Справа № 813/7851/13-а
Суддя: Ільчишин Н.В.
Дата ухвалення: 2014-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2014 р.
Справа № 876/1201/14

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді
Ільчишин Н.В.,

суддів
Пліша М.А., Шинкар Т.І.,

за участю секретаря судового засідання
Федак С.Р.,

представника позивача
Цяцяк А.Р.,

представника відповідача
Тістечко Ю.Я.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
Львівської митниці Міндоходів на
постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 20.12.2013 року
у справі за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю
«ТМ-СЕРВІС» до Львівської митниці
Міндоходів, Головного управління
Державної казначейської служби
України у Львівській області про
скасування рішень за стягнення надміру
сплачених платежів,-

ВСТАНОВИВ :

ТзОВ «ТМ-СЕРВІС» 17.10.2013 року звернулось
до суду з адміністративним позовом до
Львівської митниці Міндоходів,
Головного управління Державної
казначейської служби України у
Львівській області про скасування
рішення про коригування митної
вартості товарів №209000003/2013/900092/2 від
17.09.2013 року, скасування картки відмови у
прийнятті митної декларації, митному
оформленні випуску чи пропуску
товарів, транспортних засобів
комерційного призначення №209120000/2013/00445,
стягнення із Державного бюджету
України надмірно сплачених сум мита у
розмірі 27476,73 (двадцять сім тисяч
чотириста сімдесят шість грн. 73 коп.)
грн. та податок на додану вартість із
ввезених на митну територію України
товарів в розмірі 115402,29 (сто п'ятнадцять
тисяч чотириста дві грн. 29 коп.) грн. на
підставі платіжного доручення: №232 від
17.09.2013 року, а всього в розмірі 142879,02 (сто
сорок дві тисячі вісімсот сімдесят
дев'ять грн. 02 коп.) грн. В обґрунтування
позовних вимог, позивач вказує, що для
митного оформлення подавалися всі
необхідні документи за встановленою
ціною договору, однак відповідач митну
вартість визначив із застосуванням
резервного методу та без врахування
його доводів.

Оскаржуваною постановою Львівського
окружного адміністративного суду від
20.12.2013 року позов задоволено повністю.

Не погодившись із зазначеним рішенням
відповідач просить зазначену
постанову скасувати та прийняти нову,
якою відмовити в задоволенні позову,
покликаючись на невірне застосування
судом першої інстанції норм
матеріального права. Зокрема
посилається на те, що подані позивачем
документи для митного оформлення не
надавали можливості здійснити митне
оформлення товару за вказаною ціною
договору, укладеною між сторонами, а
тому за результатами проведених
консультацій товар оформлено із
застосуванням резервного методу
передбаченого ст. 64 Митного Кодексу
України, який визначає, що митна
вартість, визначена згідно з
положеннями цієї статті, повинна
ґрунтуватися на раніше визнаних
(визначених) митними органами митних
вартостях.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги у їх сукупності,
колегія суддів приходить до висновку,
що подана скарга не підлягає
задоволенню з наступних мотивів.

Задовольняючи позовну заяву ТзОВ
«ТМ-СЕРВІС» суд першої інстанції
виходив з того, що подано достатні
відомості для застосування методу
визначення митної вартості за ціною
договору щодо товарів, які
імпортуються, а відповідач
безпідставно обрав другорядний метод
визначення митної вартості та не довів
неможливість послідовного
використання інших методів, зазначених
у статтях 58 - 63 МК України, що свідчить
про протиправність прийняття його
рішень.

Судом першої інстанції встановлено, що
позивачем укладено 25.04.2013 року додаток
№2 до контракту №ZC-MJH-1303 від 06.02.2013 року
(а.с.24), відповідно до якого Продавець
виробляє і постачає, а Покупець купує
Товар згідно цін, наведених у додатку,
на загальну суму 65100,00 доларів США.
Вказаним додатком №2 від 25.04.2013 року
Сторони погодили, що Покупець
зобов'язується здійснити оплату в
розмірі 13000,00 доларів США до 01.06.2013 року.
Платіжним дорученням в іноземній
валюті №34 від 23.05.2013 року (а.с.25) позивач
перерахував на користь Продавця
грошові кошти в розмірі 13000,00 доларів
США, згідно з Додатку №2 від 25.04.2013 року
до контракту №ZC-MJH-1303 від 06.02.2013 року. У
подальшому в зв'язку із уточненням між
сторонами обсягу Товару, що підлягає до
продажу, Продавцем 05.06.2013 року
виставлено позивачеві рахунок на
оплату вартості товару на загальну
суму 43828,00 доларів США (а.с.27-28).

