Справа № 381/6404/13-а
Суддя: Оксененко О.М.
Дата ухвалення: 2014-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 381/6404/13-а
Головуючий у 1-й інстанції: Бутенко В.О.
Суддя-доповідач:
У Х В А Л А

Іменем України

06 березня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого - судді Оксененка О.М.,

суддів - Бистрик Г.М., Мельничука В.П.,

при секретарі - Січкаренко Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу Головного
управління пенсійного фонду України у
Київській області на ухвалу
Фастівського міськрайонного суду
Київської області від 18 листопада 2013
року у справі за адміністративним
позовом Головного управління
пенсійного фонду України у Київській
області до Відділу примусового
виконання рішень УДВС Головного
управління юстиції у м. Києві про
визнання протиправними дій державного
виконавця та скасування постанови про
накладення штрафу,

В С Т А Н О В И Л А:

Головне управління пенсійного
фонду України у Київській області
звернулося до Фастівського
міськрайонного суду Київської області
з позовом до Відділу примусового
виконання рішень УДВС Головного
управління юстиції у м. Києві про
визнання протиправними дій державного
виконавця та скасування постанови про
накладення штрафу.

Ухвалою Фастівського
міськрайонного суду Київської області
від 18 листопада 2013 року позовну заяву
повернуто позивачу на підставі п. 6 ч. 3
ст. 108 КАС України в зв'язку з
непідсудністю справи цьому
адміністративному суду.

Не погоджуючись з винесеною
ухвалою, позивач подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати ухвалу
суду першої інстанції як таку, що
постановлена з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
та направити справу до суду першої
інстанції для продовження розгляду.

Сторони, будучи належним чином
повідомлені про дату, час та місце
апеляційного розгляду справи, в судове
засідання не з'явилися. Про причини
своєї неявки суд не повідомили.

Враховуючи, що в матеріалах
справи достатньо письмових доказів для
правильного вирішення апеляційної
скарги, а особиста участь сторін в
судовому засіданні - не обов'язкова,
колегія суддів відповідно до ч.4 ст. 196
КАС України визнала можливим проводити
апеляційний розгляд справи за
відсутності представників сторін.

Згідно ст. 41 КАС України
фіксування судового засідання за
допомогою звукозаписувального
технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши доповідь судді,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню, а ухвала
Фастівського міськрайонного суду
Київської області від 31 жовтня 2013 року -
зміні, виходячи з наступних підстав.

Приймаючи рішення про повернення
адміністративного позову Головного
УПФ України у Київській області суд
першої інстанції виходив з того, що він
поданий з порушенням правил
територіальної підсудності
адміністративних справ, встановлених
ст. 19 КАС України.

З таким висновком колегія суддів
не може погодитися у повному обсязі,
виходячи з наступного.

Відповідно ч. 2 ст. 19 Кодексу
адміністративного судочинства України
адміністративні справи з приводу
оскарження правових актів
індивідуальної дії, а також дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень, які прийняті (вчинені,
допущені) стосовно конкретної фізичної
чи юридичної особи (їх об'єднань),
вирішуються за вибором позивача
адміністративним судом за
зареєстрованим у встановленому
законом порядку місцем проживання
(перебування, знаходження) цієї
особи-позивача, або адміністративним
судом за місцезнаходженням
відповідача, крім випадків,
передбачених цим Кодексом. Якщо така
особа не має місця проживання
(перебування, знаходження) в Україні,
тоді справу вирішує адміністративний
суд за місцезнаходженням відповідача.

При цьому, статтею 18 КАС України
визначено предметну підсудність
адміністративних справ.

Частина 2 вказаної статті
закріплює перелік справ, які підсудні
окружним адміністративним судам.

Згідно пункту 6 постанови пленуму
Вищого адміністративного суду України
№ 3 від 13 грудня 2010 року «Про практику
застосування адміністративними судами
законодавства у справах із приводу
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності державної виконавчої
служби» надано роз'яснення, що судам
необхідно враховувати, що постанови
державного виконавця про стягнення
виконавчого збору та накладення штрафу
належать до видів відповідальності за
невиконання рішення самостійно та за
невиконання без поважних причин
рішення, що зобов'язує боржника вчинити
певні дії, та рішення про поновлення на
роботі. Виконавчий збір - це санкція
відповідальності майнового характеру,
що накладається на боржника за
невиконання рішення у строк,
встановлений для його самостійного
виконання. Для застосування
виконавчого збору виконавець приймає
постанову, яка, у разі її невиконання
самостійно, виконується примусово в
установленому Законом України «Про
виконавче провадження» порядку.

