Справа № 810/6942/13-а
Суддя: Лапій С.М.
Дата ухвалення: 2014-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 січня 2014 року № 810/6942/13-а

Київський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді - Лапія С.М.,

при секретарі судового засідання -
Пшику Ю.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві справу за
адміністративним позовом приватного
підприємства «Омега-Імпекс» до
Васильківської об'єднаної державної
податкової інспекції головного
управління Міндоходів у Київській
області про скасування податкових
повідомлень-рішень, -

в с т а н о в и в:

ПП «Омега-Імпекс» звернулось до суду з
позовом, в якому просить скасувати
податкові повідомлення-рішення
Васильківської ОДПІ ГУ Міндоходів у
Київській області від 29.06.2011 №/0,
№/0 та № /0.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що
відповідач оскаржуваними рішеннями
безпідставно та всупереч закону
донарахував позивачу орендну плату
понад розмір, визначений у
відповідному договорі оренди та лише у
зв'язку зі зміною у підзаконних актах
України розміру нормативної грошової
оцінки. Також позивач зазначає, що така
зміна не є достатньою правовою
підставою для збільшення розміру
орендної плати за користування
земельними ділянками та винесення
оскаржуваних рішень.

У судовому засіданні представник
позивача підтримав позовні вимоги з
підстав, викладених у позовній заяві.
Просив позов задовольнити.

Представник відповідача позовних
вимог не визнав з підстав, викладених у
письмових запереченнях проти позову,
стверджував, що оскаржувані податкові
повідомлення-рішення є обґрунтованими,
тому просив у задоволенні позову
відмовити.

Заслухавши доводи та пояснення
представників сторін, дослідивши
матеріали справи та оцінивши їх у
сукупності, судом встановлено
наступне.

Між Путрівською сільською радою
Васильківського району Київської
області (далі - Орендодавець) та ПП
«Омега-Імпекс» (далі - Орендар) укладено
Договір оренди земельної ділянки від
04.08.2006 (далі - Договір).

Згідно п. 2.1. Договору орендна плата
земельної ділянки провадиться у
розмірі 4% від нормативної грошової
оцінки земельної ділянки у розмірі 12
755,00 грн. на рік у вигляді разового
платежу на розрахунковий рахунок
Орендодавця протягом 10 днів, наступних
за звітним періодом.

Сторони зобов'язалися дотримуватися
прав та обов'язків, викладених у
статтях 24-29 Закону України «Про
оренду землі» (п. 3.5. Договору).

Розділом IV Договору визначено, що всі
спори, які можуть виникнути з даного
Договору, вирішуються шляхом
переговорів між сторонами, при не змозі
вирішення спорів шляхом переговорів - у
судовому порядку.

Пунктом 2.3. Договору визначено порядок
перегляду ставок орендної плати у
випадках, передбачених чинним законом
або ж за згодою сторін. При цьому
сторони не досягали згоди щодо зміни
(збільшення) розміру орендної плати.

Путрівською сільською радою прийнято
рішення від 14.10.2010 № 649 «Про підвищення
розміру орендної плати за земельну
ділянку ПП «Омега-Імпекс», розташовану
на території Путрівської сільської
ради». Вказаним рішенням підвищено
розмір орендної плати за земельну
ділянку та встановлено річну орендну
плату земельної ділянки у сумі 119 222,22
грн. щомісячно, протягом 30 днів,
наступних за звітним періодом.

Враховуючи вказане рішення
Путрівської сільської ради,
Васильківською ОДПІ проведено
камеральну перевірку своєчасності та
повноти сплати орендної плати за землю
за 2009-2011 роки.

За результатами перевірки складені
акти:

- за 2009 рік - акт від 29.06.2011 № 2509;

- за 2010 рік - акт від 29.06.2011 № 2508;

- за 2011 рік - акт від 29.06.2011 № 2507,

та прийняті податкові
повідомлення-рішення, якими позивачу
донараховано грошове зобов'язання з
орендної плати за землю:

- № /0 від 29.06.2011 за 2009 рік
- основного платежу 26 264,10 грн.; штрафної
санкції - 1 грн.;

- № /0 від 29.06.2011 за 2010 рік -
основного платежу 103 225,82 грн.; штрафної
санкції - 1 грн.;

- № /0 від 29.06.2011 за 2011 рік -
основного платежу 34 408,64 грн.; штрафної
санкції - 1 грн.

Вважаючи висновки податкового органу
необґрунтованими, а прийняті на їх
підставі податкові
повідомлення-рішення протиправними,
позивач звернувся до суду з даним
позовом.