04 липня 2013 року між сторонами укладено
додаток №3 до контракту №ZC-MJH-1303 від
06.02.2013 року (а.с.30), відповідно до умов
якого Продавець виробляє і постачає, а
Покупець (позивач) купує Товар згідно
цін, наведених у додатку, на загальну
суму 43828,00 доларів США. Додатком №3 від
04.07.2013 року Сторони погодили, що
Покупець зобов'язується здійснити
оплату решти вартості Товару в розмірі
30828,00 доларів США до 31.08.2013 року.
Платіжним дорученням в іноземній
валюті №70 від 22.08.2013 року (а.с.34) позивач
перерахував на користь Продавця
грошові кошти в розмірі 30828,00 доларів
США, згідно з Додатку №3 від 04.07.2013 року
до контракту №ZC-MJH-1303 від 06.02.2013 року.

Позивачем 16.09.2013 року подано до митного
оформлення електронну митну
декларацію №209120000/2013/834705 та документи
на вантаж згідно додатку №3 від 04.07.2013
року до контракту №ZC-MJH-1303 від 06.02.2013
року, на підтвердження заявленої
митної вартості до митної декларації
на вантаж: гайки шестигранні з чорних
металів (сталь нелегована) з метричною
різьбою по всій довжині отвору виробу,
оцинковані, DIN934, з внутрішнім діаметром
не більше 12 мм, в асортименті та гайки
шестигранні з чорних металів (сталь
нелегована) з метричною різьбою по всій
довжині отвору виробу, оцинковані, DIN934,
з внутрішнім діаметром більше 12 мм, в
асортименті, згідно електронного
інвойсу, із заявленою митною вартістю
43828,00 доларів США

Суд апеляційної інстанції враховуючи
норми чинного законодавства України,
які регулюють відносини, пов'язані із
справляння митних платежів, Митним
кодексом України, Податковим кодексом
України та іншими нормативно-правовими
актами, виходить з таких доводів.

Статтею 49 Митного кодексу України
визначено, що митною вартістю товарів,
які переміщуються через митний кордон
України, є вартість товарів, що
використовується для митних цілей, яка
базується на ціні, що фактично сплачена
або підлягає сплаті за ці товари.

Статтею 53 Митного кодексу наведено
перелік документів, що подаються
декларантом для підтвердження
заявленої митної вартості. Надання
додаткових документів є необхідним у
разі потреби в підтвердженні
задекларованої декларантом митної
вартості товару за першим методом,
викликаної обґрунтованими сумнівами
митного органу в достовірності
відомостей, які містяться в поданих до
митного оформлення товару документах.

Як зазначено в апеляційній скарзі, при
здійсненні порівняння рівня заявленої
митної вартості товарів з рівнем
митної вартості ідентичних або
подібних (аналогічних) товарів, митне
оформлення яких вже здійснено (за
даними ПІК «Цінова інформація при
визначенні митної вартості» ЄАІС ДМСУ)
виявлено відхилення у рівні митної
вартості товару, митна вартість якого
перевірялась, в порівнянні із
загальним рівнем цін на подібні товари,
однак не вказано з чого виходив і на що
вказував митний орган із поданих
доводів при визначені митної вартості
вказаного товару. Частиною 2 ст. 53 МК
України визначено, що документами, які
підтверджують митну вартість товарів,
є: декларація митної вартості, що
подається у випадках, визначених у
частинах 5 і 6 статті 52 цього Кодексу, та
документи, що підтверджують числові
значення складових митної вартості, на
підставі яких проводився розрахунок
митної вартості; зовнішньоекономічний
договір (контракт) або документ, який
його замінює, та додатки до нього у разі
їх наявності; рахунок-фактура (інвойс)
або рахунок-проформа (якщо товар не є
об'єктом купівлі-продажу); якщо рахунок
сплачено, - банківські платіжні
документи, що стосуються оцінюваного
товару; за наявності інші платіжні
та/або бухгалтерські документи, що
підтверджують вартість товару та
містять реквізити, необхідні для
ідентифікації ввезеного товару;
транспортні (перевізні) документи, якщо
за умовами поставки витрати на
транспортування не включені у вартість
товару, а також документи, що містять
відомості про вартість перевезення
оцінюваних товарів; копія імпортної
ліцензії, якщо імпорт товару підлягає
ліцензуванню; якщо здійснювалося
страхування. - страхові документи, а
також документи, що містять відомості
про вартість страхування.

