Справа № 363/2/14-а
Суддя: Підкурганний В. В.
Дата ухвалення: 2014-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 363/2/14-а
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

3 лютого 2014 року Вишгородський районний
суд Київської області в складі:

головуючого судді Підкурганного
В.В.,

при секретарі Подшибякіній
О.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Вишгород
справу за адміністративним позовом
ОСОБА_1 до Литвинівської сільської ради
Вишгородського району Київської
області про визнання дій та
бездіяльності неправомірними,
зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

у січні 2014 року позивач звернувся до
суду із зазначеним позовом у якому
просив визнати протиправними дії та
бездіяльність відповідача щодо
відмови у виділенні йому земельної
ділянки загальною площею 0,25 га під
індивідуальне будівництво; зобов'язати
відповідача надати йому земельну
ділянку у постійне користування площею
0,25 га за рахунок земель Литвинівської
сільської ради під індивідуальне
будівництво.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що
рішенням Литвинівської сільської ради
Вишгородського району Київської
області від 15 березня 2006 року за № 166-22-IV
позивачу було виділено у постійне
користування земельну ділянку площею
0,25 га в с. Миколаївка за рахунок земель
сільської ради, в тому числі 0,25 га під
індивідуальне будівництво. Оскільки на
той час, не було вільної земельної
ділянки в с. Миколаївка під
індивідуальне будівництво в межах
населеного пункту, тому позивачу було
надано з дозволу голови сільської ради
Рибальченко А.В. земельну ділянку
площею 0,25 га, що розташована по АДРЕСА_1.
Дана земельна ділянка була відумерлою
спадщиною та рахувалась за
Литвинівською сільською радою. В
результаті цього позивач отримав
Державний акт на право власності на
земельну ділянку серії ЯК № 712813 від 26
травня 2010 року.

У серпні 2012 року, жителька с. Лісовичі,
ОСОБА_3 звернулась до суду з позовною
заявою про визнання недійсним та
скасування державного акту на право
власності на дану земельну ділянку.
Рішенням Вишгородського районного
суду Київської області від 5 липня 2012
року в позові ОСОБА_3 було відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Київської
області від 3 вересня 2012 року рішення
Вишгородського районного суду
скасовано та постановлено нове яким
позов задоволено частково та скасовано
Державний акт на спірну земельну
ділянку.

Позивач звернувся до відповідача з
заявою, щодо надання інформації
вільних земельних ділянок в межах сіл
Лісовичі, Литвинівки та Миколаївки. На
що отримав відповідь, що земельних
ділянок у межах населених пунктів, які
не надавались у власність, та які б
могли бути використані для будівництва
та обслуговування житлового будинку не
має.

Згодом позивач повторно звернувся до
відповідача про виділення йому
земельної ділянки, але про результат
розгляду даної заяви відповідач до
цього часу не повідомив. Просить
визнати дії та бездіяльність
Литвинівської сільської ради
протиправними, зобов'язати виділити
земельну ділянку.

У судовому засіданні представник
позивача змінив позовні вимоги та
просив: визнати протиправною
бездіяльність Литвинівської сільської
ради Вишгородського району Київської
області стосовно залишення заяв
позивача без розгляду; зобов'язати
відповідача виконати рішення
Литвинівської сільської ради від 15
березня 2006 року за № 166-22-IV щодо
виділення позивачу у постійне
користування земельну ділянку площею
0,25 га за рахунок земель Литвинівської
сільської ради під індивідуальне
будівництво.

Позивач позовні вимоги підтримав та
просив про їх задоволення із
викладених у позові підстав.

В свою чергу, відповідач заперечував
щодо задоволення позову в повному
обсязі.

Заслухавши пояснення учасників
процесу, дослідивши письмові матеріали
справи, судом зазначається про
наступне.

Так, у судовому засіданні встановлено,
що рішенням Литвинівської сільської
ради від 15 березня 2006 року № 166-22-IV
ОСОБА_1 виділено у постійне
користування земельну ділянку площею
0,25 га в с. Миколаївка за рахунок земель
сільської ради, в тому числі 0,25 га під
індивідуальне будівництво (а.с. 6).

14 листопада 2012 року ОСОБА_1 звернувся до
Литвинівської сільської ради з заявою
про вирішення питання щодо надання
йому земельної ділянки площею 0,25 га, що
розташована по АДРЕСА_1 та надання
дозволу на складання проекту
землеустрою щодо відведення йому даної
земельної ділянки (а.с.7).

