Справа № 1570/2607/2012
Суддя: Осіпов Ю.В.
Дата ухвалення: 2014-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

05 березня 2014 р.м.ОдесаСправа № 1570/2607/2012

Категорія: 3.7 Головуючий в 1 інстанції:
Іванов Е. А.

Одеський апеляційний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді - Осіпова Ю.В.,

суддів - Золотнікова О.С., Скрипченка
В.О.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в м. Одесі апеляційну
скаргу Публічного акціонерного
товариства «Ізмаїлавтотранс» на
постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 29 травня 2012
року по справі за адміністративним
позовом Публічного акціонерного
товариства «Ізмаїлавтотранс» до
Головної державної інспекції на
автомобільному транспорті в особі
Територіального управління Головної
державної інспекції на автомобільному
транспорті в Одеській області про
визнання неправомірними дій та
зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

18.04.2012р. ПАТ «Ізмаїлавтотранс»
звернулося до Одеського окружного
адміністративного суду із позовом до
Головної державної інспекції на
автомобільному транспорті в особі ТУ
ГДІ на автомобільному транспорті в
Одеській області, в якому просив суд
визнати неправомірними дії
відповідача, пов'язані з наданням
інформації про наявність у ВАТ
«Ізмаїлавтотранс» несплачених
штрафних санкцій за порушення
законодавства про автомобільний
транспорт та зобов'язати виключити із
бази даних інформацію щодо наявності
несплачених штрафних санкцій
накладених на ВАТ «Ізмаїлавтотранс».

В обґрунтування позовних вимог,
позивач зазначив, що підприємство
жодного разу не повідомлялось
відповідачем про розгляд справ про
порушення законодавства про
автомобільний транспорт та жодного
разу не отримувало його постанов. У
зв'язку з тим, що, як зазначає позивач,
до теперішнього часу ТУ ГДІ на АТ в
Одеській області до ПАТ
«Ізмаїлавтотранс» не надіслано
відповідних постанов, а отже і не
застосовано штрафних санкцій, можливо
зробити висновок, що тримання в базі
даних та надання інформації про
наявність у ПАТ «Ізмаїлавтотранс»
несплачених штрафних санкцій за
порушення законодавства про
автомобільний транспорт є незаконним.

Постановою Одеського окружного
адміністративного суду від 29 травня 2012
року у задоволені позовних вимог ПАТ
«Ізмаїлавтотранс» відмовлено у
повному обсязі.

Не погоджуючись з вищезазначеною
постановою суду 1-ї інстанції, ПАТ
«Ізмаїлавтотранс» 19.06.2012р. подано
апеляційну скаргу, в якій зазначено, що
судом, при винесенні оскаржуваної
постанови порушено норми
процесуального та матеріального права
та просить скасувати постанову
Одеського окружного адміністративного
суду від 29.05.2012 року, прийняти нову
постанову, якою позовні вимоги
задовольнити в повному обсязі.

Згідно приписів п.п.1,2 ч.1 ст.197 КАС
України, суд апеляційної інстанції
може розглянути справу в порядку
письмового провадження за наявними у
справі матеріалами, якщо справу може
бути вирішено на основі наявних у ній
доказів, у разі: відсутності клопотань
від усіх осіб, які беруть участь у
справі, про розгляд справи за їх участю
та /або неприбуття жодної з осіб, які
беруть участь у справі, сповіщених
належним чином про дату, час і місце
судового розгляду.

Заслухавши суддю - доповідача,
перевіривши матеріали справи і доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
приходить до висновку про відсутність
належних підстав для її задоволення.

Судом першої інстанції встановлені
наступні обставини справи.

Позивач - ПАТ «Ізмаїлавтотранс»
вернувся до ТУ Головної державної
інспекції на автомобільному
транспорті із запитом від 26.12.2011 року
№01/801, на який отримано відповідь від
28.12.2011 року №9053/01 про те, що станом на
26.12.2011 року ПАТ «Ізмаїлавтотранс» має
наявні несплачені штрафні санкції
згідно 66 постанов про накладення
штрафних санкцій у 2005-2007 роках на
загальну суму 82 110 грн.