Статтею 55 Митного кодексу визначено
порядок коригування митної вартості
товарів та вимоги що письмового
рішення про коригування заявленої
митної вартості товарів; право
декларанта на проведення консультацій,
в тому числі письмових, з органом
доходів і зборів з метою
обґрунтованого вибору методу
визначення митної вартості на підставі
інформації, яка наявна в органі доходів
і зборів.

Статтею 57 Митного кодексу врегульовано
процедуру визначення митної вартості
товарів, які ввозяться в Україну
відповідно до митного режиму імпорту
за методами, основним з яких є перший
метод визначення митної вартості
товарів - за ціною договору (вартість
операції). Також зазначено, що кожний
наступний метод застосовується лише у
разі, якщо митна вартість товарів не
може бути визначена шляхом
застосування попереднього методу
відповідно до норм цього Кодексу.
Застосуванню другорядних методів
передує процедура консультацій між
органом доходів і зборів та
декларантом з метою визначення основи
вартості згідно з положеннями статей 59
і 60 цього Кодексу. Під час таких
консультацій орган доходів і зборів та
декларант можуть здійснити обмін
наявною у кожного з них інформацією за
умови додержання вимог щодо її
конфіденційності.

Аналіз наведених норм дає підстави
вважати, що митні органи мають виключну
компетенцію в питаннях перевірки та
контролю правильності обчислення
декларантом митної вартості.

Разом з тим дискреційні функції митних
органів мають законодавчі обмеження у
випадках незгоди із задекларованою
митною вартістю. До них, зокрема,
належить процедура консультацій між
митним органом та декларантом з метою
обґрунтованого вибору підстав для
визначення митної вартості та
обов'язок послідовного вибору методів
(від першого до шостого) визначення
митної вартості відповідно до статей
58-63 Митного кодексу України що повинні
застосовувати митні органи.

Виходячи із зазначеного колегія суддів
вважає, що у разі незгоди Митниці із
митною вартістю імпортованого товару,
вона відповідно до вимог статті 57 МК
України зобов'язана провести процедуру
консультацій, у ході яких мала б дійти
висновків щодо застосування того чи
іншого методу визначення митної
вартості товарів, при цьому кожний
наступний метод застосовується у разі
неможливості застосування
попереднього із наведенням
відповідних мотивів, проте ці вимоги
закону Митниця не виконала, подані
доводи про направлення декларанту
повідомлення, щодо наявності
інформації визначення за іншою ціною
не обґрунтовуються.

Дана правова позиція висловлена
Верховним Судом України у постановах
від 21 січня, 7 лютого, 14 листопада 2011
року та 6 лютого, 11 вересня 2012 року №№
21-56а10, 21-76а10, 21-213а11, 21-418а11, 21-245а12
відповідно.

Процедура проведення митного контролю
та митного оформлення товарів
визначена Порядком виконання митних
формальностей при здійсненні митного
оформлення товарів із застосуванням
митної декларації на бланку єдиного
адміністративного документа,
затвердженим наказом Міністерства
фінансів України від 30 травня 2012 року №
631, зареєстрованим в Міністерстві
юстиції України 10 серпня 2012 року за №
1360/21672 (далі - Порядок № 631). Відповідно
та на виконання якого, подаються всі
передбачені документи до митного
органу і який на підставі наданих
повноважень здійснює встановлену
перевірку.

