Справа № 2а-2636/11
Суддя: Довгополов О.М.
Дата ухвалення: 2014-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2014 року
Справа № 9104/18636/12

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого:
Довгополова О.М.,

суддів:
Гудима Л.Я., Святецького В.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами у м. Львові апеляційну
скаргу управління Пенсійного фонду
України в Збаразькому районі
Тернопільської області на постанову
Збаразького районного суду
Тернопільської області від 08 липня 2011
року у справі за позовом ОСОБА_1 до
управління Пенсійного фонду України в
Збаразькому районі Тернопільської
області про нарахування недоплаченого
підвищення до пенсії як дитині війни, -

ВСТАНОВИВ

22 червня 2011 року позивач звернувся
до суду з позовом про визнання дій
відповідача неправомірними;
зобов'язання відповідача провести
нарахування та виплату підвищення до
пенсії як дитині війни відповідно до
ст.6 Закону України «Про соціальний
захист дітей війни» в розмірі 30%
мінімальної пенсії за віком за період з
01 січня 2007 року по 01 грудня 2010 року в
сумі 5626,5 грн. та надалі нараховувати та
виплачувати підвищення до пенсії як
дитині війни. При цьому заявлено
клопотання про поновлення пропущеного
строку звернення до суду з
адміністративним позовом.

Ухвалою Збаразького районного
суду Тернопільської області від 25
червня 2011 року адміністративний позов
ОСОБА_1 в частині вимог поза межами
шестимісячного строку звернення до
суду за період з 01 січня 2007 року по 21
грудня 2010 року залишено без розгляду.

Постановою Збаразького районного суду
Тернопільської області від 08 липня 2011
року позов задоволено частково:
зобов'язано відповідача провести
перерахунок та виплату позивачу
підвищення до пенсії в розмірі 30%
мінімальної пенсії за віком, на
підставі положень ст.6 Закону України
«Про соціальний захист дітей війни»,
починаючи з 22 грудня 2010 року з
врахуванням виплачених сум та ст.28
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування". В іншій частині позову
відмовлено. Постанову звернено до
негайного виконання.

Рішення суду оскаржив відповідач, у
скарзі покликаючись на порушення норм
матеріального та процесуального права,
просить постанову скасувати та
прийняти нову постанову, якою
відмовити в задоволенні позову.
Апелянт покликається на те, що
встановлений ст. 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» мінімальний розмір
пенсії за віком застосовується
виключно для визначення розміру
пенсій, призначених відповідно до
зазначеного Закону, і не може
використовуватися для обчислення
надбавок або підвищень інших пенсій;
приписами Закону України «Про
соціальний захист дітей війни»
передбачено проведення фінансування з
Державного бюджету України, а не з
коштів Пенсійного фонду України. Крім
того апелянт зазначає, що при прийнятті
рішення суд першої інстанції не
проаналізував закони про Державний
бюджет України на відповідні роки, не
перевірив правомірності дій та рішень
відповідача та не встановив чи є
управління Пенсійного фонду України в
Збаразькому районі Тернопільської
області належним відповідачем по
справі.

Враховуючи те, що постанова суду
першої інстанції прийнята в порядку
скороченого провадження, відповідно до
п. 3 ч. 1 ст.197 КАС України розгляд даної
справи судом апеляційної інстанції
здійснюється в порядку письмового
провадження, за наявними у справі
матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, суд приходить до
висновку про часткове її задоволення,
враховуючи наступне.

Встановлено, що позивач є дитиною
війни, що підтверджується відповідним
посвідченням.

Судом першої інстанції вірно визначено
відповідачем за позовом управління
Пенсійного фонду України в Збаразькому
районі Тернопільської області,
оскільки згідно з пп. 7 п. 2.2 Положення
про управління Пенсійного фонду
України в районах, містах і районах у
містах, затвердженого постановою
правління Пенсійного фонду України від
30.04.2002 року № 8-2, функції з призначення
(здійснення перерахунку) і виплати
пенсій покладено на Управління
Пенсійного фонду України у районах,
містах і районах у містах.

Відповідно до статті 6 Закону України
"Про соціальний захист дітей війни" від
18.11.2004 року № 2195 (далі - Закон № 2195) дітям
війни пенсії або щомісячне довічне
грошове утримання чи державна
соціальна допомога, що виплачується
замість пенсії, підвищуються на 30
відсотків мінімальної пенсії за віком,
розмір якої, у свою чергу, обчислюється
за правилами, встановленими частиною 1
статті 28 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування"

Враховуючи, що відповідно до
законодавства держава взяла на себе
обов'язок щодо виплати позивачу 30%
підвищення до пенсії та поклала
виконання цього обов'язку на
центральний орган виконавчої влади -
Пенсійний фонд України, який діє через
свої місцеві органи, що входять в його
систему, але вони не вчинили необхідних
дій для нарахування цих коштів та їх
виплати, суд першої інстанції вірно
зазначив про те, що вони не виконали
своїх повноважень без поважних причин.