Суб'єктами права власності на землю
відповідно до пункту «б» ст. 80
Земельного кодексу України (далі - ЗК
України) є, зокрема, територіальні
громади, які реалізують це право
безпосередньо або через органи
місцевого самоврядування, - на землі
комунальної власності.

Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 83 ЗК України
землі, які належать на праві власності
територіальним громадам сіл, селищ,
міст, є комунальною власністю. У
комунальній власності перебувають усі
землі в межах населених пунктів, крім
земель приватної та державної
власності, а також земельні ділянки за
їх межами, на яких розташовані об'єкти
комунальної власності.

До повноважень сільських, селищних,
міських рад у галузі земельних
відносин на території сіл, селищ, міст
належить, зокрема, надання земельних
ділянок у користування із земель
комунальної власності відповідно до
цього Кодексу (п. «в» ст. 12 ЗК України).

Згідно ст. 1 Закону України «Про оренду
землі» оренда землі - це засноване на
договорі строкове платне володіння і
користування земельною ділянкою,
необхідною орендареві для проведення
підприємницької та інших видів
діяльності.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про
оренду землі» договір оренди землі - це
договір, за яким орендодавець
зобов'язаний за плату передати
орендареві земельну ділянку у
володіння і користування на певний
строк, а орендар зобов'язаний
використовувати земельну ділянку
відповідно до умов договору та вимог
земельного законодавства.

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про
оренду землі» істотними умовами
договору оренди землі є об'єкт оренди
(кадастровий номер, місце розташування
та розмір земельної ділянки); строк дії
договору оренди; орендна плата із
зазначенням її розміру, індексації,
форм платежу, строків, порядку її
внесення і перегляду та
відповідальності за її несплату; умови
використання та цільове призначення
земельної ділянки, яка передається в
оренду; умови збереження стану об'єкта
оренди; умови і строки передачі
земельної ділянки орендарю; умови
повернення земельної ділянки
орендодавцеві; існуючі обмеження
(обтяження) щодо використання
земельної ділянки; визначення сторони,
яка несе ризик випадкового пошкодження
або знищення об'єкта оренди чи його
частини; відповідальність сторін;
умови передачі у заставу та внесення до
статутного фонду права оренди
земельної ділянки.

Відповідно до ст. 21 Закону України «Про
оренду землі» орендна плата за землю -
це платіж, який орендар вносить
орендодавцеві за користування
земельною ділянкою. Розмір, форма і
строки внесення орендної плати за
землю встановлюються за згодою сторін
у договорі оренди (крім строків
внесення орендної плати за земельні
ділянки державної та комунальної
власності, які встановлюються
відповідно до Податкового кодексу
України). Обчислення розміру орендної
плати за землю здійснюється з
урахуванням індексів інфляції, якщо
інше не передбачено договором оренди.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про
оренду землі» зміна умов договору
оренди землі здійснюється за взаємною
згодою сторін.

Згідно ст. 2 Закону України «Про плату
за землю» (далі - Закон № 2535-ХІІ)
використання землі в Україні є платним.
Плата за землю справляється у вигляді
земельного податку або орендної плати,
що визначається залежно від грошової
оцінки земель. За земельні ділянки,
надані в оренду, справляється орендна
плата.

Граничний розмір орендної плати за
земельні ділянки, які перебувають у
державній або комунальній власності,
встановлено Законом № 161-XIV та є
обов'язковим при укладанні відповідних
договорів.

Підставою для нарахування земельного
податку відповідно до ст. 13 Закону
№ 2535-ХІІ є дані державного
земельного кадастру, а орендної плати
за земельну ділянку, яка перебуває у
державній або комунальній власності, -
договір оренди такої земельної
ділянки.

Згідно з ч. 4 ст. 21 Закону № 161-XIV зі
змінами, внесеними Законом № 309-VІ,
річна орендна плата за земельні
ділянки, які перебувають у державній
або комунальній власності, надходить
до відповідних бюджетів,
розподіляється і використовується
відповідно до закону і не може бути
меншою для земель
сільськогосподарського призначення -
розміру земельного податку, що
встановлюється Законом України «Про
плату за землю»; для інших категорій
земель - трикратного розміру
земельного податку, що встановлюється
Законом України «Про плату за землю».

Водночас, відповідно до п. 13 Типового
договору оренди землі, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 03.03.2004 № 220, редакція якого також
викладена в розділі «Орендна плата»
договорів оренди землі, укладених
позивачем із селищною радою,
передбачено перегляд розміру орендної
плати у разі, зокрема, зміни розмірів
земельного податку, підвищення цін,
тарифів, у тому числі внаслідок
інфляції.