Згідно з пунктом 2.1 розділу ІІ Порядку
№ 631 для здійснення митного оформлення
товарів Декларант подає до підрозділу
митного оформлення митного органу
митну декларацію, заповнену згідно з
обраним митним режимом, її електронну
копію (у разі подання митної декларації
на паперовому носії), рахунок або інший
документ, який визначає вартість
товару, та у випадках, встановлених
Кодексом, декларацію митної вартості.
При цьому, одним з етапів оформлення
митної декларації є здійснення
контролю із застосуванням
автоматизованої системи аналізу та
управління ризиками передбаченими
законодавством, щодо їхнього виявлення
і вжиття заходів.

Відповідно до частини 1 статті 54 МК
України контроль правильності
визначення митної вартості товарів
здійснюється митним органом під час
проведення митного контролю і митного
оформлення шляхом перевірки числового
значення заявленої митної вартості.

Суд апеляційної інстанції приходить до
переконання, що позивачем надано
митному органу усі необхідні
документи, що давали можливість
визначити митну вартість товару за
першим методом визначення митної
вартості - за ціною договору
(контракту), а тому висновки Митниці
щодо документального не підтвердження
позивачем митної вартості товару є
необґрунтованими.

Верховний Суд України у постанові від
29.05.2012р. по справі № 21-91а12 висловив
правову позицію згідно якої,
витребування митним органом переліку
документів, без зазначення обставин,
які ці документи повинні підтвердити, є
необґрунтованим.

Згідно ч.1 ст. 64 Митного кодексу, у разі
якщо митна вартість товарів не може
бути визначена шляхом послідовного
використання методів, зазначених у
статтях 58-63 цього Кодексу, митна
вартість оцінюваних товарів
визначається з використанням способів,
які не суперечать законам України і є
сумісними з відповідними принципами і
положеннями Генеральної угоди з
тарифів і торгівлі (GAТТ).

Слід зауважити, що визначення митної
вартості оцінюваних товарів з
використанням резервного методу має
відповідати принципам та положенням
статті VII ГАТТ «Оцінка товару для
митних цілей» та Угоди про
застосування статті VII ГАТТ.

Відповідно до пункту 2(а) статті VII ГАТТ
оцінка ввезеного товару для митних
цілей повинна ґрунтуватися на дійсній
вартості ввезеного товару, який
обкладається митом, або аналогічного
товару.

Відповідно до пункту 2(Ь) статті під
«дійсною вартістю» повинна розумітись
ціна, за якою такий або аналогічний
товар продасться або пропонується для
продажу при нормальній ході торгівлі в
умовах вільної конкуренції.

Якщо дійсна вартість може бути
визначена відповідно до пункту (Ь),
оцінка для митних цілей повинна
ґрунтуватися на найближчому
еквіваленті, який може бути
встановлений.

Відповідно до додатка 1 до статті VII
формування пунктів (а) і (Ь) дозволяє
стороні, що домовляється, одноманітно
визначати вартість для митних цілей
або на підставі цін окремого
експортера на імпортний товар, або на
підставі загального рівня цін на
подібний (аналогічний) товар.

Отже, в порушення ч.7 ст.54 Митного
кодексу Митниця під час проведення
митного контролю аргументовано не
довела, що заявлено неповні та/або
недостовірні відомості про митну
вартість товарів, у тому числі невірно
визначено митну вартість товарів.

Колегія суддів вважає, що подані до
митного оформлення документи не
містили жодних суперечностей чи
розбіжностей в тому числі щодо ціни
товару. Митницею не доведено наявність
обґрунтованих сумнівів щодо
достовірності поданих декларантом
відомостей щодо ціни товару, а тому
відомості митну вартість є
об'єктивними, та такими, що піддаються
обчисленню і підтверджуються
документально.

Беручи до уваги встановлені факти,
колегія суддів вважає, що Митниця
здійснивши митне оформлення товарів за
шостим (резервним) методом, не надала
доказів того, що на підставі поданих
документів неможливо було визначити
митну вартість за першим методом та не
довела, що документи, подані позивачем
для митного оформлення товару, були
недостатніми чи такими, що в сукупності
викликали сумнів в достовірності
інформації, в тому числі і щодо ціни, а
не проведення консультацій обмежило
право позивача щодо застосування
методу, відмінного від резервного, що
дає суду підстави визнати протиправним
та скасувати рішення Митниці про
коригування митної вартості товарів та
картку відмови в прийнятті митної
декларації, митному оформленні чи
пропуску товарів, транспортних засобів
через митний кордон України від 17.09.2013
року.

