Справа № 2а-123/10/2470 (2а-1162/09/2470)
Суддя: Рибченко А.О.
Дата ухвалення: 2014-03-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 березня 2014 року
м. Київ К/9991/47774/11

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача
Рибченка А.О.

суддів:
Голубєвої Г.К.

Карася О.В.

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у м. Чернівці

на постанову Чернівецького окружного
адміністративного суду від 03 березня
2010 року

та ухвалу Львівського апеляційного
адміністративного суду від 12 липня 2011
року

у справі № 2а-123/10/2470 (2а-1162/09/2470)

за позовом Приватного підприємця
ОСОБА_3

до Державної податкової інспекції у м.
Чернівці

про визнання дій неправомірними,
зобов'язання вчинити дії та скасування
податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Приватний підприємець ОСОБА_3 (позивач)
звернувся до суду з позовом до
Державної податкової інспекції у м.
Чернівці (відповідач), в якому, з
урахуванням заяви про зміну позовних
вимог, просив визнати дії відповідача
щодо оформлення результатів
документальної перевірки позивача
протиправними, зобов'язати
контролюючий орган збільшити залишок
від'ємного значення, який після
бюджетного відшкодування включається
до складу податкового кредиту
наступного податкового періоду, на
суму в розмірі 120 365,20 грн. та скасувати
податкове повідомлення-рішення №
001568171/0 від 23 лютого 2009 року в частині
визначення ПП ОСОБА_3 суми податкового
зобов'язання з податку на додану
вартість в розмірі 4 350,00
грн.

Постановою Чернівецького окружного
адміністративного суду від 03 березня
2010 року, залишеною без змін
ухвалою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 12 липня 2011
року, позов задоволено частково.
Скасовано податкове
повідомлення-рішення № 001568171/0 від 23
лютого 2009 року в частині визначення ПП
ОСОБА_3 суми податкового зобов'язання з
податку на додану вартість
в розмірі 4 350,00 грн. В частині
визнання дій ДПІ у м. Чернівці щодо
оформлення результатів документальної
перевірки протиправними та
зобов'язання відповідача збільшити
залишок від'ємного значення, який після
бюджетного відшкодування включається
до складу податкового кредиту
наступного податкового періоду, на
суму в розмірі 120 365,20 грн. провадження у
справі закрито. Стягнуто з Державного
бюджету України на користь ПП ОСОБА_3
судовий збір у розмірі 3,40 грн.

Не погоджуючись із зазначеними
судовими рішеннями у справі,
відповідач звернувся до Вищого
адміністративного суду України з
касаційною скаргою, в якій, з підстав
порушення судами першої та апеляційної
інстанцій норм матеріального права,
просить скасувати постанову
Чернівецького окружного
адміністративного суду від 03 березня
2010 року, ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 12 липня 2011 року та прийняти нове
рішення, яким повністю відмовити в
задоволенні позовних вимог.

Заслухавши доповідь
судді-доповідача, перевіривши
правильність застосування судами
попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи в
межах доводів касаційної скарги
відповідно до статті 220 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України дійшла
висновку, що касаційну скаргу слід
відхилити, виходячи з таких підстав.

Судами першої та апеляційної
інстанцій встановлено, що відповідачем
проведено виїзну планову перевірку ПП
ОСОБА_3 з питань дотримання вимог
податкового, валютного та іншого
законодавства за період з 01 липня 2007
року по 31 грудня 2008 року, за
результатами якої складено акт №
373/17-122/НОМЕР_1 від 12 лютого 2009 року.

На підставі зазначеного акту
перевірки відповідачем прийнято
податкове повідомлення-рішення №
001568171/0 від 23 лютого 2009 року, яким
позивачу визначено суму податкового
зобов'язання з податку на додану
вартість в розмірі 5 409,00 грн. (3
606,00 грн. - основний платіж, 1 803,00 грн. -
штрафні (фінансові) санкції).

Перевіркою, зокрема, встановлено
порушення позивачем підпункту 7.3.1
пункту 7.3, підпункту 7.4.5 пункту 7.4,
підпункту 7.7.1 пункту 7.7 статті 7 Закону
України від 03 квітня 1997 року № 168/97-ВР
«Про податок на додану вартість» (в
редакції, чинній на час виникнення
спірних правовідносин; далі - Закон
№ 168/97-ВР) у зв'язку з
неправомірним включенням до складу
податкового кредиту сум податку на
додану вартість, сплачених в ціні
придбаних основних фондів - нежитлових
приміщень, які не призначаються для
використання в межах власної
господарської діяльності підприємця.

