Справа № К/9991/1713/11-С
Суддя: Чалий С.Я.
Дата ухвалення: 2014-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"06" березня 2014 р. м. Київ
К/9991/1713/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі суддів:

Чалого С.Я.

Калашнікової О.В.

Конюшка К.В.

розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу за
касаційною скаргою Дніпропетровської
обласної громадської організації
"Народний Правозахисник" в інтересах
ОСОБА_4 на постанову
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 21 грудня 2010
року у справі за позовом
Дніпропетровської обласної
громадської організації "Народний
Правозахисник" в інтересах ОСОБА_4 до
комунального підприємства
"Дніпропетровське міжміське бюро
технічної інвентаризації"
Дніпропетровської обласної ради про
визнання дій неправомірними, -

в с т а н о в и л а :

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 22
лютого 2010 року позов
Дніпропетровської обласної
громадської організації "Народний
Правозахисник" в інтересах ОСОБА_4
задоволено. Визнано неправомірною
відмову комунального підприємства
"Дніпропетровське міжміське бюро
технічної інвентаризації"
Дніпропетровської обласної ради
виконати замовлення щодо державної
реєстрації права власності на об'єкт
нерухомого майна домоволодіння
АДРЕСА_1 на підставі рішення Леніського
районного суду м.Дніпропетровська від
09 квітня 2008 року та зобов'язано
зареєструвати вказане домоволодіння
за позивачем.

Постановою Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 21 грудня 2010 року рішення суду
першої інстанції скасовано та прийнято
нове рішення про відмову в позові.

Не погоджуючись з зазначеним судовим
рішенням апеляційного суду, позивач
звернувся з касаційною скаргою, у якій
просить його скасувати, посилаючись на
порушення норм матеріального та
процесуального права, а постанову суду
першої інстанції залишити в силі.

Заслухавши доповідь судді Вищого
адміністративного суду України
стосовно обставин, необхідних для
прийняття рішення судом касаційної
інстанції, перевіривши і обговоривши
доводи касаційної скарги,
проаналізувавши правильність
застосування судом першої та
апеляційної інстанції норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
приходить до висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Як встановлено судами та
підтверджується наявними у справі
матеріалами, відповідно до
резолютивної частини рішенням
Ленінського районного суду м.
Дніпропетровська від 04.04.2008 року було
визнано дійсним договір купівлі
продажу (домашню угоду) домоволодіння
АДРЕСА_1, укладений 12 жовтня 1977 року між
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 з одного
боку та ОСОБА_9 з другого боку; визнано
за ОСОБА_10 право власності на зазначене
домоволодіння в порядку спадкування за
законом після смерті ОСОБА_9, померлої
ІНФОРМАЦІЯ_1; визнано дійсним договір
купівлі продажу (домашню угоду)
домоволодіння, укладений 23 січня 2008
року між ОСОБА_10 та ОСОБА_4 та визнано
право власності за ОСОБА_4 право
власності на домоволодіння АДРЕСА_1.

З метою реєстрації права власності на
вказане домоволодіння відповідно до
рішення Ленінського районного суду м.
Дніпропетровська від 04.04.2008 року,
позивач звернувся з заявою до
комунального підприємства
"Дніпропетровське міжміське бюро
технічної інвентаризації"
Дніпропетровської обласної ради.

Листом від 16.07.2008р. відповідач
повідомив позивача про неможливість
реєстрації права власності на об'єкт
нерухомого майна з огляду на те, що
подані документи не дають змоги
установити відповідність заявлених
прав і поданих документів вимогам
чинного законодавства України.
Відчуження нерухомого майна відбулося
без отримання витягів з Реєстру прав
власності. Згідно матеріалів
інвентарної справи нерухоме майно
зареєстровано за гр. ОСОБА_11 на
підставі свідоцтва про права на
спадщину, лише ОСОБА_11 мала право на
відчуження даного об'єкту нерухомості.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що
відповідно до Тимчасового положення
про порядок реєстрації прав власності
на нерухоме майно, затвердженого
Наказом Міністерства юстиції України
№ 7/5 від 07.02.2002 року визначено перелік
правовстановлюючих документів, на
підставі яких проводиться реєстрація
прав власності на об'єкти нерухомого
майна, в тому числі, на підставі рішення
суду. Оскільки рішення суду є
обов'язковим для виконання на
території України, то дії відповідача
щодо відмови в реєстрації права
власності на підставі цього рішення,
оформлені листом від 16.07.2008 року, є
неправомірними, а позовні вимоги є
обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню.

