Справа № 2а-3109/10/0770
Суддя: Ліщинський А.М.
Дата ухвалення: 2014-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2014 р.
Справа № 3010/11/9104

Колегія суддів Львівського
апеляційного адміністративного суду в
складі :

головуючого судді:
Ліщинського А.М.,

суддів:
Довгої О.І., Запотічного І.І.

розглянувши в порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Закарпатській області на постанову
Закарпатського окружного
адміністративного суду від 03 грудня 2010
року у справі за позовом ОСОБА_1 до
Головного управління Міністерства
внутрішніх справ України в
Закарпатській області про зарахування
стажу роботи до державної служби,-

В С Т А Н О
В И Л А:

10.08.2010 року позивач звернувся до суду з
адміністративним позовом до
відповідача про зарахування стажу
роботи до державної служби.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що з
моменту набрання чинності Закону
України «Про державну службу» від
16.12.1993 року - їй, як працівнику апарату
органів внутрішніх справ стаж
державного службовця мав
обчислюватись з 16.12.1993 року, оскільки
починаючи з 15.05.1972 року по 24.07.2009 року
вона працювала у Перечинському
районному відділі управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Закарпатській області на посаді
паспортиста. Однак, відповідач
відмовляється у зарахуванні до стажу
державної служби період роботи з 16.12.1993
року по 01.11.2001 року.

Постановою Закарпатського окружного
адміністративного суду від 03 грудня 2010
року адміністративний позов
задоволено. Зобов`язано ГУМВС України в
Закарпатській області зарахувати
ОСОБА_1 у зарахуванні стажу роботи з
16.12.1993 року по 01.11.2001 року - як державну
службу.

Відповідач постанову оскаржив, не
погодившись із зазначеним судовим
рішенням, подав апеляційну скаргу,
зазначивши, що оскаржувана постанова
винесена з порушенням норм
матеріального та процесуального права
та є незаконною, просить оскаржувану
постанову скасувати та прийняти нову,
якою відмовити в задоволенні позову.

В апеляційній скарзі покликається на
те, що згідно практики застосування
термінів слів і словосполучень в
юриспруденції категорії посад
службовець і державний службовець є
різними.

В разі відсутності клопотань від усіх
осіб, які беруть участь у справі, про
розгляд справи за їх участю, суд
апеляційної інстанції може розглянути
справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами, якщо справу може бути
вирішено на основі наявних у ній
доказів (ч. 1 ст. 197 КАС України із
змінами і доповненнями, внесеними
згідно із Законом України від 07.07.2010
року N 2453-VI).

Судова колегія заслухавши доповідь
судді-доповідача, перевіривши
матеріали справи і обговоривши
підстави апеляційної скарги, вважає за
необхідне її відхилити з наступних
підстав.

Задовольняючи позовні вимоги суд
першої інстанції виходив з того, що
позивач як не на посаді державного
службовця, так і на посаді державного
службовця виконувала одні й ті самі
функціональні обов'язки, що
представником відповідача і не
заперечується.

Розглядаючи спір, судова колегія
вважає, що місцевий суд повно і
всебічно дослідив і оцінив обставини
по справі, надані сторонами докази,
правильно визначив юридичну природу
спірних правовідносин і закон, який їх
регулює.

Правильність вирішення справи
відповідно до вимог ст.13 КАС України
забезпечується системою: апеляційною
та касаційною. Можливість апеляційного
та касаційного оскарження судових
рішень є принципом адміністративного
судочинства, що спрямований на
забезпечення прав осудності
(законності та обґрунтованості)
судових рішень.

Як встановлено судом та підтверджено
матеріалами справи, що згідно записів з
трудової книжки від 31.08.1971 року та
Довідки Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Закарпатській області №2/П-376 від
21.07.2009 року - позивач починаючи з 15.05.1972
року по 24.07.2009 року працювала у
Перечинському районному відділі
управління Міністерства внутрішніх
справ України в Закарпатській області
на посаді паспортиста.

Відповідач у відповідності до п.З ст.30
Закону України «Про державну службу»
(досягнення державним службовцем
граничного віку проходження державної
служби) наказом від 24.07.2009 року №310 о/с
по особовому складу, звільнено - ОСОБА_1,
спеціаліста першої категорії (за
рахунок м/б райради) сектору у справах
громадянства, імміграції та реєстрації
фізичних осіб Перечинського районного
відділу Головного управління МВС
України в Закарпатській області.