12.03.2012 року позивач вдруге звернувся до
ТУ Головної державної інспекції на
автомобільному транспорті в Одеській
області із запитом №01/111, на який
отримав відповідь від 13.03.2012 року №1303/02
про те, що станом на 13.03.2012 року у ПАТ
«Ізмаїлавтотранс» відсутні несплачені
штрафні санкції за порушення
законодавства про автомобільний
транспорт.

Але, після того, як ПАТ
«Ізмаїлавтотранс» звернулось до ТУ ГДІ
на автомобільному транспорті в
Одеській області втретє, то отримало
відповідь від 04.04.2012 року №1905/01 про те,
що відсутні несплачені штрафні санкції
на ПАТ «Ізмаїлавторанс», проте,
оскільки згідно статуту ПАТ
«Ізмаїлавторанс» є правонаступником
ВАТ «Ізмаїлавтотранс» та приймає на
себе всі його права та обов'язки, тому
ПАТ «Ізмаїлавторанс» має несплачені
штрафні санкції на загальну суму 81940
грн. згідно 64 постановам.

Не погоджуючись з вказаними вище діями
та відповідями автомобільної
інспекції, позивач оскаржив їх до суду.

Вирішуючи справу по суті та
відмовляючи у задоволенні позову, суд
1-ї інстанції виходив з
необґрунтованості позовних вимог, а
також з того, що дії та оскаржувані
відповіді відповідача є правомірним та
повністю відповідаючими діючому
законодавству.

Колегія суддів апеляційного суду,
уважно дослідивши матеріали справи та
наявні в ній докази, цілком
погоджується з такими висновками суду
1-ї інстанції і вважає їх
обґрунтованими та заснованими на
законі, з огляду на наступне.

Частиною 2 ст.19 Конституції України
передбачено, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Так, сторонами не заперечується, що
позивач - ПАТ «Ізмаїлавтотранс» є
правонаступником ВАТ
«Ізмаїлавтотранс», а тому, відповідно
до ст.72 КАС України, судова колегія, як і
суд 1-ї інстанції, вважає ці обставини
доведеними.

Порядок здійснення державного
контролю на автомобільному транспорті
(затв. Постановою КМУ від 08.11.2006р. №1567)
визначає процедуру здійснення
державного контролю за додержанням
суб'єктами господарювання, які
провадять діяльність у сфері
автомобільного транспорту, вимог
законодавства про автомобільний
транспорт, норм та стандартів щодо
організації перевезень пасажирів і
вантажів автомобільним транспортом,
норм міжнародних договорів про
міжнародне автомобільне сполучення,
наявністю відповідних ліцензій і
ліцензійних карток, виконанням ними
ліцензійних умов, а також процедуру
здійснення державного нагляду за
забезпеченням такими суб'єктами
господарювання безпеки автомобільних
перевезень.

Згідно п. 27 цього Порядку, за наявності
підстав керівник органу державного
контролю або його заступник виносить
постанову про застосування фінансових
санкцій.

Як слідує з п.п.28,29 вказаного Порядку,
фінансова санкція повинна бути
перерахована суб'єктом господарювання
на зазначений у постанові рахунок не
пізніше ніж протягом п'ятнадцяти днів
після отримання ним копії постанови
про застосування фінансових санкцій,
про що повідомляється орган державного
контролю, посадовою особою якого
винесено відповідну постанову. Копія
постанови видається не пізніше ніж
протягом 3-х днів після її винесення
уповноваженій особі суб'єкта
господарювання під розписку чи
надсилається рекомендованим листом із
повідомленням. У разі оскарження
постанови про застосування фінансових
санкцій стягнення сплачується не
пізніше ніж протягом 15-ти днів після
отримання повідомлення про залишення
скарги без задоволення.

Аналогічні норми містяться і в п.п.26,28
«Порядку здійснення державного
контролю на автомобільному транспорті
загального користування» (затв.
Постановою КМУ від 29.01.2003р. №143), що діяв
до набрання чинності Постанови
Кабінету Міністрів №1567 від 08.11.2006 року.

Так, як видно з матеріалів справи та
позиції представника позивача,
зазначеної в обґрунтування своїх
позовних вимог, ПАТ «Ізмаїлавтотранс»
жодної постанови про накладення
штрафних санкцій нібито не отримував.