26 червня 2013 року позивачу було надано
відповідь про те, що земельних ділянок
у межах населених пунктів, які не
надавалися у власність та які могли б
бути використані для будівництва та
обслуговування житлового будинку не
має; земельні ділянки у межах населених
пунктів комунальної власності у період
з 11 листопада 2012 року по 17 червня 2013
року, громадянам для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель та споруд у
власність не надавались, виняток
ОСОБА_4, згідно рішення суду (а.с.8).

6 жовтня 2013 року ОСОБА_1 повторно
звернувся до Литвинівської сільської
ради з заявою про виділ йому у постійне
користування земельної ділянки для
будівництва та обслуговування жилого
будинку, господарських будівель та
споруд площею 0,25 га за рахунок земель
Литвинівської сільської ради, замість
тієї земельної ділянки, яка була надана
йому для будівництва рішенням
сільської ради від 15 березня 2006 року №
166-22-ІV (а.с. 9).

Рішенням 24 сесії 6 скликання
Литвинівської сільської ради
Вишгородського району Київської
області про надання дозволу на
розробку технічної документації із
землеустрою щодо встановлення
(відновлення) меж земельної ділянки в
натурі (на місцевості) відмовлено у
наданні дозволу на розробку технічної
документації із землеустрою щодо
встановлення (відновлення) меж на
зазначену земельну ділянку (а.с. 33).

Відповідно до листа Литвинівської
сільської ради від 3 лютого 2014 року
станом на 1 лютого 2014 року на території
сільської ради в межах населених
пунктів вільних земельних ділянок для
будівництва та обслуговування
житлового будинку-не має (а.с.34).

З огляду на встановлені обставини,
судом зазначається наступне.

Відповідно до статті 2 КАС України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства в тому
числі на виконання делегованих
повноважень; до адміністративних судів
можуть бути оскаржені будь-які рішення,
дії чи бездіяльність суб'єктів владних
повноважень, крім випадків, коли щодо
таких рішень, дій чи бездіяльності
Конституцією чи законами України
встановлено інший порядок судового
провадження.

Частиною 1 статті 6 КАС України
закріплено право кожної особи в
порядку, встановленим Кодексом
адміністративного судочинства,
звернутися до адміністративного суду,
якщо вона вважає що рішенням, дією чи
бездіяльністю суб'єкта владних
повноважень порушені її права свободи
або інтереси.

Відповідно до статті 8 КАС України, суд
при вирішенні справи керується
принципом верховенства права,
відповідно до якого зокрема людина, її
права та свободи визнаються найвищими
цінностями та визначають зміст і
спрямованість діяльності держави.

Статтею 40 Конституції України
визначено, що кожен має право
направляти індивідуальні чи
колективні письмові звернення або
особисто звертатися до органів
державної влади, органів місцевого
самоврядування

Відповідно до статті 12 ЗК України, до
повноважень сільських, селищних,
міських рад у галузі земельних
відносин на території сіл, селищ, міст,
зокрема, належить: розпорядження
землями територіальних громад;
передача земельних ділянок
комунальної власності у власність
громадян та юридичних осіб відповідно
до цього Кодексу; надання земельних
ділянок у користування із земель
комунальної власності відповідно до
цього Кодексу; вилучення земельних
ділянок із земель комунальної
власності відповідно до цього Кодексу.

Згідно до статті 116 ЗК України
громадяни та юридичні особи набувають
права власності та права користування
земельними ділянками із земель
державної або комунальної власності за
рішенням органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування в
межах їх повноважень, визначених цим
Кодексом або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та
юридичними особами здійснюється
шляхом передачі земельних ділянок у
власність або надання їх у
користування.

Частиною 1 статті 118 ЗК України
визначено, що громадянин, зацікавлений
у приватизації земельної ділянки, яка
перебуває у його користуванні, подає
заяву до відповідної районної,
Київської чи Севастопольської міської
державної адміністрації або сільської,
селищної, міської ради за
місцезнаходженням земельної ділянки.

Відповідно до частини 2,3 статті 118 ЗК
України рішення органів виконавчої
влади та органів місцевого
самоврядування щодо приватизації
земельних ділянок приймається у
місячний строк на підставі технічних
матеріалів та документів, що
підтверджують розмір земельної
ділянки.