Відповідно до листа відповідача №2/П-140
від 15.03.2010 року про розгляд звернення
позивачки ОСОБА_1 (лист від 12.02.2010 року
за №49/03-16/1) щодо зарахування до стажу
державної служби періоду перебування
на посадах паспортиста вбачається, що у
відповідності до вимог чинного
законодавства, а саме Закону України
«Про державну службу» від 16.12.1993 року,
постанови Кабінету Міністрів України
«Про порядок обчислення стажу
державної служби» від 03.05.1994 року №283
(із змінами), позивачці стаж державної
служби нараховується з 01.11.2001 року
(тобто з часу призначення на посаду
спеціаліста групи паспортної роботи та
громадянства відділення громадянства,
паспортної та імміграційної служби
Перечинського РВ УМВС України в
Закарпатській області) по 24.07.2009 року
(до звільнення з посади державного
службовця у відповідності до п.З статті
30 Закону України «Про державну службу»
у зв'язку з досягненням граничного віку
проходження державної служби). На день
звільнення позивачки з державної
служби стаж складає 07 років 08 місяців 23
дні. З огляду на викладене та беручи до
уваги той факт, що посади паспортистів,
старших паспортистів та інспекторів
відділень паспортно-візової роботи в
структурних підрозділах УМВС України в
Закарпатській області згідно штатів
міських і районних відділів УМВС
відносилися до категорії посад
службовців (не держслужба), правових
підстав для зарахування до стажу
державної служби періоду роботи на
зазначених посадах немає.

Законом України «Про державну службу»
встановлено, що державними службовцями
вважаються особи, які працюють на
посадах в державних органах, що
наділені адміністративно-
розпорядчими та/або
консультативно-дорадчими функціями.

Колегія суддів зазначає, що відповідно
до офіційних роз'яснень спеціальної
робочої групи, створеної відповідно до
Розпорядження Кабінету Міністрів
України №5-р від 05.01.1994 року на вільно
найманих працівників апарату органів
внутрішніх справ поширюється дія
Закону України «Про державну службу».
Таке право, також передбачено
Постановою Кабінету Міністрів України
№283 від 03.05.1994 року.

Згідно ст.37 Закону України «Про
державну службу» на одержання пенсії
державних службовців мають право
особи, які досягнули встановленого
законодавством пенсійного віку, за
наявності страхового стажу для
чоловіків - не менше 25 років, для жінок
не менше 20 років, у тому числі стажу
державної служби - не менше 10 років, та
які на час досягнення пенсійного віку
працювали на посадах державних
службовців, а також особи, які мають не
менше 20 років стажу роботи на посадах,
віднесених до категорій посад
державних службовців, - незалежно від
місця роботи на час досягнення
пенсійного віку. Пенсія державного
службовця призначається в розмірі 80%
від сум їх заробітної плати, на які
нараховуються страхові внески на
загальнообов'язкове державне пенсійне
врахування, а особам, які на час
звернення за призначенням пенсії не є
державними службовцями, - у розмірі 80%
відсотків заробітної плати працюючого
державного службовця відповідної
посади та рангу за останнім місцем
роботи на державній службі.

Згідно поданих матеріалів на момент
24.07.2009 року, її стаж державної служби
згідно Постанови Кабінету Міністрів
України від 03.05.1994 року №283 (із змінами і
доповненнями) на день звільнення
складає 15 років 08 місяців 09 дні,
загальний трудовий стаж - 38 років 04
місяці 25 днів.

За таких обставин справи, колегія
суддів приходить до переконання, що суд
першої інстанції прийшов до
правильного висновку, оскільки у
позивача існують всі необхідні
підстави для зарахування стажу роботи
до держаної служби.

Відповідно до ст.200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи і
ухвалив судове рішення з додержанням
норм матеріального і процесуального
права.

Судова колегія вважає, що доводи
апеляційної скарги не являються
суттєвими і не складають підстави для
висновку про неправильне застосування
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
які призвели до неправильного
вирішення справи.

Керуючись статтями 160 ч.3, 195, 196, 198 п.1, 200,
205, 206, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів,-

У Х В А Л И
Л А:

Апеляційну скаргу Головного
управління Міністерства внутрішніх
справ України в Закарпатській області
залишити без задоволення, а постанову
Закарпатського окружного
адміністративного суду від 03 грудня 2010
року у справі №2а-3109/10/0770 - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, що беруть участь у справі, може
бути оскаржена протягом двадцяти днів
шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий суддя
А.М.Ліщинський

Судді
О.І. Довга

І.І.Запотічний