Справа № 819/2723/13-а
Суддя: Улицький В.З.
Дата ухвалення: 2014-03-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2014 р.
Справа № 876/1087/14

Колегія суддів Львівського
апеляційного адміністративного суду в
складі:

головуючого судді:
Улицького В.З.

суддів:
Гулида Р.М., Кузьмича С.М.

за участю секретаря судового
засідання: Дутки І.С.

представника відповідача:
Чорнописька В.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні м. Львові апеляційну скаргу
Тернопільської ОДПІ ГУ Міндоходів у
Тернопільській області на постанову
Тернопільського окружного
адміністративного суду від 18.12.2013 року
у справі за позовом фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 до
Тернопільської ОДПІ ГУ Міндоходів у
Тернопільській області про скасування
податкового повідомлення-рішення,-

встановила:

У листопада 2013 року фізична
особа-підприємець ОСОБА_2 звернувся з
позовом до Тернопільської ОДПІ ГУ
Міндоходів у Тернопільській області
про скасування податкового
повідомлення-рішення.

Позивач вказував, що 31.10.2013 року
відповідачем було прийнято податкове
повідомлення-рішення №,
відповідно до якого позивачу визначено
суму податкового зобов'язання з
податку на додану вартість в розмірі 22
137 грн. за основним платежем та 5524,25 грн.
за штрафними санкціями.

Дане рішення відповідачем прийнято у
зв'язку із тим, що за період з 01.01.2012 року
по 31.12.12 року позивач використав у
формуванні податкового кредиту
відповідних періодів податкові
накладні, що були оформлені з
порушенням порядку їх реєстрації, чим
порушено п. 201.10 ст. 201 ПК України.

Вважаючи прийняте податкове
повідомлення-рішення протиправним,
позивач звернувся до суду та просив
його скасувати.

Постановою Тернопільського окружного
адміністративного суду від 18.12.2013 року
позов задоволено. Скасовано податкове
повідомлення-рішення Тернопільської
ОДПІ ГУ Міндоходів у Тернопільській
області.

Постанову суду оскаржив відповідач.
Вважає, що оскаржувана постанова
прийнята з помилковим застосуванням
норм матеріального та процесуального
права та підлягає скасуванню з підстав
викладених у апеляційній скарзі.
Просить скасувати оскаржувану
постанову та прийняти нову, якою у
задоволенні позову відмовити.

Судова колегія заслухавши доповідь
судді-доповідача, перевіривши
матеріали справи доводи апеляційної
скарги, вважає, що така задоволенню не
підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, що Тернопільською
об'єднаною державною податковою
інспекцією Головного управління
Міндоходів у Тернопільській області
07.10.2013 року було проведено
документальну планову виїзну
перевірку фізичної особи - підприємця
ОСОБА_2 з питань своєчасності,
достовірності, повноти нарахування та
сплати податків і зборів за період з
01.01.2012 року по 31.12.2012 року, дотримання
законодавства щодо укладення
трудового договору, оформлення
трудових відносин з працівниками,
правильності нарахування, обчислення
та сплати єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, виконання вимог
валютного та іншого законодавства за
період з 01.01.2012 року по 31.12.2012 року, за
результатами якої було складено акт
№1012/17-226/НОМЕР_1 від 07.10.2013 року.

На підставі даного акту перевірки,
відповідачем 31.10.2013 року було винесено
податкове повідомлення - рішення №
, яким було визначено суму
податкового зобов'язання з податку на
додану вартість в розмірі 22 137,00 грн. за
основним платежем та 5 524,25 грн.

Зокрема, в акті перевірки зафіксовані
порушення п. 201.1, п.201.10 ст.201 Податкового
кодексу України, п.5 Порядку ведення
Єдиного реєстру податкових накладних,
затвердженого постановою КМУ від 29.12.2010
року №1246, а саме, позивачем було
завищено податковий кредит за період з
01.01.2012 року по 31.12.2012 року на загальну
суму 22 137,00 грн. на підставі податкових
накладних, які зареєстровані з
порушенням Порядку ведення Єдиного
реєстру податкових накладних.

На думку податкового органу, порушення
порядку реєстрації полягає в тому, що
електронний цифровий підпис, який
накладено на податкову накладну при її
реєстрації в Єдиному реєстрі
податкових накладних, не відповідає
підпису, що скріплює цю податкову
накладну при її видачі фізичній особі -
підприємцю ОСОБА_2

Проте з такими твердженнями
відповідача колегія суддів не
погоджується з наступних підстав.

Відповідності до п.201.1 Податкового
кодексу України, платник податку
зобов'язаний надати покупцю
(отримувачу) на його вимогу підписану
уповноваженою платником особою та
скріплену печаткою (за наявності)
податкову накладну, складену за
вибором у паперовому вигляді або в
електронній формі.

Відповідно до п. 201.10 Податкового
кодексу України, податкова накладна
видається платником податку, який
здійснює операції з постачання
товарів/послуг, на вимогу покупця та є
підставою для нарахування сум податку,
що відносяться до податкового кредиту.

При здійсненні операцій з постачання
товарів/послуг платник податку -
продавець товарів/послуг зобов'язаний
надати покупцю податкову накладну та
зареєструвати її в Єдиному реєстрі
податкових накладних. Підтвердженням
продавцю про прийняття його податкової
накладної до Єдиного реєстру
податкових накладних є квитанція в
електронному вигляді у текстовому
форматі, яка надсилається протягом
операційного дня.

Відповідно до п.6 Порядку №1246, після
накладення електронного цифрового
підпису продавець здійснює шифрування
податкової накладної в електронній
формі та надсилає їх Державній
податковій службі засобами
телекомунікаційного зв'язку із
урахуванням вимог Законів "Про
електронний цифровий підпис" та Про
електронні документи та електронний
документообіг". Примірник податкової
накладної в електронній формі
зберігається у продавця.