Оскільки позивачем суми ввізного мита
та ПДВ сплачені з урахуванням
відкоригованої митним органом митної
вартості товару, що підтверджується
вантажно-митними деклараціями та
платіжними дорученнями, долученими до
матеріалів справи та з врахуванням
положень Податкового та Митного
кодексів України колегія суддів
погоджується з висновками суду першої
інстанції щодо вимоги про стягнення з
Державного бюджету України на користь
позивача суми надмірно сплаченого
митних платежів у розмірі 142879,02 грн. з
тих підстав, що наслідком скасування
неправомірного рішення, згідно якого
позивачем було надміру сплачено до
державного бюджету кошти є саме
повернення таких коштів, а
незадоволення такої вимоги буде
фактичним обмеженням права позивача на
захист порушеного права та інтересу
шляхом звернення з вимогою
безпосередньо до суду без використання
досудового способу врегулювання спору
(адміністративного оскарження).

Аналогічна правова позиція щодо
скасування відповідних рішень митного
органу та стягнення з Державного
бюджету України зайво сплачених
платежів висловлена Верховним Судом
України у постанові від 29 травня 2012
року по справі №21-91а12, яка, у
відповідності до ст. 244 - 2 КАС України, є
обов'язковою для всіх судів України.

У відповідності до вимог ч.7 ст.54 МК
України, у разі якщо під час проведення
митного контролю орган доходів і
зборів не може аргументовано довести,
що заявлено неповні та/або
недостовірні відомості про митну
вартість товарів, у тому числі невірно
визначено митну вартість товарів,
заявлена декларантом або
уповноваженою ним особою митна
вартість вважається визнаною
автоматично.

Судом встановлено, що митним органом не
доведено правомірності коригування
митної вартості товару.

Відповідно до частини першою статті 301
Митного кодексу України повернення
помилково та/або надміру сплачених сум
митних платежів здійснюється
відповідно до Бюджетного та
Податкового кодексів України.

Згідно з приписами частини третьої
зазначеної статті, помилково та/або
надміру зараховані до державного
бюджету суми митних платежів
повертаються з державного бюджету в
порядку, визначеному центральним
органом виконавчої влади, що
забезпечує формування та реалізує
державну політику у сфері фінансів.

В результаті прийняття відповідачем
спірного рішення про коригування
митної вартості товарів №209000003/2013/900092/2
від 17.09.2013 року позивачем надміру
сплачено податок на додану вартість в
сумі 115402,29 грн. та мито в сумі 27476,73
(а.с.119), тому вказані суми слід стягнути
із Державного бюджету України.

Відповідно до ст. 691 Цивільного Кодексу
України покупець зобов'язаний оплатити
товар за ціною, встановленою у договорі
купівлі-продажу, або якщо вона не
встановлена у договорі і не може бути
визначена виходячи з його умов , - за
ціною, що визначається відповідно до
ст. 362 цього Кодексу. Якщо ціну
встановлено залежно від ваги товару,
вона визначається за вагою нетто, якщо
інше не встановлено договором купівлі -
продажу.

Частиною 2 ст.19 Конституції України та
ч.3 ст.2 КАС України передбачено, що
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

У відповідності до вимог ст.71 КАС
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення. Згідно з ч. 2 ст. 71
КАС України в адміністративних справах
про протиправність рішень, дій
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дій чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідно до ст.200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову - без змін, якщо визнає що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Враховуючи вищевикладене апеляційний
суд приходить до висновку, що
апеляційну скаргу Львівської митниці
Міндоходів слід залишити без
задоволення, а постанову суду без змін.

Керуючись ч. 3 ст. 160, ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205,
206, 254 КАС України суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Львівської митниці
Міндоходів - залишити без задоволення,
а постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 20.12.2013 року
у справі № 813/7851/13-а - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
нею законної сили, а в разі складення
такої в порядку ч.3 ст. 160 КАС України,
протягом того ж строку з часу складення
в повному обсязі.

Головуючий
Н.В. Ільчишин

Судді
М.А. Пліш

Т.І. Шинкар

Повний текс ухвали виготовлено 19.03.2014
року