Згідно п. 8 ч. 1 ст. 14 Закону України від
26.06.1991 № 1251-ХІІ «Про систему
оподаткування» до загальнодержавних
платежів належить такі податки і збори
(обов'язкові платежі), як плата за землю
(земельний податок, а також орендна
плата за земельні ділянки державної і
комунальної власності).

Відповідно до ст. 9 ПК України плата за
землю віднесена до загальнодержавних
зборів.

Відповідно до ст. 19-1 ПК України органи
державної податкової служби наділені
функціями контролю за своєчасністю,
достовірністю, повнотою нарахування і
сплати податків та зборів,
установлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 288 ПК України єдиною
юридичною підставою для нарахування
орендної плати за земельну ділянку є
договір оренди такої земельної
ділянки.

Цією ж статтею передбачено, що органи
виконавчої влади та органи місцевого
самоврядування, які укладають договори
оренди землі, повинні до 1 лютого
подавати органу державної податкової
служби за місцезнаходженням земельної
ділянки переліки орендарів, з якими
укладено договори оренди землі на
поточний рік, та інформувати
відповідний орган державної
податкової служби про укладення нових,
внесення змін до існуючих договорів
оренди землі та їх розірвання до 1 числа
місяця, що настає за місяцем, у якому
відбулися зазначені зміни.

Законом України «Про оренду землі»
визначено, що відносини щодо оренди
землі засновані на договорі та
регулюються поряд з цим Законом і
Цивільним кодексом України. Цивільним
кодексом України визначені поняття та
загальні засади договорів. Серед
основних безумовних засад договорів є
принцип свободи договору. Так,
відповідно до статті 627 Цивільного
кодексу України, сторони є вільними в
укладенні договору, виборі контрагента
та визначенні умов договору.

Статтею 654 Цивільного кодексу України
передбачено, що зміна договору
вчиняється в такій самій формі, що й
договір, що змінюється, якщо інше не
встановлено договором або законом чи
не випливає зі звичаїв ділового
обороту.

Суд звертає увагу на те, що державна
податкова служба відповідно до норм
Податкового кодексу України наділена
повноваженнями зі здійснення контролю
за додержанням податкового
законодавства, правильністю
обчислення, повнотою і своєчасністю
сплати до бюджетів, державних цільових
фондів податків і зборів (обов'язкових
платежів), а також неподаткових
доходів, установлених законодавством,
проте ініціативою вносити зміни до
договорів оренди землі згідно з ст.ст.
12, 80, 83 ЗК України, ст. 21 Закону № 161-XIV,
ст. 30 Закону № 2535-ХІІ наділена одна зі
сторін цих договорів, якою є селищна
рада - орган місцевого самоврядування,
через яку відповідною територіальною
громадою реалізовано право власності
на передані в оренду земельні ділянки,
що знаходяться у комунальній
власності.

Договір оренди землі є
цивільно-правовим, а отже, йому
притаманні такі ознаки, як свобода
договору, обов'язковість його
виконання сторонами тощо. Суб'єкт
владних повноважень, який не є
учасником договору, не може
здійснювати владні управлінські
функції шляхом втручання у відносини
сторін договору, але має право
контролювати належність виконання
договору та відповідність його умов
чинному законодавству України, зокрема
стежити, щоб такі умови не суперечили
інтересам суспільства. Якщо ж договір
пов'язаний зі сплатою податків і, на
думку суб'єкта владних повноважень,
спрямований на ухилення від їх сплати,
останній, за допомогою
адміністративних заходів,
уповноважений відновити публічний
порядок.

Отже, зміна умов договору щодо орендної
плати, зокрема, у зв'язку зі зміною
розміру нормативної грошової оцінки
земельної ділянки, можлива лише за умов
взаємної згоди сторін договору оренди.

Вказана правова позиція викладена
також у постанові Верховного Суду
України від 11.06.2013 у справі за позовом
приватно-орендного
сільськогосподарського підприємства
«Відродження» до Кременчуцької ОДПІ
Полтавської області про скасування
податкових повідомлень-рішень.

Відповідно до ч. 2 ст. 161 КАС України при
виборі правової норми, що підлягає
застосуванню до спірних правовідносин,
суд зобов'язаний враховувати висновки
Верховного Суду України, викладені у
рішеннях, прийнятих за результатами
розгляду заяв про перегляд судового
рішення з підстави, передбаченої
пунктом 1 частини першої статті 237 цього
Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 244-2 КАС України рішення
Верховного Суду України, прийняте за
результатами розгляду заяви про
перегляд судового рішення з мотивів
неоднакового застосування судом
(судами) касаційної інстанції одних і
тих самих норм матеріального права у
подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначені норми права, та для
всіх судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність з рішенням Верховного
Суду України.