Обґрунтовуючи свою правову позицію,
контролюючий орган посилався на те, що
право власності на придбане нерухоме
майно зареєстроване за фізичною особою
ОСОБА_3, а не за фізичною
особою-підприємцем.

Задовольняючи позов частково, суди
попередніх інстанцій виходили з
наступних мотивів, з якими
погоджується суд касаційної інстанції.

Пунктами 1.2, 1.3 статті 1 Закону № 168/97-ВР
визначено, що платником податку є
фізична особа (громадянин, іноземний
громадянин та особа без громадянства),
яка здійснює діяльність, віднесену до
підприємницької згідно із
законодавством, або ввозить (пересилає)
товари на митну територію України та
яка згідно з цим Законом зобов'язана
здійснювати утримання та внесення до
бюджету податку.

Відповідно до підпункту 7.4.1 пункту 7.4
статті 7 Закону № 168/97-ВР податковий
кредит звітного періоду визначається
виходячи із договірної (контрактної)
вартості товарів (послуг), але не вище
рівня звичайних цін, у разі якщо
договірна ціна на такі товари (послуги)
відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 8 1 цього Закону, протягом
такого звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій в
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання у виробництві
та/або поставці товарів (послуг) для
оподатковуваних операцій у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари (послуги) та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Якщо у подальшому такі товари (послуги)
починають використовуватися в
операціях, які не є об'єктом
оподаткування згідно зі статтею 3 цього
Закону або звільняються від
оподаткування згідно зі статтею 5 цього
Закону, чи основні фонди переводяться
до складу невиробничих фондів, то з
метою оподаткування такі товари
(послуги), основні фонди вважаються
проданими за їх звичайною ціною у
податковому періоді, на який припадає
початок такого використання або
переведення, але не нижче ціни їх
придбання (виготовлення, будівництва,
спорудження).

Згідно з підпунктом 7.4.5 пункту 7.4 статті
7 Закону № 168/97-ВР не підлягають
включенню до складу податкового
кредиту суми сплаченого (нарахованого)
податку у зв'язку з придбанням товарів
(послуг), не підтверджені податковими
накладними чи митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
підпунктом 7.2.6 цього пункту).

За змістом статей 52, 128
Господарського кодексу України
відокремлення майна, яке
використовується фізичною
особою-підприємцем для здійснення
підприємницької діяльності, від усього
належного такій фізичній особі майна
не передбачено.

А відтак, реєстрація права
власності на нерухоме майно за
фізичною особою не є тією обставиною,
яка може свідчити про його придбання
без мети подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку, за умови дотримання останнім
вимог підпунктів 7.4.1, 7.4.5 пункту
7.4 статті 7 Закону № 168/97-ВР.

Водночас судовими інстанціями
встановлено, що реальність здійснення
господарських операцій з придбання
позивачем нежитлових приміщень у
Департаменту економіки Чернівецької
міської ради підтверджується
долученими підприємцем до матеріалів
справи доказами та не заперечується
відповідачем.

Придбані нежитлові приміщення
(офісне приміщення за адресою:
м. Чернівці, вул. М. Заньковецької, 15
та магазин за адресою: м. Чернівці,
вул. Білоруська, 18) в охоплений
перевіркою період використовувались
ПП ОСОБА_3 у власній
господарській діяльності, що також
зафіксовано в акті перевірки №
373/17-122/НОМЕР_1 від 12 лютого 2009 року.

З огляду на викладене, колегія
суддів вважає, що суди першої та
апеляційної інстанцій повно та
всебічно, оцінивши фактичні обставини
справи, з дотриманням норм
матеріального та процесуального права
дійшли правильного висновку про
відсутність у відповідача в даному
випадку правових підстав для
визначення позивачу суми податкового
зобов'язання з податку на додану
вартість в розмірі 4 350,00
грн. оскаржуваним податковим
повідомленням-рішенням.

За наведених обставин, колегія
суддів Вищого адміністративного суду
України не знаходить підстав, які могли
б призвести до зміни чи скасування
постанови Чернівецького окружного
адміністративного суду від 03 березня
2010 року та ухвали Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 12 липня 2011 року.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у м. Чернівці
відхилити, а постанову Чернівецького
окружного адміністративного суду від 03
березня 2010 року та ухвалу
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 12 липня 2011
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути переглянута
Верховним Судом України з підстав і в
порядку, встановленими главою 3
розділу IV Кодексу адміністративного
судочинства України.

Головуючий
Рибченко А.О.

Судді
Голубєва Г.К.

Карась О.В.