Разом з тим, судова колегія, як і суд 1-ї
інстанції, вважає вказане твердження
позивача не відповідає дійсності,
оскільки повністю спростовується
наявними в матеріалах справи доказами.

Як встановлено судом 2-ї інстанції, ТУ
Головної державної інспекції на
автомобільному транспорті в Одеській
області на адресу ВАТ
«Ізмаїлавтотранс» спрямовувались
постанови про накладення фінансових
санкцій, про що свідчать копії
супровідних листів, реєстрів
рекомендованих листів з повідомленням,
поштових квитанцій, повідомлень про
вручення поштового відправлення, а
також копії постанов (а.с.30-138).

Окрім того, отримання позивачем копій
цих постанов про накладення штрафних
санкцій також підтверджується і копією
адміністративного позову ВАТ
«Ізмаїлавтотранс» про оскарження
даних постанов про накладення штрафних
санкцій (а.с.26-29), який, в свою чергу, в
зв'язку з його відкликанням
представником ВАТ «Ізмаїлавтотранс»,
був залишений без розгляду, про що
Одеським окружним адміністративним
судом була постановлена відповідна
ухвала від 21.08.2008 року (а.с.171-172).

Отже, вказані факти свідчать про те, що
позивач достовірно знав про існування
постанов про накладення
адміністративних санкцій, оскільки
оскаржував їх та за його ж клопотанням
позов про оскарження цих постанов було
залишено без розгляду.

Таким чином, виходячи з
вищевикладеного, судова колегія
вважає, що суд 1-ї інстанції дійшов
обґрунтованого висновку про те, що ПАТ
«Ізмаїлавтотранс» вчасно та в повному
обсязі отримав інформацію про наявні
постанови про накладення на
підприємство штрафних санкцій, а
відповідач - ТУ ГДІ на АТ, в свою чергу,
своєчасно надав таку інформацію
позивачу.

Що ж стосується посилань позивача щодо
порушення відповідачем встановлених
законом термінів застосування
адміністративно-господарських
санкцій, а також порушення строків для
звернення до суду з вимогами по
стягненню накладених штрафних санкцій,
то судова колегія вважає за
необхіднезазначити наступне.

Так, строки застосування
адміністративно-господарських санкцій
встановлені ст.250 ГК України,
відповідно до якої,
адміністративно-господарські санкції
можуть бути застосовані до суб'єкта
господарювання протягом 6-ти місяців з
дня виявлення порушення, але не пізніш
як через 1 (один) рік з дня порушення цим
суб'єктом встановлених законодавчими
актами правил здійснення
господарської діяльності, крім
випадків, передбачених законом.

Як вбачається з матеріалів справи,
спірні постанови про накладення на
підприємство позивача штрафних
санкцій за порушення законодавства про
автомобільний транспорт були дійсно
винесені відповідачем у 2005, 2006 та 2007
роках, але позивачем, не надано суду
жодних доказів того, що вказані
постанови винесені із пропущенням
строку для застосування штрафних
санкцій, встановлених ст. 250 ГК України.

Стосовно ж позиції представника
позивача щодо порушення строків для
звернення до суду для пред'явлення
вимог по стягненню накладених штрафних
санкцій, апеляційний суд зазначає, що в
даному випадку питання щодо стягнення
накладених на позивача штрафних
санкцій не стоїть та відповідно, це не є
предметом даного позову.

Відносини щодо створення, збирання,
одержання, зберігання, використання,
поширення, охорони, захисту інформації
регулює Закон України «Про
інформацію».

У відповідності до приписів ст.2 Закону
України «Про інформацію», основними
принципами інформаційних відносин є:
гарантованість права на інформацію;
відкритість, доступність інформації,
свобода обміну інформацією;
достовірність і повнота інформації;
свобода вираження поглядів і
переконань; правомірність одержання,
використання, поширення, зберігання та
захисту інформації; захищеність особи
від втручання в її особисте та сімейне
життя.

А як слідує зі ст.4 вказаного Закону,
суб'єктами інформаційних відносин є:
фізичні особи, юридичні особи,
об'єднання громадян, суб'єкти владних
повноважень. Об'єктом інформаційних
відносин є інформація.