Прийнята державним виконавцем
постанова про накладення штрафу на
боржника, яка не виконана самостійно
боржником, є підставою для її
примусового виконання.

В цьому ж пункті постанови пленуму
Вищого адміністративного суду України
«Про практику застосування
адміністративними судами
законодавства у справах із приводу
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності державної виконавчої
служби» з посиланням на пункт 7 частини
другої статті 17 Закону України «Про
виконавче провадження» зазначається,
що постанови державного виконавця про
стягнення виконавчого збору, витрат на
проведення виконавчих дій та
накладення штрафу є виконавчими
документами. Якщо виконавче
провадження закінчено, а виконавчий
збір, витрати на проведення виконавчих
дій або штраф не стягнуто, відповідна
постанова виділяється в окреме
провадження і підлягає виконанню в
загальному порядку.

Також зазначено, що юрисдикція
адміністративних судів поширюється на
справи з приводу оскарження постанов
державного виконавця про стягнення
виконавчого збору, витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій і накладенням штрафу,
прийнятих у виконавчих провадженнях
щодо примусового виконання усіх
виконавчих документів незалежно від
того, яким органом, у тому числі судом
якої юрисдикції, вони видані.

Крім того, постановою пленуму Вищого
адміністративного суду України «Про
практику застосування
адміністративними судами
законодавства у справах із приводу
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності державної виконавчої
служби» розтлумачено, що до юрисдикції
адміністративних судів належать
справи про оскарження рішень, дій чи
бездіяльності державної виконавчої
служби, прийнятих (вчинених, допущених)
під час примусового виконання постанов
державного виконавця про стягнення
виконавчого збору, витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій і накладенням штрафу, як
виконавчих документів в окремому
виконавчому провадженні.

Частиною 2 статті 18 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що Окружним
адміністративним судам підсудні
адміністративні справи, у яких однією
зі сторін є орган державної влади,
інший державний орган, орган влади
Автономної Республіки Крим, обласна
рада, Київська або Севастопольська
міська рада, їх посадова чи службова
особа, крім випадків, передбачених цим
Кодексом, та крім справ з приводу їхніх
рішень, дій чи бездіяльності у справах
про адміністративні проступки та
справ, які підсудні місцевим загальним
судам як адміністративним судам.

Виходячи з цього колегія суддів
приходить до висновку, що дана
адміністративна справа підсудна
Окружному адміністративному суду
міста Києва.

Таким чином колегія суддів
зазначає, що даний позов не підсудний
Фастівському міськрайонному суду
Київської області, а повинен
подаватися до Окружного
адміністративного суду м. Києва.

Відповідно до пункту 6 частини третьої
статті 108 Кодексу адміністративного
судочинства України позовна заява
повертається позивачеві, якщо справа
не підсудна цьому адміністративному
суду.

Отже, виходячи з наведеного
колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції прийшов до правильного
висновку про повернення
адміністративного позову позивачу у
зв'язку з тим, що він був пред'явлений з
порушенням правил підсудності, однак,
при цьому, судом першої інстанції було
допущено помилку в застосуванні норм
процесуального права.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 199, п. 1 ч. 1 ст. 201
КАС України за наслідками розгляду
апеляційної скарги на постанову суду
першої інстанції суд апеляційної
інстанції має право змінити ухвалу
суду, якщо суд першої інстанції
правильно по суті вирішив справу, але з
помилковим застосуванням норм
матеріального чи процесуального права.

За вказаних обставин судове рішення
судді суду першої інстанції підлягає
зміні в резолютивній частині та в
частині мотивації та обґрунтування
підстав повернення позовної заяви
позивачу.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, 199, 201, 205,
206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Головного УПФ
України у Київській області
задовольнити частково.

Ухвалу Фастівського міськрайонного
суд Київської області від 18 листопада
2013 року змінити в частині мотивації та
обґрунтування підстав повернення
позовної заяви позивачу.

Абзац другий резолютивної частини
ухвали Фастівського міськрайонного
суду Київської області від 18 листопада
2013 року викласти в наступній редакції:
«Роз'яснити позивачу, що для вирішення
даного спору потрібно звернутися до
Окружного адміністративного суду м.
Києва».

В іншій частині ухвалу Фастівського
міськрайонного суд Київської області
від 18 листопада 2013 року залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена в
порядку та строки передбачені ст. 212
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя:
О.М. Оксененко

Судді:

Г.М.
Бистрик

В.П. Мельничук

Головуючий суддя
Оксененко О.М.

Судді:
Бистрик Г.М.

Мельничук В.П.