Справа № 805/2725/14
Суддя: Михайлик А.С.
Дата ухвалення: 2014-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний
суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 березня 2014 р.
Справа № 805/2725/14

приміщення суду за адресою: 83052,
м.Донецьк, вул. 50-ої Гвардійської
дивізії, 17

Донецький окружний адміністративний
суд у складі головуючого судді
Михайлик А.С. розглянув в порядку
письмового провадження в приміщенні
Донецького окружного
адміністративного суду
адміністративну справу за позовом
фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до
Державної податкової інспекції у
Будьоннівському районі м. Донецька
Головного управління Міндоходів у
Донецькій області про скасування
вимоги про сплату боргу

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1
звернулась до Донецького окружного
адміністративного суду з позовом до
Державної податкової інспекції у
Будьоннівському районі м. Донецька
Головного управління Міндоходів у
Донецькій області про скасування
вимоги № Ф-267 від 18 лютого 2014 року про
сплату боргу в розмірі 2 412,70 грн..

В обґрунтування вимог позивач
зазначив, що оскаржувана вимога
прийнята відповідачем із порушенням
статті 4 Закону України "Про збір та
облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" в редакції
Закону України "Про внесення змін до
Податкового кодексу України та деяких
інших законодавчих актів України щодо
вдосконалення окремих норм
Податкового кодексу України" № 3609-VI, що
набрав чинності 06 серпня 2011 року.
Положення наведеної статті звільняють
фізичних осіб-підприємців, що
перебувають на спрощеній системі
оподаткування та є пенсіонерами за
віком від обов'язку щодо нарахування та
сплати єдиного соціального внеску за
себе.

До судового засідання позивач не
з'явилась, надала до канцелярії суду
заяву про розгляд справи за її
відсутності.

Відповідач до судового засідання не
з'явився, надав до канцелярії суду
клопотання про розгляд справи у
письмовому провадженні та заперечення
на позовну заяву. У наданих
запереченнях в обґрунтування
правомірності прийнятої управлінням
вимоги, відповідач послався на статтю 26
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» якою визначені умови
призначення пенсії за віком, а саме:
особи мають право на призначення
пенсії за віком після досягнення віку 60
років та наявності страхового стажу не
менше 15 років. Оскільки позивач не
досяг пенсійного віку, встановленого
статтею 26 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", підстави для звільнення
його від сплати єдиного соціального
внеску на державне соціальне
страхування, на думку відповідача,
відсутні.

З урахуванням положень частини 6 статті
128 Кодексу адміністративного
судочинства України суд визнав за
можливе розглянути справу в порядку
письмового провадження.

Дослідивши наявні в матеріалах справи
документи, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач, фізична особа-підприємець
ОСОБА_1 є фізичною особою-підприємцем,
зареєстрована 16 червня 2004 року за
номером запису про державну реєстрацію
2 030980, що підтверджується
випискою є Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців серії АВ № 914295 (арк.
справи 8). Позивач є платником єдиного
податку, що підтверджується наявними в
матеріалах справи документами.

18 лютого 2014 року Державною податковою
інспекцією у Будьоннівському районі м.
Донецька Головного управління
Міндоходів у Донецькій області
сформовано вимогу № Ф-267 про сплату
недоїмки з єдиного внеску в сумі 2 412,70
грн. Згідно наданих відповідачем
розрахунків та викладеного ним в
запереченнях зазначена недоїмка
виникла через несплату позивачем
єдиного внеску за 3 та 4 квартал 2013 року
(арк. справи 13-14, 16-17). У наданій
відповідачем картці особового рахунку
станом на 20 січня 2014 року обліковується
недоїмка з єдиного внеску в сумі 2 412,70
грн. (арк. справи 16).

Правомірність визначення відповідачем
недоїмки позивача за єдиним внеском,
наявність підстав для формування
вимоги є спірним питанням цієї справи.

