Справа № 1570/6644/12
Суддя: Мороз В.Ф.
Дата ухвалення: 2014-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"11" березня 2014 р. м. Київ
К/800/30021/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

Головуючого: судді Мороза В.Ф.

Суддів: Донця О.Є.

Логвиненка А.О.

здійснивши попередній розгляд
касаційних скарг Південної митниці,
Головного управління Державної
казначейської служби України в
Одеській області, заступника прокурора
Одеської області на постанову
Одеського окружного адміністративного
суду від 11.04.2013 року та ухвалу
Одеського апеляційного
адміністративного суду від 16.05.2013 року
у справі за позовом приватного
підприємства «Вестра» (далі -
підприємство) до Південної митниці
(далі - митниця) та Головного управління
Державного казначейства України в
Одеській області, за участю Одеської
прокуратури з нагляду за додержанням
законів у транспортній сфері Одеської
області про визнання бездіяльності
протиправною, визнання протиправним
рішення, зобов'язання вчинити дії, -

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2012 року підприємство
звернулось з позовом про визнання
неправомірними дій митниці щодо
оформлення товару за митною вартістю
визначеною за шостим (резервним)
методом визначення митної вартості
товару, що імпортується в Україну;
визнання протиправною бездіяльності
митниці щодо повернення надмірно
сплачених ним до бюджету мита у
розмірі 3 464 429,21 грн. та податку на
додану вартість у розмірі 6 343 264,13 грн.;
а також зобов'язання ГУДКС України в
Одеській області здійснити повернення
надмірно сплачених ним до бюджету
мита у розмірі 3 464 429,21 грн. та податку
на додану вартість у розмірі 6 343 264,13
грн. на свою користь шляхом стягнення
надмірно сплаченого мита з рахунку
«мито на товари, що ввозяться на
територію України суб'єктами
підприємницької діяльності» та
надмірно сплаченого податку на додану
вартість з рахунку «податок на додану
вартість з товарів, ввезених на
територію України суб'єктами
господарювання». В обґрунтування
позову підприємство послалось на те, що
на вимогу митниці була необґрунтовано
збільшена митна вартість товарів і
визначена не за ціною договору,
внаслідок чого були надмірно сплачені
до бюджету мито та податок на додану
вартість.

Постановою Одеського окружного
адміністративного суду від 11.04.2013 року,
залишеною без змін Одеським
апеляційним адміністративним судом
від 16 травня 2013 року позов задоволено
частково. Визнано неправомірними дії
митниці щодо митного оформлення
товару підприємства за митною
вартістю, визначеною за шостим
(резервним) методом визначення митної
вартості товару, що імпортується до
України. Визнано протиправною
бездіяльність митниці щодо повернення
надмірно сплачених підприємством до
бюджету мита у сумі 3 436 154,95 грн. та
податку на додану вартість у розмірі 6
337 609,29 грн. Зобов'язано Головне
управління Державної казначейської
служби України в Одеській області
здійснити повернення надмірно
сплачених підприємством до бюджету
мита у розмірі 3 436 154,95 грн. та податку на
додану вартість у розмірі 6 337 609,29 грн.
на його користь шляхом стягнення
надмірно сплаченого мита у сумі 3 436 154,95
грн. з рахунку «мито на товари, що
ввозяться на територію України
суб'єктами підприємницької
діяльності» та надмірно сплаченого
податку на додану вартість у сумі 6 337
609,29 грн. з рахунку «податок на додану
вартість з товарів, ввезених на
територію України суб'єктами
господарювання». Задовольняючи позов,
суди послались на необґрунтоване, за
відсутності достатніх для цього
підстав визначення митної вартості за
резервним методом, що призвело до
завищення сплачених підприємством
митних платежів. При цьому вказали на
відсутність доказів, які документально
підтверджують митну вартість товару
за резервним методом, з якої до бюджету
були сплачені мито та податок на
додану вартість. Подані позивачем
заяви про повернення надмірно
сплаченого мита та податку
необґрунтовано залишені без
задоволення. Визначення митної
вартості товарів відбулось за
відсутності належних доказів
неможливості визначення митної
вартості товарів за ціною договору.

Не погодившись з рішеннями судів, з
касаційними скаргами звернулись
Південна митниця, Головне управління
Державної казначейської служби
України в Одеській області та
заступник прокурора Одеської області,
у яких, посилаючись на порушення судом
апеляційної інстанції норм
матеріального та процесуального права
просили скасувати оскаржувані рішення
та прийняти нове про відмову у
задоволенні позову. Вказують на те, що
позивачем була самостійно визначена
митна вартість задекларованих товарів
та самостійно обраний метод її
визначення, а отже у митниці були
відсутні передбачені законом підстави
для зобов'язання декларанта визначити
митну вартість іншим способом.

Перевіривши матеріали справи та
обговоривши доводи касаційних скарг,
колегія суддів вважає, що вони
задоволенню не підлягають.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, позивачем на підставі
контракту, укладених з компанією «RANDLUX
SALES INC», Panama №ВЕАА/12 від 16.02.2012 року у
період травня та червня 2012 року було
ввезено та надано для митного
оформлення товар. За умовами вказаного
контракту ціна на такий товар для
кожної партії визначається у інвойсах
на окрему поставку. Загальна вартість
поставленого за вказаним контрактом
товару за ціною договору склала 36 288 838,37
грн., яка була також зазначена у
деклараціях.

Також судами встановлено, що на вимогу
митного органу підприємством було
здійснено коригування митної вартості,
внаслідок чого та була визначена за
резервним методом та склала 64 540737,69
грн.

У зв'язку зі збільшенням митної
вартості товару, збільшилась загальна
сума мита на 3 436 154,95 грн. та податку на
додану вартість на 6 337 609,29 грн., які були
сплачені підприємством.