При цьому, слід вказати, що, у
відповідності до вимог ч.1 ст.1 Закону
України «Про інформацію», інформація -
це будь-які відомості та/або дані, які
можуть бути збережені на матеріальних
носіях або відображені в електронному
вигляді.

Згідно із ч.1 ст.5 даного Закону, кожен
має право на інформацію, що передбачає
можливість вільного одержання,
використання, поширення, зберігання та
захисту інформації, необхідної для
реалізації своїх прав, свобод і
законних інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.9 цього ж Закону,
основними видами інформаційної
діяльності є створення, збирання,
одержання, зберігання, використання,
поширення, охорона та захист
інформації.

Таким чином, виходячи з вищевикладених
норм діючого законодавства, судова
колегія вважає, що суд 1-ї інстанції
прийшов до правильного висновку, що
відповідач, надаючи інформацію про
наявність у ПАТ «Ізмаїлавтотранс»
несплачених штрафних санкцій діяв,
відповідно до норм Закону України «Про
інформацію», оскільки своєчасно та в
повному обсязі надав позивачу
інформацію, яка ним запитувалась, та
яка є достовірною, а тому, відповідно,
дії відповідача щодо надання такої
інформації не можуть бути визнані
неправомірними.

Що ж стосується позовних вимог про
зобов'язання ТУ Головної державної
інспекції на автомобільному
транспорті в Одеській області
виключити з бази даних інформацію щодо
наявності несплачених штрафних
санкцій, накладених на ВАТ
«Ізмаїлавтотранс», то вказана вимога
задоволенню не підлягає, оскільки
інформація про несплачені штрафні
санкції є достовірною та, як вже
зазначалося вище, позивач своєчасно та
в повному обсязі про неї повідомлявся.

Окрім того, судами обох інстанцій з
матеріалів справи встановлено, що ТУ
Головної державної інспекції на
автомобільному транспорті в Одеській
області ведеться база постанов про
застосування фінансових санкцій,
проте, така база ведеться виключно для
внутрішнього користування та для
спрощення роботи відділу державного
контролю ТУ ГДІ на АТ та ведення цієї
бази не регулюється жодним
нормативно-правовим актом, в тому числі
локальними.

Отже, за таких обставин, апеляційний
суд приходить до аналогічного висновку
щодо неможливості виключення з цієї
бази даних ТУ ГДІ на АТ в Одеській
області інформації про наявні у
позивача несплачених штрафних санкцій.

До того ж, судова колегія звертає увагу
ще й на те, що відповідно до приписів
ст.ст.11,71 КАС України, кожна сторона
повинна довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення, а
суд, згідно ст.86 цього ж Кодексу, оцінює
докази, які є у справі, за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні.

А відповідно до ч.2 ст.71 КАС України, в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Враховуючи вищевикладене, судова
колегія приходить до висновку, що суд
першої інстанції порушень
матеріального і процесуального права
при вирішенні даної справи не допустив,
вірно встановив фактичні обставини
справи та надав їм належної правової
оцінки. Наведені ж у апеляційній скарзі
доводи правильність висновків суду не
спростовують, оскільки ґрунтуються на
невірному трактуванні норм
матеріального та процесуального права.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.198 КАС України,
суд апеляційної інстанції за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду першої
інстанції має право залишити
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову суду - без змін.

Отже, за таких обставин, судова колегія,
діючи в межах доводів апеляційної
скарги, відповідно до ст.200 КАС України,
залишає цю апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову окружного
суду - без змін.

Керуючись ст.ст.195,197,198,200,205,206,254 КАС
України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства
«Ізмаїлавтотранс» - залишити без
задоволення, а постанову Одеського
окружного адміністративного суду від
29 травня 2012 року - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили через п'ять днів після
направлення її копій особам, які беруть
участь у справі, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого Адміністративного Суду України
протягом двадцяти днів з дня набрання
законної сили судовим рішенням
апеляційного суду.

Головуючий:
Ю.В. Осіпов

Судді:
О.С. Золотніков

В.О. Скрипченко