Правові та організаційні засади
забезпечення збору та обліку єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, умови та
порядок його нарахування і сплати,
повноваження органу, що здійснює його
збір та ведення обліку, визначені в
Законі України від 8 липня 2010 року № 2464
"Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" (далі - Закон 2464),
який набрав чинності з 1 січня 2011 року.

Єдиним внеском на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування (далі -
єдиний внесок) є консолідований
страховий внесок, збір якого
здійснюється до системи
загальнообов'язкового державного
соціального страхування в
обов'язковому порядку та нарегулярній
основі з метою забезпечення захисту у
випадках,передбачених законодавством,
прав застрахованих осіб та членів
їхніх сімей на отримання страхових
виплат (послуг) за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування (пункту 2
частини 1 статті 1 Закону 2464).

Згідно з пункту 4 частини 1 статті 4
Закону 2464, крім інших, платниками
єдиного внеску є фізичні
особи-підприємці, в тому числі ті, які
обрали спрощену систему оподаткування,
та члени сімей цих осіб, які беруть
участь у провадженні ними
підприємницької діяльності.
Відповідно до частини 2 статті 6 Закону
2464 платник єдиного внеску зобов'язаний:
своєчасно та в повному обсязі
нараховувати, обчислювати і сплачувати
єдиний внесок; вести облік виплат
(доходу) застрахованої особи та
нарахування єдиного внеску за кожним
календарним місяцем і календарним
роком, зберігати такі відомості в
порядку, передбаченому законодавством;
подавати звітність до територіального
органу Пенсійного фонду у строки, в
порядку та за формою, встановленими
Пенсійним фондом за погодженням з
відповідними фондами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування та
центральним органом виконавчої влади.

Згідно підпункту 3 частини 1 статті 7 та
частини 11 статті 8 Закону 2464 фізичні
особи-підприємці, які обрали спрощену
систему оподаткування, нараховують
єдиний внесок у розмірі 34,7 відсотка на
суми, самостійно визначені, але не
більше максимальної величини бази
нарахування єдиного внеску,
встановленої цим Законом. При цьому
сума єдиного внеску не може бути меншою
за розмір мінімального страхового
внеску.

Законом України «Про внесення змін до
Податкового кодексу України та деяких
інших законодавчих актів України щодо
вдосконалення окремих норм
Податкового кодексу України» від 07
липня 2011 року статтю 4 Закону України
"Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" доповнено
частиною четвертою такого змісту:
"Особи, зазначені у пункті 4 частини
першої цієї статті, які обрали спрощену
систему оподаткування, звільняються
від сплати за себе єдиного внеску, якщо
вони є пенсіонерами за віком або
інвалідами та отримують відповідно до
закону пенсію або соціальну допомогу.
Такі особи можуть бути платниками
єдиного внеску виключно за умови їх
добровільної участі у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування". Зазначений
Закон набрав чинності 06 серпня 2011 року.

Отже, стаття 4 Закону № 2464 в редакції,
яка діє з 06 серпня 2011 року, виключає з
числа платників єдиного соціального
внеску фізичних осіб - підприємців, які
є пенсіонерами за віком та отримують
пенсію або соціальну допомогу, окрім
випадків добровільної участі цих осіб
в системі загальнообов'язкового
державного соціального страхування.

Згідно наявного в матеріалах справи
пенсійного посвідчення серії НОМЕР_2
(арк. справи 7) позивачу призначено
пенсію за віком з 8 листопада 2003 року
довічно. Як встановлено постановою
Донецького окружного
адміністративного суду від 30 вересня
2013 року по справі № 805/13291/13-а, ОСОБА_1
ІНФОРМАЦІЯ_1 призначено пенсію за віком
у зв'язку із тим, що вона займала посаду
на роботі, що дає право на призначення
пенсії на пільгових умовах за списком
№ 1.

Суд не приймає до уваги посилання
відповідача про наявність в позивача
обов'язку нарахування та сплати
єдиного соціального внеску, так як
пенсію позивачу призначено на
пільгових умовах до досягнення
пенсійного віку, передбаченого статтю
26 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» через їх невідповідність
приписам частини 4 статті 4 Закону
України № 2464, яка єдиною умовою її
застосування передбачає набуття
фізичною особою - підприємцем статусу
пенсіонера за віком та не пов'язує
звільнення від сплати єдиного внеску
із досягненням особою певного віку,
обмежень застосування цієї статті до
осіб, яким пенсію за віком призначено
на пільгових умовах не встановлено.