Наявність у позивача права на
отримання підвищення до пенсії в
розмірі 30% мінімальної пенсії за віком
є визначальною для вирішення даного
спору, крім того це право гарантується
Конституцією України (стаття 46
Конституції України).

Відсутність бюджетного фінансування,
на яку вказує відповідач, не може бути
підставою невиконання відповідним
суб'єктом владних повноважень
покладених на нього обов'язків. В свою
чергу реалізація особою права на
отримання соціальних виплат не може
бути поставлена у залежність від
наявності відповідних бюджетних
асигнувань.

При цьому колегія суддів зазначає
наступне.

Відповідно до частини 2 статті 99 КАС
України (в редакції, чинній на час
виникнення спірних правовідносин та
розгляду справи в суді першої
інстанції) для звернення до
адміністративного суду за захистом
прав, свобод та інтересів особи
встановлюється шестимісячний строк,
який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Відповідно до частини 1 статті 100 КАС
України адміністративний позов,
поданий після закінчення строків,
установлених законом, залишається без
розгляду, якщо суд за заявою особи, яка
його подала, не знайде підстав для
поновлення строку, про що
постановляється ухвала.

Враховуючи пропущення позивачем
шестимісячного строку звернення до
адміністративного суду без поважних
причин, колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції про
залишення позовних вимог без розгляду
за з 01 січня 2007 року по 21 грудня 2010 року.

Оскільки на час розгляду справи судом
першої інстанції часових обмежень у
застосуванні ст. 6 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни" не було,
колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції про
задоволення позову за період з 22 грудня
2010 року до виникнення обставин, з якими
закон пов'язує припинення або
обмеження права на таке.

Доводи апелянта про неправильне
застосування судом вимог ч.1 ст.28 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування" колегія
суддів до уваги не приймає, оскільки
розмір мінімальної пенсії за віком
визначається за правилами лише цього
Закону, чинним законодавством інший
мінімальний розмір пенсії не
визначений, тому слід застосовувати
цей розмір.

Позовна вимога про зобов'язання
відповідача нарахувати та виплатити
конкретні суми спірних виплат
задоволенню не підлягає, оскільки
відповідно до ст. 6 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни" позивач
має право на отримання підвищення до
пенсії у розмірі 30 відсотків
мінімальної пенсії за віком, а тому
захист такого порушеного права полягає
у зобов'язанні відповідача вчинити
кореспондуючі цьому праву дії.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що
суд першої інстанції помилково
допустив постанову в цілому до
негайного виконання.

Так, відповідно до п. 8 ч. 6 ст. 183-2 КАС
України у постанові, прийнятій у
скороченому провадженні, зазначається
обов'язок відповідача виконати
постанову негайно.

Водночас постанови, які виконуються
негайно, визначені ст. 256 КАС України.

До таких постанов згідно з п. 1 ч. 1 та
абз. 9 цієї статті належать постанови
про присудження виплати пенсій, інших
періодичних платежів з Державного
бюджету України або позабюджетних
державних фондів - у межах суми
стягнення за один місяць та постанови
суду, прийняті в порядку скороченого
провадження.

Виходячи із змісту зазначених вище
норм, колегія суддів дійшла висновку,
що звертаючи до негайного виконання
постанови щодо оскарження фізичними
особами рішень, дій чи бездіяльності
суб'єктів владних повноважень з питань
обчислення, призначення, перерахунку,
здійснення, надання, одержання,
зокрема, виплат та пільг дітям війни,
прийняті в порядку скороченого
провадження, необхідно застосовувати
положення п. 1 ч. 1 ст. 256 КАС України, який
є спеціальним для даної категорії
справ.

Відповідно до ст. 201 КАС України суд
апеляційної інстанції змінює
постанову або ухвалу суду першої
інстанції, коли має місце правильне по
суті вирішення справи чи питання, але
із помилковим застосуванням норм
матеріального чи процесуального права,
а також вирішення не всіх позовних
вимог або питань.

З огляду на наведене, судова колегія
вважає, що доводи апеляційної скарги
щодо скасування оскарженого судового
рішення в цілому суттєвими не
являються і не складають підстав для
висновку про неправильне застосування
судом першої інстанції норм
матеріального права, які призвели до
неправильного вирішення справи, а
також відсутня невідповідність
висновків суду обставинам справи,
проте вбачаються підстави для його
зміни із-за порушень процесуальних
норм.

Керуючись статями 99, 100, 195, 197 ч. 1 п. 3,
ст.ст. 198, 201 ч.1 п.1, 205 ч.1 п.2 ,ст. 207, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в Збаразькому
районі Тернопільської області
задовольнити частково, постанову
Збаразького районного суду
Тернопільської області від 08 липня 2011
року у справі № 2-а-2636/11 - змінити,
виклавши постанову в частині негайного
виконання в наступній редакції:
«Звернути до негайного виконання
постанову в межах суми стягнення за
один місяць».

В решті постанову залишити без змін.

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі.

Постанова остаточна, оскарженню не
підлягає.

Головуючий:
О.М. Довгополов

Судді:
Л.Я. Гудим

В.В. Святецький