З матеріалів справи слідує, що у зв'язку
з відсутністю згоди між ПП
«Омега-Імпекс» та Путрівською
сільською радою щодо внесення до
Договору оренди землі відповідних змін
про збільшення орендної плати за землю,
дане питання було вирішено у судовому
порядку.

Так, рішенням Господарського суду
Київської області від 28.05.2012 у справі
№ 13/039-12, яке набрало законної
сили 16.06.2012, задоволено позовні вимоги
Путрівської сільської ради та змінено
абз. 4 п. 1.1. Договору оренди земельної
ділянки від 04.08.2006, викладено його у
такій редакції: «Нормативна грошова
оцінка земельної ділянки становить
2 980 555 (два мільйони дев'ятсот
вісімдесят тисяч п'ятсот п'ятдесят
п'ять) грн. 50 коп.»

Цим же рішенням Господарського суду
Київської області змінено п. 2.1
Договору оренди земельної ділянки від
04.08.2006, викладено його у такій редакції:
«Орендна плата земельної ділянки
провадиться в розмірі 4 (чотири) % від
нормативної грошової оцінки земельної
ділянки у розмірі 119 222,22 (сто
дев'ятнадцять тисяч двісті двадцять
дві) грн. 22 коп. на рік у вигляді
разового платежу па розрахунковий
рахунок Орендодавця протягом 10 днів
наступних за звітним періодом».

Таким чином, прийняття податкових
повідомлень-рішень, якими донараховано
грошове зобов'язання з орендної плати
за землю з посиланням на рішення
Путрівської сільської ради є фактичною
зміною умов Договору в односторонньому
порядку, що є порушенням
вищезазначених вимог закону та умов
укладеного Договору оренди землі.

Отже, рішення Путрівської сільської
ради, яким затверджено розмір
нормативної грошової оцінки земель
Путрівської сільської ради, можливо
застосовувати до нових договорів, а до
договорів, укладених до його прийняття,
лише після внесення в установленому
порядку змін до таких договорів
стосовно нормативної грошової оцінки
земельної ділянки та розміру орендної
плати.

Таким чином суд вважає, що відповідач,
донараховуючи орендну плату позивачу
понад розмір, визначений у договорі
оренди та задекларований позивачем, до
внесення змін до договору оренди, діяв
з порушення права позивача на
погодження з орендодавцем за договором
оренди розміру орендної плати та,
відповідно, - з порушенням принципу
свободи договору.

Окрім того, суд дійшов висновку, що
оскаржуваним рішенням відповідач
порушив ст. 19 Конституції України,
оскільки, визначаючи самостійно розмір
орендної плати, діяв не в межах
повноважень, передбачених для
відповідача Конституцією та законами
України.

Відповідно до ст. 71 КАС України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків
встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

На виконання цих вимог відповідач як
суб'єкт владних повноважень не надав
суду жодних доказів, які спростовували
б доводи позивача, а відтак, не довів
правомірності своїх рішень.

Оскільки суд дійшов висновку про
необґрунтованість висновків
податкового органу, на підставі яких
прийнято оскаржувані податкові
повідомлення-рішення, відповідно,
позовні вимоги в частині визнання їх
протиправними та скасування
підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України якщо
судове рішення ухвалене на користь
сторони, яка не є суб'єктом владних
повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України.

Оскільки суд дійшов висновку про
наявність підстав для задоволення
позовних вимог, судові витрати
позивача витрати згідно квитанції від
13.12.2013 № 10976.135.1 у сумі 327,80 грн.
підлягають відшкодуванню з Державного
бюджету України на його користь.

Керуючись статтями 69, 70, 71, 94, 122, 158-163, 167
КАС України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Адміністративний позов задовольнити.

Скасувати податкові
повідомлення-рішення Васильківської
об'єднаної державної податкової
інспекції головного управління
Міндоходів у Київській області від
29.06.2011 № /0, № /0 та №
/0.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь приватного підприємства
«Омега-Імпекс» судові витрати згідно
квитанції від 13.12.2013 № 10976.135.1 у сумі 327
(триста двадцять сім) грн. 80 коп.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо скаргу не було подано в
установлені строки. У разі подання
апеляційної скарги постанова, якщо її
не скасовано, набирає законної сили
після повернення апеляційної скарги,
відмови у відкритті апеляційного
провадження або набрання законної сили
рішенням за наслідками апеляційного
провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду
подається до Київського апеляційного
адміністративного суду через
Київський окружний адміністративний
суд протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Суддя
Лапій С.М.

Дата виготовлення і підписання повного
тексту постанови - 31 січня 2014 р.