Оскільки наявними в матеріалах справи
документами підтверджено призначення
позивачу пенсії за віком та
оподаткування доходів від
здійснюваної підприємницької
діяльності на умовах спрощеної системи
оподаткування та враховуючи
відсутність в частині 4 статті 4 Закону
№ 2464 застережень щодо її
незастосування до осіб, яким пенсію за
віком призначено на пільгових умовах,
суд дійшов до висновку про те, що з
січня по грудень 2012 року, в позивача
відсутній обов'язок здійснювати
нарахування та сплату єдиного
соціального внеску.

Згідно приписів частини 4 статті 25
Закону № 2464 територіальний орган
пенсійного фонду у порядку, за формою і
в за формою і в строки, встановлені
Пенсійним фондом за погодженням з
центральним органом виконавчої
влади, що забезпечує формування
державної політики у сферах трудових
відносин, соціального захисту
населення, надсилає платникам єдиного
внеску, які мають недоїмку, вимогу про
її сплату.

Згідно підпункту б пунктом 8.2.
Інструкції про порядок обчислення і
сплати страхувальниками та
застрахованими особами внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування до Пенсійного фонду
України, затвердженою Постановою
Правління пенсійного фонду України №
21-1 від 19 грудня 2003 року (зареєстровано в
Міністерстві юстиції України 16 січня
2004 року за N 64/8663) органи пенсійного
фонду надсилають страхувальникам
вимогу про сплату недоїмки у разі, якщо
страхувальник має на кінець звітного
базового періоду недоїмку зі сплати
страхових внесків. В такому випадку
вимога формується на підставі даних
особових рахунків платників на всю
суму боргу та надсилається протягом
п'яти робочих днів, наступних за
звітним базовим періодом.

З наведеного вище виходить, що в
особовому рахунку позивача
відповідачем безпідставно
відображено нарахування єдиного
соціального внеску в сумі 2412,70 грн. за 3
та 4 квартал 2013 року, що свідчить про
відсутність підстав для формування
відповідачем вимоги, оскільки недоїмка
зі сплати внеску в позивача відсутня.

З огляду на таке, позовні вимоги про
скасування вимоги про сплату боргу в
розмірі 2 412,70 грн. № Ф-267 від 18 лютого 2014
року підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 3 ст. 94 Кодексу
адміністративного судочинства
України, якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

Враховуючи вищевикладене на підставі
Закону України «Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування» та
керуючись статтями 2-15, 17-18, 33-35, 41-42, 47-51,
56-59, 69-71, 79, 86, 87, 94, 104-107, 121-143, 151-154, 158, 162, 163,
167, 181,185-186, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до
Державної податкової інспекції у
Будьоннівському районі м. Донецька
Головного управління Міндоходів у
Донецькій області про скасування
вимоги про сплату боргу в розмірі 2 412,70
грн. № Ф-267 від 18 лютого 2014 року, -
задовольнити повністю.

Скасувати вимогу Державної податкової
інспекції у Будьоннівському районі м.
Донецька Головного управління
Міндоходів у Донецькій області № Ф-267
від 18 лютого 2014 року.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний
номер НОМЕР_1, адреса: АДРЕСА_1) судовий
збір в розмірі 183,00 грн. (сто вісімдесят
три грн. 00 копійок).

Постанова набирає законної сили після
закінчення строків подання
апеляційної скарги, якщо вона не була
подана у встановлені строки.

У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до
адміністративного суду апеляційної
інстанції через суд першої інстанції,
який ухвалив оскаржуване судове
рішення. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі відкладення складання постанови у
повному обсязі апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Повний текст постанови складений та
підписаний 11 березня 2014 року.

Суддя
Михайлик А.С.