Справа № 2-а/1412/871/12
Суддя: Потапчук В.О.
Дата ухвалення: 2014-03-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 березня 2014 р.м.ОдесаСправа № 2-а/1412/871/12

Категорія: 10.2.4 Головуючий в 1 інстанції:
БОБРОВА І.В. Колегія суддів Одеського
апеляційного адміністративного суду в
складі:

Судді доповідача - Потапчука
В.О.

суддів - Семенюка
Г.В.

- Коваля М.П.

розглянувши в порядку письмового
провадження в місті Одесі
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Головне управління Пенсійного
фонду України в Миколаївській області
на постанову Заводського районного
суду м. Миколаєва від 15 травня 2012 року
у справі за адміністративним позовом
ОСОБА_2 до Головного управління
Пенсійного фонду України в
Миколаївській області про визнання
протиправними дій,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся до суду з
адміністративним позовом до Головного
Управління Пенсійного фонду України в
Миколаївській області ( далі Головне
УПФУ) в якому просив визнати
неправомірними дії відповідача щодо
відмови у поновлені йому виплати
пенсії за вислугу років та зобов'язати
відповідача поновити йому виплату
пенсії за вислугу років, а також
нараховувати і виплачувати її з 16.09.2011
року.

В позовній заяві позивач вказав, що з 1988
року по 1996 рік він проживав на
території України у м. Нова Одеса,
Миколаївської області та отримував
пенсію військовослужбовця за вислугу
років. В 1996 року він виїхав на постійне
місце проживання до держави Ізраїль, з
зв'язку з чим йому було припинено
виплату пенсії на підставі ст.51 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» від
09.07.2003 .№ 1058-IV (далі Закон № 1058-ІV). що не
відповідає рішенню Конституційного
Суду України за Конституційним
поданням Верховного Суду України, яким
були визнані неконституційними
положення ст.49 ч.1 п.2 та другого речення
ст.51 Закону № 1058- IV.

Постановою Заводського районного суду
м. Миколаєва від 15 травня 2012 року
адміністративний позов задоволено.
Визнано неправомірними дії Головного
управління Пенсійного фонду України в
Миколаївській області щодо відмови
ОСОБА_2 у поновленні виплати пенсії за
вислугу років. Зобов'язано Головне
управління Пенсійного фонду України в
Миколаївській області поновити
виплату ОСОБА_2 пенсії за вислугу років,
а також провести відповідні
нарахування та виплати з 16 вересня 2011
року.

Не погоджуючись з постановою суду
першої інстанції відповідачем подано
апеляційну скаргу, у якій зазначено, що
постанова прийнята з порушенням норм
матеріального та процесуального права
у зв'язку з чим апелянт просить
скасувати оскаржувану постанову.

Відповідно до приписів п. 1 ч. 1 ст. 197 КАС
України встановлено, що суд
апеляційної інстанції може розглянути
справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами, якщо справу може бути
вирішено на основі наявних у ній
доказів, у разі відсутності клопотань
від усіх осіб, які беруть участь у
справі, про розгляд справи за їх участю.

Колегія суддів, з огляду на зазначене, а
також враховуючи те що в матеріалах
справи достатньо доказів для вирішення
справи, - дійшла висновку про
можливість розгляду справи в порядку
письмового провадження.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи та
дослідивши докази, проаналізувавши на
підставі встановлених фактичних
обставин справи правильність
застосування судом першої інстанції
норм законодавства, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Так, судом першої інстанції
встановлено, що позивач ОСОБА_2
отримував пенсію за вислугу років
відповідно до ЗУ «Про пенсійне
забезпечення осіб, звільнених з
військової служби, та деяких інших
осіб» з 1988 року. В подальшому виплату
пенсії було припинено з 01.10.1996 року, у
відповідності до заяви позивача, в
зв'язку з переїздом на постійне місце
проживання до Ізраїлю.

16.09.2011 року позивач звернувся до
відповідача із заявою про відновлення
йому виплати пенсії за вислугу років,
але отримав відмову.

При вирішенні питання суд першої
інстанції дійшов до висновку про
необхідність задоволення позовних
вимог позивача.

Колегія суддів вважає правильним такий
висновок суду першої інстанції
виходячи з наступного.

Згідно п.2 ч.1 ст. 49 Закону України № 1058
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування»виплата пенсії
за рішенням територіальних органів
Пенсійного фонду або за рішенням суду
припиняється на весь час проживання
пенсіонера за кордоном, якщо інше не
передбачено міжнародним договором
України, згода на обов'язковість якого
надана Верховною Радою України.

Згідно ст.51 вказаного Закону № 1058, у
разі виїзду пенсіонера на постійне
місце проживання за кордон пенсія,
призначена в Україні, за заявою
пенсіонера може бути виплачена йому за
шість місяців наперед перед від'їздом,
рахуючи з місяця, що настає за місяцем
зняття з обліку за місцем постійного
проживання. Під час перебування за
кордоном пенсія виплачується в тому
разі, якщо це передбачено міжнародним
договором України, згода на
обов'язковість якого надана Верховною
Радою України.

Рішенням Конституційного Суду України
від 07.10.2009року №-рп/2009 визнано
неконституційними п.2 ст. 49 та друге
речення ст. 51 Закону № 1058.

У відповідності з ч. З ст. 2 Протоколу N 4
Конвенції про захист прав і основних
свобод людини кожна людина має право на
вільне пересування і свободу вибору
місця проживання. Кожна людина має
право залишати будь-яку країну,
включаючи свою власну.

Згідно з ч. 2 ст. 2 Закону України "Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання в Україні" реєстрація
місця проживання чи місця перебування
особи або її відсутність не може бути
умовою реалізації прав і свобод,
передбачених Конституцією, законами чи
міжнародними договорами України, або
підставою для їх обмеження.

З копії паспорту позивача вбачається,
що він має громадянство України,
паспорт дійсний до грудня 2020 року.

За таких обставин, кожен громадянин
України, включаючи пенсіонерів, має
право на вибір свого місця проживання,
зі збереженням усіх конституційних
прав.

Відповідно до частини 2 статті 49 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»
поновлення виплати пенсії
здійснюється за рішенням
територіального органу Пенсійного
фонду протягом 10 днів після з'ясування
обставин та наявності умов для
відновлення її виплати. Виплата пенсії
поновлюється в порядку, передбаченому
частиною третьою статті 35 та статтею 46
цього Закону.

Таким чином, колегія суддів вважає
правильною позицію суду першої
інстанції, що послання відповідача на
відсутність нормативно-правового акта,
яким було б врегульовано порядок
відновлення виплати раніше
призначеної пенсії не можуть бути
прийняти до уваги.

Згідно ст.200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів вважає, що при прийнятті
оскаржуваної постанови суд першої
інстанції дійшов вірних висновків щодо
встановлення обставин справи і
правильно застосував норми
матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги, з наведених
підстав, висновків суду не
спростовують.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206,212,254
КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу Головного
управління Пенсійного фонду України в
Миколаївській області - залишити без
задоволення, а постанову Заводського
районного суду м. Миколаєва від 15
травня 2012 року у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_2 до
Головного управління Пенсійного фонду
України в Миколаївській області про
визнання протиправними дій, - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення,
але може бути оскаржена в касаційному
порядку до Вищого Адміністративного
Суду України протягом двадцяти днів з
дня набрання законної сили судовим
рішенням апеляційного суду.

Суддя-доповідач:
Потапчук
В.О.

Судді:
Семенюк Г.В.

Коваль М.П.