Громадяни, зацікавлені в одержанні
безоплатно у власність земельної
ділянки із земель державної або
комунальної власності для ведення
фермерського господарства, ведення
особистого селянського господарства,
ведення садівництва, будівництва та
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд
(присадибної ділянки), індивідуального
дачного будівництва, будівництва
індивідуальних гаражів у межах норм
безоплатної приватизації, подають
клопотання до відповідного органу
виконавчої влади або органу місцевого
самоврядування, який передає земельні
ділянки державної чи комунальної
власності у власність відповідно до
повноважень, визначених статтею 122
цього Кодексу. У клопотанні
зазначаються цільове призначення
земельної ділянки та її орієнтовні
розміри. До клопотання додаються
графічні матеріали, на яких зазначено
бажане місце розташування земельної
ділянки, погодження землекористувача
(у разі вилучення земельної ділянки, що
перебуває у користуванні інших осіб) та
документи, що підтверджують досвід
роботи у сільському господарстві або
наявність освіти, здобутої в аграрному
навчальному закладі (у разі надання
земельної ділянки для ведення
фермерського господарства). У разі якщо
земельна ділянка державної власності
розташована за межами населених
пунктів і не входить до складу певного
району, заява подається до Ради
міністрів Автономної Республіки Крим.
Верховній Раді Автономної Республіки
Крим, Раді міністрів Автономної
Республіки Крим, органам виконавчої
влади або органам місцевого
самоврядування, які передають земельні
ділянки державної чи комунальної
власності у власність відповідно до
повноважень, визначених статтею 122
цього Кодексу, забороняється вимагати
додаткові матеріали та документи, не
передбачені цією статтею.

В той же час, згідно частини 7 статті 118
ЗК України, відповідний орган
виконавчої влади або орган місцевого
самоврядування, який передає земельні
ділянки державної чи комунальної
власності у власність відповідно до
повноважень, визначених статтею 122
цього Кодексу, розглядає клопотання у
місячний строк і дає дозвіл на
розроблення проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки або надає
мотивовану відмову у його наданні.
Підставою відмови у наданні такого
дозволу може бути лише невідповідність
місця розташування об'єкта вимогам
законів, прийнятих відповідно до них
нормативно-правових актів, генеральних
планів населених пунктів та іншої
містобудівної документації, схем
землеустрою і техніко-економічних
обґрунтувань використання та охорони
земель адміністративно-територіальних
одиниць, проектів землеустрою щодо
впорядкування територій населених
пунктів, затверджених у встановленому
законом порядку.

Згідно до статті 71 КАС України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

У відповідності до частини 2 статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Відповідно до частини 1 статті 69 КАС
України доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів.

Вимогою позивача є визнання
протиправною бездіяльність
Литвинівської сільської ради
Вишгородського району Київської
області стосовно залишення заяв
позивача без розгляду, зобов'язати
відповідача виконати рішення
Литвинівської сільської ради від 15
березня 2006 року за № 166-22-IV щодо
виділення позивачу у постійне
користування земельну ділянку площею
0,25 га.

Однак, як вбачається з рішення
Литвинівської сільської ради
Вишгородського району Київської
області, заяву ОСОБА_1 розглянуто на 24
сесії 6 скликання сільської ради
відповідно до вимог статті 118 ЗК
України та прийнято по ній відповідне
рішення.

Крім того, судом зазначається, що
звертаючись до відповідача із заявою
від 6 жовтня 2013 року, позивачем не було
виконано приписи частини 6 статті 118 ЗК
України що обсягу документів, які
долучаються до заяви.

За таких обставин позовні вимоги в цій
частині задоволенню не підлягають.

Щодо вимоги позивача про зобов'язання
відповідача виконати рішення
Литвинівської сільської ради від 15
березня 2006 року за № 166-22-IV щодо
виділення позивачу у постійне
користування земельної ділянки площею
0,25 га за рахунок земель Литвинівської
сільської ради під індивідуальне
будівництво судом зазначається про те,
що спору між сторонами в цій частині не
має, так як доказів того, що ОСОБА_1
звертався до відповідача із подібною
заявою - суду не надано.

Тому, зазначена позовна вимога також не
підлягає задоволенню, як і весь позов в
цілому.

Керуючись статтями 160 - 163 КАС України,
суд,

ПОСТАНОВИВ:

у задоволенні адміністративного
позову ОСОБА_1 до Литвинівської
сільської ради Вишгородського району
Київської області про визнання дій та
бездіяльності неправомірними,
зобов'язання вчинити певні дії -
відмовити.

Апеляційна скарга на постанову суду
може бути подана у порядку, визначеному
статтею 186 КАС України.

Суддя