ОСОБА_2 забезпечено автомобілем OPEL
безоплатно. ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_2
помер. Позивач, як родич померлого
інваліда, з яким останній проживав на
час смерті звернувся до відповідача із
заявою про надання йому дозволу на
перереєстрацію автомобіля на власне
ім'я. 07.06.2011 року відповідачем
відмовлено позивачу у безоплатній
передачі автомобіля та наданні дозволу
на реєстрацію автомобіля на власне
ім'я.

Відповідно до ст. 26 Закону України «Про
реабілітацію інвалідів», перелік
технічних та інших засобів
реабілітації, порядок забезпечення
ними інвалідів, дітей-інвалідів та
формування відповідного державного
замовлення, затверджуються КМ України.

Як вбачається зі змісту абз. 7 п. 41
Порядку забезпечення інвалідів
автомобілями, що затверджений
постановою КМ України від 19.07.2006 року
№999, після смерті інваліда автомобіль,
отриманий, як гуманітарна допомога,
повертається (вилучається) головному
управлінню соціального захисту і
здається підприємству, що здійснює
заготівлю та переробку металобрухту,
або видається в порядку черговості
інваліду, який перебуває на обліку.

На підставі вищевикладеного, суд
вважає, що відповідач діяв на підставі,
у межах наданих йому повноважень та у
спосіб, що передбачений Конституцією
та діючими Законами України.

На період цих спірних правовідносин,
постановою КМ України від 19 липня 2006
року № 999 був затверджений Порядок
забезпечення інвалідів автомобілями
(далі - Порядок). Так, пунктом 16
передбачено, що після смерті інваліда
автомобіль, яким він був забезпечений
головним управлінням соціального
захисту або управлінням виконавчої
дирекції, строк експлуатації якого
більше ніж 10 років, залишається
безоплатно члену сім'ї, який на час
смерті інваліда проживав та був
зареєстрований за місцем постійного
проживання і реєстрації інваліда.
Автомобіль, строк експлуатації якого
менше ніж 10 років, після смерті
інваліда залишається у користуванні
його сім'ї, якщо в ній є інвалід, який: -
має підстави для забезпечення
автомобілем згідно з пунктом 3 цього
Порядку; - проживав і був
зареєстрований на час смерті інваліда
за місцем його проживання і реєстрації;
- не має іншого автомобіля, у тому числі
отриманого через головне управління
соціального захисту або управління
виконавчої дирекції. Перереєстрація
автомобіля на ім'я інваліда з числа
членів сім'ї, законного представника
недієздатного інваліда,
дитини-інваліда проводиться
підрозділом МВС на підставі письмової
довідки, форма якої затверджується
Мінпраці. Довідка видається інваліду,
законному представнику недієздатного
інваліда, дитини-інваліда головним
управлінням соціального захисту, в
якому інвалід перебував на обліку, а
інваліду внаслідок трудового каліцтва
- відповідним управлінням виконавчої
дирекції. Член сім'ї померлого
інваліда, який є також інвалідом, має
право повторно стати на облік, але не
раніше закінчення строку експлуатації
автомобіля, отриманого за життя
інвалідом чи законним представником
недієздатного інваліда,
дитини-інваліда. Іншому члену сім'ї
померлого інваліда, який проживає та
зареєстрований за місцем проживання і
реєстрації інваліда, автомобіль, строк
експлуатації якого менше ніж 10 років,
залишається у разі сплати ним до
спеціального фонду державного бюджету
на рахунки, відкриті в органах
Державного казначейства, а членом сім'ї
померлого інваліда внаслідок
трудового каліцтва - на рахунки
відповідних управлінь виконавчої
дирекції вартості одержаного
автомобіля з урахуванням ступеня його
зношення та суми, сплаченої за нього
інвалідом. Інвалід, законний
представник недієздатного інваліда,
дитини-інваліда отримує автомобіль на
десятирічний строк без права продажу,
дарування, передачі (в тому числі за
довіреністю) іншій особі. Після
закінчення зазначеного строку інвалід
може користуватися таким автомобілем
до отримання нового або повернути його
головному управлінню соціального
захисту чи управлінню виконавчої
дирекції на умовах згідно з пунктом 14
цього Порядку. Дана норма чітко
визначає, що в пункті 16 встановлено не
загальний строк експлуатації
автомобіля, а саме строк експлуатації
його інвалідом. Окрім того, згідно
статті 11-1 Закону України «Про
гуманітарну допомогу», відповідно до
якої після смерті інваліда автомобіль,
визнаний гуманітарною допомогою, яким
інвалід був забезпечений через головне
управління соціального захисту і
користувався менше ніж 10 (десять) років,
може бути переданий у власність одному
із членів сім'ї інваліда за рішенням
Комісії з питань гуманітарної допомоги
при КМ України за умови сплати податків
і зборів за ставками, діючими на день
здійснення митного оформлення
автомобіля. Абзацом сьомим пункту 41
Порядку передбачено, що після смерті
інваліда автомобіль, отриманий як
гуманітарна допомога, повертається
(вилучається) головному управлінню
соціального захисту і здається
підприємству, що здійснює заготівлю та
переробку металобрухту, або видається
в порядку черговості інваліду, який
перебуває на обліку.