Заява підприємства про повернення
надмірно сплачених до бюджету мита та
податку на додану вартість митним
органом залишені без задоволення.

Відповідно до ст. 265 МК України 2002 року,
дія якого поширюється на
правовідносини щодо митного
оформлення частини ввезеного товару,
обов'язок щодо здійснення контролю
правильності визначення митної
вартості товарів покладається на
митний орган.

Згідно з частиною першою статті 266 МК
України 2002 року визначення митної
вартості товарів, які імпортуються в
країну, може здійснюватися за такими
методами: 1) за ціною договору щодо
товарів, які імпортуються (вартість
операції); 2) за ціною договору щодо
ідентичних товарів; 3) за ціною договору
щодо подібних (аналогічних) товарів; 4)
на основі віднімання вартості; 5) на
основі додавання вартості (обчислена
вартість); 6) резервного.

При цьому основним методом визначення
митної вартості за приписами частин
другої та третьої вказаної статті є
визначення митної вартості за ціною
договору щодо товарів, які
імпортуються (вартість операції), тоді
як послідовне застосування кожного
наступного методу має здійснюватись у
випадку неможливості застосування
першого методу, що в свою чергу є
підставою для проведення консультацій
між митним органом та декларантом з
метою обґрунтованого вибору підстав
для визначення митної вартості
відповідно до вимог статей 268 і 269 цього
Кодексу.

Також відповідно до статті 49 МК України
2012 року, який набрав чинності з 01.06.2012
року та був чинним на момент прийняття
митним органом митних декларацій щодо
митного оформлення іншої частини
товару, митною вартістю товарів, які
переміщуються через митний кордон
України, є вартість товарів, що
використовується для митних цілей, яка
базується на ціні, що фактично сплачена
або підлягає сплаті за ці товари.

Відповідно до частини першої статті 57
МК України визначення митної вартості
товарів, які ввозяться в Україну
відповідно до митного режиму імпорту,
здійснюється за такими методами:
основним - за ціною договору (контракту)
щодо товарів, які імпортуються
(вартість операції); а також
другорядними: а) за ціною договору щодо
ідентичних товарів; б) за ціною
договору щодо подібних (аналогічних)
товарів; в) на основі віднімання
вартості; г) на основі додавання
вартості (обчислена вартість); ґ)
резервним.

При цьому основним методом визначення
митної вартості товарів, які ввозяться
на митну територію України відповідно
до митного режиму імпорту, за приписами
частин другої та третьої цієї статті є
перший метод - за ціною договору
(вартість операції). Кожний наступний
метод може застосовуватись лише у разі,
якщо митна вартість товарів не може
бути визначена шляхом застосування
попереднього методу відповідно до норм
цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів
відповідно до частини четвертої статті
57 МК України 2012 року передує процедура
консультацій між митним органом та
декларантом з метою визначення основи
вартості згідно з положеннями статей 59
і 60 цього Кодексу. Під час таких
консультацій митний орган та декларант
можуть здійснити обмін наявною у
кожного з них інформацією за умови
додержання вимог щодо її
конфіденційності.

Резервний метод застосовується лише у
випадку неможливості застосування
жодного з попередніх методів
визначення митної вартості (ч. 8 ст. 57 МК
України 2012 року).

Наведене дає підстави для висновку, що
для застосування наступних методів
визначення митної вартості товарів,
має бути обґрунтована неможливість
застосування першого методу та
відповідно до вимог статті 266 МК 2002
року та статті 57 МК 2012 року проведена
митним органом процедура консультацій
з декларантом, у ході яких мають бути
з'ясовані підстави для застосування
того чи іншого методу визначення
митної вартості товарів.

Водночас суди попередніх інстанцій
вказали на те, що підприємством митному
органу були подані усі необхідні
документи для митного оформлення
товару, у тому числі
зовнішньоекономічний договір,
рахунки-фактури тощо, що
підтверджували ціну товару відповідно
до ціни договору, тоді як митна
вартість була визначена за резервним
методом без обґрунтування підстав для
його застосування. При цьому судами
були враховані висновки судової
експертизи, відповідно до яких
нарахування митних платежів митним
органом у відповідному розмірі
документально та нормативно не
обґрунтовані даними про вартість
товару, внаслідок чого було
встановлено зайву сплату до бюджету
митних платежів.

Відповідно до частини другої статті 71
КАС України в адміністративних справах
про протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

За викладеного судова колегія
погоджується з висновком судів про
безпідставність застосування
резервного методу визначення митної
вартості ввезених позивачем товарів за
відсутності доказів та обґрунтування
неможливості застосування першого, а
потім кожного наступного.

Помилкове визначення митної вартості
товару призвело до надмірної сплати
позивачем мита та податку на додану
вартість, а тому незалежно від того чиї
винні дії чи добросовісна помилка
призвели до надмірної сплати митних
платежів, позивач має право на їх
повернення.

Згідно ст. 224 КАС України суд касаційної
інстанції залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судове рішення - без
змін, якщо визнає, що суд не допустив
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судового рішення чи вчиненні
процесуальних дій.

Керуючись ст. ст. 220, 220-1, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Касаційні скарги Південної митниці,
Головного управління Державної
казначейської служби України в
Одеській області, заступника прокурора
Одеської області залишити без
задоволення, а постанову Одеського
окружного адміністративного суду від
11.04.2013 року та ухвалу Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 16.05.2013 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через 5
днів після направлення її копії особам,
які беруть участь у справі і може бути
переглянута Верховним Судом України з
підстав передбачених ст.ст. 237-239
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Судді В.Ф. Мороз О.Є. Донець А.О.
Логвиненко