Згідно п.7 вищевказаного Порядку, після
надходження податкової накладної в
електронній формі до Державної
податкової служби, здійснюється їх
розшифрування, перевіряється
електронний підпис, визначається
відповідність електронного документа
формату (стандарту), затвердженому
Державною податковою службою, та
проводиться їх реєстрація.

П.8 Порядку №1246 передбачено, що для
підтвердження прийняття податкової
накладної до реєстрації продавцю
видається квитанція в електронній
формі у текстовому форматі, у якій
зазначаються реквізити зазначених
документів, відповідність
електронного документа формату
(стандарту), затвердженого Державною
податковою службою, результати
перевірки електронного цифрового
підпису, інформація про продавця, дата
та час прийняття, реєстраційний номер
та податковий період, за який подається
податкова накладна.

Якщо, надіслані податкові накладні
сформовано з порушенням вимог,
передбачених відповідно пунктом 201.1
статті 201 та/або пунктом 192.1 статті 192
цього Кодексу, протягом операційного
дня продавцю надсилається квитанція в
електронному вигляді у текстовому
форматі про неприйняття їх в
електронному вигляді із зазначенням
причин. Якщо, протягом операційного дня
не надіслано квитанції про прийняття
або неприйняття, така податкова
накладна вважається зареєстрованою в
Єдиному реєстрі податкових накладних.

У відповідності до абзацу дев'ятого
пункту 201.10 ст. 201 Податкового кодексу
України, відсутність факту реєстрації
платником податку - продавцем
товарів/послуг податкових накладних в
Єдиному реєстрі податкових накладних
та/або порушення порядку заповнення
податкової накладної не дає права
покупцю на включення сум податку на
додану вартість до податкового
кредиту.

Із аналізу вищевказаної статті
Податкового кодексу України,
вбачається вичерпний перелік підстав,
які не дають права на включення сум
податку на додану вартість до
податкового кредиту, а також різницю
між порушеннями: «порушення порядку
заповнення податкової накладної» та
"порушення порядку реєстрації
податкової накладної в Єдиному
реєстрі».

В підтвердження вищенаведеного факту,
свідчить абзац одинадцятий пункту 201.10
ст. 201 Податкового кодексу України, яким
передбачено, що у разі відмови продавця
товарів/послуг надати податкову
накладну або в разі порушення ним
порядку її заповнення та/або порядку
реєстрації в Єдиному реєстрі покупець
таких товарів/послуг має право додати
до податкової декларації за звітний
податковий період, заяву із скаргою на
такого постачальника, яка є підставою
для включення сум податку до складу
податкового кредиту.

У відповідності до п.9 Порядку №1246,
причинами відмови у прийнятті
податкової накладної та/або
розрахунку коригування до реєстрації
є: наявність помилок; відсутність в
Реєстрі відомостей, що містяться у
податковій накладні, яка коригується;
факт реєстрації податкової накладної
та/або розрахунку коригування з такими
ж реквізитами.

Таким чином Порядок №1246містить
вичерпний перелік підстав відмови у
прийнятті податкової накладної та/або
розрахунку коригування до реєстрації,
а інші порушення продавцем порядку
реєстрації податкової накладної в
Єдиному реєстрі, які не спричинили
відмову у прийнятті такої податкової
накладної до реєстрації, не можуть бути
підставою для позбавлення покупця
права на податковий кредит,
сформований на підставі таких
накладних.

При цьому, саме працівники
Тернопільської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міністерства доходів у
Тернопільській області, у
відповідності до п.7 Порядку №1246
зобов'язані були здійснити перевірку
електронного цифрового підпису,
накладеного на податкову накладну, та
виявивши невідповідність підпису
особи, яка виписала податкову накладну,
накладеному електронному цифровому
підпису, відмовити у реєстрації такої
податкової накладної, що в свою чергу
дало б можливість позивачу,
скористатися своїм правом та на
підставі абзацу одинадцятого пункту
201.10 ст. 201 Податкового кодексу України,
додати до податкової декларації за
звітний податковий період заяву із
скаргою на такого постачальника.

Судом встановлено, що усі податкові
накладні постачальників виписаних за
обревізований період, містять усі
необхідні реквізити, передбачені п.201.1
Податкового кодексу України та
складені згідно Порядку заповнення
податкової накладної, затвердженого
Наказом Міністерства фінансів України
від 01.11.2011 року №1379. Саме тому позивач
має право на податковий кредит,
сформований на підставі таких
накладних.

Стаття 19 Конституції України
встановлює, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно ч. 2 ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову. Відповідач
не довів законність дій належними
доказами.

Враховуючи викладене, судова колегія
приходить до переконання, що доводи
апеляційної скарги являються
безпідставними і необґрунтованими та
не спростовують висновки суду першої
інстанції, а тому у задоволенні
апеляційної скарги слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 160 ч. 3, 195, 196, 198, 200, 205, 206,
254 КАС України, колегія суддів -

ухвалила:

Апеляційну скаргу Тернопільської ОДПІ
ГУ Міндоходів у Тернопільській області
залишити без задоволення, а постанову
Тернопільського окружного
адміністративного суду від 18.12.2013 року
у справі №819/2723/13-а - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення.

На ухвалу протягом двадцяти днів з
моменту набрання нею законної сили
може бути подана касаційна скарга
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий:
В. Улицький

Судді:
Р. Гулид

С. Кузьмич

Повний текст ухвали виготовлено та
підписано 07.03.2014 р.