У відповідності до статті 5 ЦК України
акти цивільного законодавства
регулюють відносини, які виникли з дня
набрання ними чинності. Акт цивільного
законодавства не має зворотної дії у
часі, крім випадків, коли він пом'якшує
або скасовує цивільну
відповідальність особи. Якщо цивільні
відносини виникли раніше і
регулювалися актом цивільного
законодавства, який втратив чинність,
новий акт цивільного законодавства
застосовується до прав та обов'язків,
що виникли з моменту набрання ним
чинності.

Встановлено, що на момент отримання для
інваліда ОСОБА_2 в 2006 року автомобіля,
відносини щодо забезпечення інвалідів
автомобілями регулювались Порядком
забезпечення інвалідів автомобілями,
затвердженого постановою КМ України
від 8 вересня 1997 року № 999, пунктом 37
якого було встановлено, що після смерті
інваліда автомобіль, яким він був
забезпечений безплатно або на
пільгових умовах, залишається його
сім'ї та знімається з обліку в органах
соціального захисту населення.

Постановою КМ України від 19 липня 2006
року № 999 був затверджений новий
Порядок забезпечення інвалідів
автомобілями, у зв`язку з чим
попередній втратив чинність. Згідно
пункту 16 Порядку (в редакції, чинній на
момент виникнення спірних
правовідносин) іншому члену сім'ї
померлого інваліда, який проживає та
зареєстрований за місцем проживання і
реєстрації інваліда, автомобіль, строк
експлуатації якого менше ніж 10 років,
залишається у разі сплати ним до
спеціального фонду державного бюджету
на спеціальні реєстраційні рахунки
відділень Фонду соціального захисту
інвалідів, відкриті в органах
Державного казначейства в Автономній
Республіці Крим, областях, м. Києві та м.
Севастополі, а членом сім'ї померлого
інваліда внаслідок трудового каліцтва
- на рахунки відповідних управлінь
виконавчої дирекції вартості
одержаного автомобіля з урахуванням
ступеня його зношення та суми,
сплаченої за нього інвалідом.

За вказаних вище обставин, колегія
суддів приходить до висновку, що
позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного
управління праці та соціального
захисту населення Івано-Франківської
обласної державної адміністрації про
визнання дій незаконними, зобов'язання
вчинити дії не знайшли свого
підтвердження, а тому не підлягають
задоволенню.

А тому висновки суду першої інстанції
відповідають нормам матеріального та
процесуального права.

На підставі наведеного колегія суддів
прийшла до висновку, що судом першої
інстанції, при винесені оскаржуваної
постанови вірно дано правову оцінку
обставинам справи та ухвалено судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
що згідно ст. 200 КАС України є підставою
для залишення апеляційної скарги без
задоволення, а постанови суду першої
інстанції без змін.

Керуючись ч 3 ст.160 .ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206,
254 КАС України колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без
задоволення.

Постанову Івано-Франківського
окружного адміністративного суду від
28.09.2011 року у справі № 2а-2935/11/0970-
залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого
адміністративного суду у порядку
адміністративного судочинства
протягом двадцяти днів шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуючий
В.В. Ніколін

Судді
В.Я. Качмар

О.М. Гінда