Натомість скасовуючи рішення суду
першої інстанції та відмовляючи в
позові, апеляційний суд зазначив, що
надане позивачем рішенням Ленінського
районного суду м. Дніпропетровська
від 04.04.2008 року, та його резолютивна
частина не містить відомостей про опис
майна та його призначення, відсутня
літерація, відомості щодо технічних
характеристик будівлі, щодо площі
об'єкту нерухомості, дані про розміри
земельної ділянки. Більш того, згідно
резолютивної частини рішення
Ленінського районного суду м.
Дніпропетровська від 04.04.2008 року право
власності на домоволодіння АДРЕСА_1
одночасно визнано за різними особами у
п.3 резолютивної частини рішення - за
ОСОБА_10, у п.5 - за ОСОБА_4

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду апеляційної інстанції
з огляду на таке.

У відповідності до ч.2 Закону України
"Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обмежень" від
01.07.2004 року №1952-IV, державна реєстрація
речових прав на нерухоме майно та їх
обмежень це офіційне визнання і
підтвердження державою фактів
виникнення, переходу або припинення
речових прав на нерухоме майно та їх
обмежень, що супроводжується внесенням
даних до Державного реєстру прав на
нерухоме майно та їх обмежень.

Згідно зі ст.19 названого Закону
підставами для державної реєстрації
прав, що посвідчують виникнення,
перехід, припинення речових прав на
нерухоме майно є, зокрема, рішення суду
стосовно речових прав на нерухоме
майно, обмежень цих прав, що набрали
законної сили.

Відповідно, до Переліку
правовстановлюючих документів, на
підставі яких проводиться реєстрація
прав власності на об'єкти нерухомого
майна, згідно до Тимчасового положення
про порядок реєстрації прав власності
на нерухоме майно, затвердженого
наказом Міністерства юстиції України
від 07.02.2002р. №7/5, одним із
правовстановлюючих документів є
рішення судів, третейських судів про
визнання права власності на об'єкти
нерухомого майна, про встановлення
факту права власності на об'єкти
нерухомого майна, про передачу
безхазяйного нерухомого майна до
комунальної власності.

Однак, згідно п.4.1.1 розділу 4
Тимчасового положення про порядок
реєстрації прав власності на нерухоме
майно передбачено, що записи про
нерухоме майно повинні містити
відомості про опис нерухомого майна,
отриманий у порядку технічної
інвентаризації ( дані про розміри
земельної ділянки у разі наявності
такої інформації), будівлі, її частини,
споруди та інші характеристики,
перелік яких установлений
нормативно-правовими актами).

Стаття 20 Закону України "Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обмежень" та п.2.7 Положення
передбачають, що документи, які
встановлюють виникнення, припинення,
перехід прав на нерухоме майно і
подаються для державної реєстрації
прав на нерухоме майно, повинні
відповідати вимогам, встановленим цим
Законом, Цивільним кодексом України та
іншими нормативно-правовими актами.

За таких обставин колегія суддів
приходить до висновку, що відповідач
обґрунтовано відмовив у здійснені
реєстрації майна, вказаного у заяві
позивача на підставі рішення
Ленінського районного суду м.
Дніпропетровська від 04.04.2008 року,
оскільки вказане рішення не містить
опису нерухомого майна та його
технічної характеристики, не містить
відомостей щодо земельної ділянки, на
якій розташоване нерухоме майно, що
унеможливлює внесення певних
відомостей до Державного реєстру прав
на нерухоме майно, як це передбачено
п.4.1.1 розділу 4 Тимчасового положення
про порядок реєстрації прав власності
на нерухоме майно.

З урахуванням вищенаведеного, колегія
суддів дійшла висновку, що судом
апеляційної інстанції вірно
встановлені обставини справи, судове
рішення ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права
і підстав для його скасування не
вбачається. Доводи касаційної скарги
висновків апеляційного суду не
спростовують.

Відповідно до частини 1 статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Керуючись ст. ст. 220, 222, 223, 224, 230, 231 КАС
України, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Дніпропетровської
обласної громадської організації
"Народний Правозахисник" в інтересах
ОСОБА_4 залишити без задоволення, а
постанову Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 21 грудня 2010 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі і
може бути переглянута з підстав, у
строк та у порядку, визначених ст.ст.
235-244-2 КАС України.

Судді: