Справа № 815/320/14
Суддя: Глуханчук О. В.
Дата ухвалення: 2014-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/320/14
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2014 року
м. Одеса

Одеський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді - Глуханчука
О.В.,

при секретарі - Гур`євій К.І.

за участю сторін: представника
позивача - ОСОБА_1 (за довіреністю)

представника
відповідача - Ільїна Ю.П. (за
довіреністю)

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за адміністративним
позовом фізичної особи-підприємця
ОСОБА_3 до Державної інспекції з питань
захисту прав споживачів в Одеській
області про скасування постанови про
накладення стягнень від 17 грудня 2013
року №730, -

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_3
звернувся до суду з адміністративним
позовом до Інспекції з питань захисту
прав споживачів в Одеській області про
скасування постанови про накладення
стягнень від 17 грудня 2013 року №730.

В обґрунтування своїх позовних вимог
позивач зазначив, що відповідачем в
порушення вимог чинного законодавства
було проведено планову перевірку з
питань дотримання законодавства про
захист прав споживачів у магазині
позивача, що розташований за адресою м.
Одеса, Люстдорфська дорога, 31, за
результатами якої складено Акт №001957
від 06 грудня 2013 року. Відповідно до акту
підставами для проведення перевірки
зазначено план роботи на ІV квартал 2013
року. Водночас, позивач зазначає, що
перебуває на спрощеній системі
оподаткування, обліку та звітності без
реєстрації платником податку на додану
вартість, відтак на нього
розповсюджується Закон України «Про
особливості здійснення державного
нагляду (контролю) у сфері
господарської діяльності щодо
фізичних осіб - підприємців та
юридичних осіб, які застосовують
спрощену систему оподаткування, обліку
та звітності», який передбачає
виключний перелік заходів державного
нагляду, що можуть бути застосовані до
фізичних осіб-підприємців, які
застосовують спрощену систему
оподаткування, так, органи захисту прав
споживачів проводять позапланові
перевірки за скаргами споживачів, та
забороняє здійснювати заходи
державного нагляду (контролю) у сфері
господарської діяльності, що не
передбачені цим Законом. Натомість
відповідачем, в порушення вказаного
закону, проведено перевірку позивача
на підставі плану роботи на ІV квартал
2013 року.

Також, позивач зазначив, що постановою
від 17 грудня 2013 року №730 до нього
незаконно застосовано штраф у розмірі 9
715, 00 грн. за порушення, які відображені
в акті перевірки - реалізація товарів
за відсутності необхідної, доступної,
достовірної та своєчасної інформації
стосовно предметів одягу. Так, позивач
зазначає, що відображені в акті
перевірки порушення не мали місця,
оскільки, товар зазначений в
матеріалах перевірки складається із
зразків, що підлягають продажу та не є
самим товаром, який перебуває у
реалізації, отже на них не
розповсюджуються вимоги статей 6, 15
Закону України «Про захист прав
споживачів».

Таким чином, вважаючи неправомірною
постанову відповідача про накладення
стягнень, позивач звернувся до суду із
зазначеним адміністративним позовом.

У судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав у
повному обсязі та просив їх
задовольнити.

Представник відповідача у судовому
засіданні позов не визнав, надав
заперечення відповідно до яких
зазначив, що планова перевірка
позивача проводилась відповідно до
вимог чинного законодавства, згідно
плану проведення перевірок на ІV
квартал 2013 року, на підставі
направлення на проведення перевірки
№1540 від 03 грудня 2013 року та наказу
№555-од від 21 вересня 2013 року. Позивача
було завчасно повідомлено про
проведення перевірки повідомленням
№1160 від 01 жовтня 2013 року.

Щодо посилань позивача про порушення
відповідачем Закону України «Про
особливості здійснення державного
нагляду (контролю) у сфері
господарської діяльності щодо
фізичних осіб - підприємців та
юридичних осіб, які застосовують
спрощену систему оподаткування, обліку
та звітності», відповідач зазначив, що
вказаний закон поширюється лише на
суб'єктів господарювання, які
застосовують спрощену систему
оподаткування та діяльність яких не
віднесена до високого ступеня ризику.
Натомість, позивачем здійснюється
реалізація товарів, господарська
діяльність з реалізації яких,
відповідно до Постанови КМУ №1164 від 27
грудня 2008 року відповідає високому
ступеню ризику. Відтак, проведення
планової перевірки позивача
відповідач вважає законним, та з
огляду на виявлені порушення позивачем
законодавства у сфері захисту прав
споживачів, постанову про накладення
стягнень обґрунтованою, у зв'язку із
чим підстави для задоволення позову
відсутні.

Вислухавши сторони, вивчивши матеріали
справи, суд приходить до наступного.

Як встановлено у судовому засіданні, 06
грудня 2013 року на підставі Наказу від 24
вересня 2013 року №555-од, направлення на
проведення перевірки №1540 від 03 грудня
2013 року, відповідно до ст.ст.5, 6 Закону
України «Про основні засади державного
нагляду (контролю) у сфері
господарської діяльності», ст.ст. 5, 26
Закону України «Про захист прав
споживачів», постанов Кабінету
Міністрів України від 27 грудня 2008 року
№ 1164 «Про затвердження критеріїв, за
якими оцінюється ступінь ризику від
провадження господарської діяльності,
пов'язаної з виробництвом, випуском і
реалізацією продукції (виконанням
робіт, наданням послуг), та
визначається періодичність проведення
планових заходів державного нагляду
(контролю)», від 31 жовтня 2007 року № 1280
«Про затвердження Порядку відбору
зразків продукції для визначення її
якісних показників та форми акта
відбору зразків продукції», проведено
планову перевірку дотримання
законодавства про захист прав
споживачів у магазині «Miraton Fashion Diskount»,
м. Одеса, Люстдорфська дорога, 31.

За результатами перевірки
відповідачем складено Акт перевірки
дотримання законодавства про захист
прав споживачів №001957 від 06 грудня 2013
року, яким зафіксовано виявлені під час
перевірки порушення.

Як встановлено судом, перевірку було
проведено у присутності уповноваженої
особи суб'єкта господарювання -
керуючого магазином Махненко Н.С., якою
підписано акт перевірки та отримано
його примірник.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Правові та організаційні засади,
основні принципи і порядок здійснення
державного нагляду (контролю) у сфері
господарської діяльності,
повноваження органів державного
нагляду (контролю), їх посадових осіб і
права, обов'язки та відповідальність
суб'єктів господарювання під час
здійснення державного нагляду
(контролю) визначає Закон України «Про
основні засади державного нагляду
(контролю) у сфері господарської
діяльності» від 05 квітня 2007 №877-V.

Згідно з ч. 1 вказаного закону,
державний нагляд (контроль) -
діяльність уповноважених законом
центральних органів виконавчої влади,
їх територіальних органів, державних
колегіальних органів, органів
виконавчої влади Автономної
Республіки Крим, органів місцевого
самоврядування в межах повноважень,
передбачених законом, щодо виявлення
та запобігання порушенням вимог
законодавства суб'єктами
господарювання та забезпечення
інтересів суспільства, зокрема
належної якості продукції, робіт та
послуг, прийнятного рівня небезпеки
для населення, навколишнього
природного середовища.

Відповідно до ч. 4 ст. 4 Закону України
«Про основні засади державного нагляду
(контролю) у сфері господарської
діяльності», орган державного нагляду
(контролю) не може здійснювати
державний нагляд (контроль) у сфері
господарської діяльності, якщо закон
прямо не уповноважує такий орган на
здійснення державного нагляду
(контролю) у певній сфері господарської
діяльності та не визначає повноваження
такого органу під час здійснення
державного нагляду (контролю).

Захист прав споживачів здійснюють
центральний орган виконавчої влади, що
реалізує державну політику у сфері
державного контролю за додержанням
законодавства про захист прав
споживачів, Рада міністрів Автономної
Республіки Крим, місцеві державні
адміністрації, органи, що здійснюють
державний санітарно-епідеміологічний
нагляд, інші державні органи, органи
місцевого самоврядування згідно із
законодавством, а також суди (ч. 3 ст. 5
Закону України «Про захист прав
споживачів» від 12.05.1991 №1023-XII).

Згідно зі ст. 26 Закону України «Про
захист прав споживачів», спеціально
уповноважений центральний орган
виконавчої влади у сфері захисту прав
споживачів та його територіальні
органи в областях, містах Києві та
Севастополі, а на території Автономної
Республіки Крим - орган виконавчої
влади Автономної Республіки Крим у
сфері захисту прав споживачів
здійснюють державний контроль за
додержанням законодавства про захист
прав споживачів, забезпечують
реалізацію державної політики щодо
захисту прав споживачів.

Відповідно до Положення про Державну
інспекцію України з питань захисту
прав споживачів, затвердженого указом
Президента України № 465/2011 від 13 квітня
2011 року, Державна інспекція України з
питань захисту прав споживачів (надалі
- Держспоживінспекція України) є
спеціально уповноваженим центральним
органом виконавчої влади у сфері
державного контролю за додержанням
законодавства про захист прав
споживачів.

Згідно з п.7 вищевказаного Положення, а
також п. 1 Положення про інспекції з
питань захисту прав споживачів в
Автономній Республіці Крим, областях,
містах Києві та Севастополі,
затвердженого наказом Міністерства
економічного розвитку і торгівлі
України № 206 від 09 листопада 2011 року
(далі - Положення № 206),
Держспоживінспекція України здійснює
свої повноваження через територіальні
інспекції.

Відповідно до пп. 6.1.1 п. 6.1 розділу 6
Положення №206, Інспекції
Держспоживінспекції України мають
право перевіряти у суб'єктів
господарювання сфери торгівлі і
послуг, у тому числі ресторанного
господарства, якість продукції,
додержання обов'язкових вимог щодо
безпеки продукції, а також додержання
правил торгівлі та надання послуг.

При цьому, у відповідності з ч. 1 Закону
України «Про основні засади державного
нагляду (контролю) у сфері
господарської діяльності», заходами
державного нагляду (контролю) є планові
та позапланові заходи, які
здійснюються шляхом проведення
перевірок, ревізій, оглядів, обстежень
та інших дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України
«Про основні засади державного нагляду
(контролю) у сфері господарської
діяльності», планові заходи
здійснюються відповідно до річних або
квартальних планів, які затверджуються
органом державного нагляду (контролю)
до 1 грудня року, що передує плановому,
або до 25 числа останнього місяця
кварталу, що передує плановому.

Як встановлено судом, підставою для
проведення перевірки позивача став
план перевірок суб'єктів
господарювання стосовно дотримання
вимог законодавства про захист прав
споживачів на ІV квартал 2013 року
Інспекції з питань захисту прав
споживачів в Одеській області,
затверджений Наказом від 24 вересня 2013
року №555-од.

Згідно з ч. 4 ст. 5 Закону України «Про
основні засади державного нагляду
(контролю) у сфері господарської
діяльності», органи державного нагляду
(контролю) здійснюють планові заходи з
державного нагляду (контролю) за умови
письмового повідомлення суб'єкта
господарювання про проведення
планового заходу не пізніш як за десять
днів до дня здійснення цього заходу.

Повідомлення на проведення перевірки
№1160 від 01 жовтня 2013 року отримано
уповноваженою особою суб'єкта
господарювання - керуючим магазином
Махненко Н.С.

Відтак, чинним законодавством
передбачено право Інспекції проводити
перевірки суб'єктів господарювання, у
тому числі і планової перевірки
позивача, щодо дотримання
законодавства про захист прав
споживачів.

Щодо посилань позивача на заборону
проведення стосовно нього планових
заходів з державного нагляду, у зв'язку
з поширенням на нього Закону України
від 23.02.2012 року №4448-VI, суд зазначає
наступне.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач - ФОП ОСОБА_3 з 01 січня 2012 року
перебуває на спрощеній системі
оподаткування та є платником єдиного
податку другої групи.

При цьому, відповідно до ст. 2 Закону
України «Про особливості здійснення
державного нагляду (контролю) у сфері
господарської діяльності щодо
фізичних осіб - підприємців та
юридичних осіб, які застосовують
спрощену систему оподаткування, обліку
та звітності» від 23.02.2012 № 4448-VI (далі
Закон № 4448-VI) дія цього Закону
поширюється на фізичних осіб -
підприємців, які не зареєстровані
платниками податку на додану вартість,
діяльність яких не віднесена до
високого ступеня ризику відповідно до
Закону України "Про основні засади
державного нагляду (контролю) у сфері
господарської діяльності"(далі -
фізичні особи - підприємці), та
юридичних осіб, які застосовують
спрощену систему оподаткування, обліку
та звітності, що передбачає включення
податку на додану вартість до складу
єдиного податку, діяльність яких не
віднесена до високого ступеня ризику
відповідно до Закону України "Про
основні засади державного нагляду
(контролю) у сфері господарської
діяльності".

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 3 Закону № 4448-VI,
здійснення державного нагляду
(контролю) у сфері господарської
діяльності щодо фізичних осіб -
підприємців та юридичних осіб: органи
державного нагляду (контролю), їх
посадові особи проводять позапланові
заходи державного нагляду (контролю) за
додержанням санітарного
законодавства; органи захисту прав
споживачів проводять позапланові
перевірки за скаргами споживачів.

Органам державного нагляду (контролю),
їх посадовим особам забороняється
здійснювати щодо фізичних осіб -
підприємців та юридичних осіб заходи
державного нагляду (контролю) у сфері
господарської діяльності, не
передбачені цим Законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 5 Закону України
«Про основні засади державного нагляду
(контролю) у сфері господарської
діяльності», критерії, за якими
оцінюється ступінь ризику від
здійснення господарської діяльності і
періодичність проведення планових
заходів, затверджуються Кабінетом
Міністрів України за поданням органу
державного нагляду (контролю).

Так, Постановою Кабінету Міністрів
України від 27 грудня 2008 року №1164
затверджено Критерії за якими
оцінюється ступінь ризику від
провадження

господарської діяльності, пов'язаної з
виробництвом, випуском і реалізацією
продукції (виконанням робіт, наданням
послуг), та визначається періодичність
проведення планових заходів
державного нагляду (контролю).

Відповідно до Свідоцтва платника
єдиного податку Серії НОМЕР_1, ФОП
ОСОБА_3 здійснює, зокрема, роздрібну
торгівлю взуттям та шкіряними
виробами.

Під час перевірки встановлено також
факт реалізації позивачем рукавичок
дитячих та панчішно-шкарпеткових
виробів дитячих.

При цьому, згідно з п. 5 Критерію №1164, до
суб'єктів господарювання з високим
ступенем ризику належать суб'єкти, що
провадять господарську діяльність з
виробництва, випуску і реалізації
продукції (виконання робіт, надання
послуг), види якої визначені у ДКПП) за
такими кодами, зокрема, одяг шкіряний -
код 18.1; одяг дитячий трикотажний - код
18.24.11; одяг дитячий з тканин - код 18.24.21;
шкіра, вироби шкіряні дорожні та
шкіряне взуття: вироби шкіряні
галантерейні та дорожні - код 19.2; взуття
- 19.3.

Крім того, до суб'єктів господарювання
з високим ступенем ризику належать
суб'єкти, що провадять господарську
діяльність з виробництва, випуску і
реалізації продукції (виконання робіт,
надання послуг) для дітей.

Враховуючи викладене, судом
встановлено, що господарська
діяльність позивача віднесена до
високого ступеня ризику, відтак, на
нього не поширюється дія Закону №4448-VI,
відповідно проведення планової
перевірки позивача Інспекцією з питань
захисту прав споживачів в Одеській
області є законним.

Як встановлено у судовому засіданні,
перевіркою встановлено факт
реалізації позивачем продукції
(рукавички дитячі,
панчішно-шкарпеткові вироби дитячі), що
не відповідає вимогам нормативного
документу (ДСТУ 4142:2006) за маркуванням, а
саме з відсутністю на споживчому
маркуванні та вшивному ярлику
інформації щодо вмісту сировини та
символів по догляду (правил по
ефективному та безпечному
використанню); реалізації продукції
(взуття), що не відповідає вимогам
нормативних документів (ДСТУ 4142:2002) за
маркуванням, через відсутність
інформації про дату виготовлення
продукції, чим відмовлено споживачам у
наданні необхідної, доступної,
достовірної та своєчасної інформації
про продукцію, чим порушено ст. 6, 15
Закону України «Про захист прав
споживачів».

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України
«Про захист прав споживачів», споживач
має право на одержання необхідної,
доступної, достовірної та своєчасної
інформації про продукцію, що
забезпечує можливість її свідомого і
компетентного вибору. Інформація
повинна бути надана споживачеві до
придбання ним товару чи замовлення
роботи (послуги).

Інформація про продукцію повинна
містити: 1) назву товару, найменування
або відтворення знака для товарів і
послуг, за якими вони реалізуються; 2)
найменування нормативних документів,
вимогам яких повинна відповідати
вітчизняна продукція; 3) дані про
основні властивості продукції, а щодо
продуктів харчування - про склад
(включаючи перелік використаної у
процесі їх виготовлення сировини, в
тому числі харчових добавок),
номінальну кількість (масу, об'єм тощо),
харчову та енергетичну цінність, умови
використання та застереження щодо
вживання їх окремими категоріями
споживачів, а також іншу інформацію, що
поширюється на конкретний продукт; 4)
відомості про вміст шкідливих для
здоров'я речовин, які встановлені
нормативно-правовими актами, та
застереження щодо застосування
окремої продукції, якщо такі
застереження встановлені
нормативно-правовими актами; 5)
позначку про наявність або відсутність
у складі продуктів харчування
генетично модифікованих компонентів; 6)
дані про ціну (тариф), умови та правила
придбання продукції; 6-1) виробник
(продавець) у разі виявлення
недостовірної інформації про
продукцію (якщо вона не шкодить життю,
здоров'ю або майну споживача) протягом
тижня вилучає цю продукцію з продажу та
приводить інформацію про неї до
відповідності; 7) дату виготовлення; 8)
відомості про умови зберігання; 9)
гарантійні зобов'язання виробника
(виконавця); 10) правила та умови
ефективного і безпечного використання
продукції; 11) строк придатності (строк
служби) товару (наслідків роботи),
відомості про необхідні дії споживача
після їх закінчення, а також про
можливі наслідки в разі невиконання
цих дій; 12) найменування та
місцезнаходження виробника (виконавця,
продавця) і підприємства, яке здійснює
його функції щодо прийняття претензій
від споживача, а також проводить ремонт
і технічне обслуговування.

Інформація, передбачена частиною
першою цієї статті, доводиться до
відома споживачів виробником
(виконавцем, продавцем) у супровідній
документації, що додається до
продукції, на етикетці, а також у
маркуванні чи іншим способом (у
доступній наочній формі), прийнятим для
окремих видів продукції або в окремих
сферах обслуговування (ч. 2 ст. 15 Закону
України «Про захист прав споживачів»).

17 грудня 2013 року Інспекцією з питань
захисту прав споживачів в Одеській
області винесено постанову «Про
накладення стягнень, передбачених
статтею 23 Закону України «Про захист
прав споживачів» №730, за реалізацію
непродовольчих товарів, що не
відповідають вимогам нормативних
документів, у відповідності до п. 2 ч. 1
ст. 23 Закону України «Про захист прав
споживачів»; за відсутність
необхідної, доступної, достовірної та
своєчасної інформації про продукцію, у
відповідності до п. 7 ч. 1 ст. 23 Закону
України «Про захист прав споживачів»,
до позивача - ФОП ОСОБА_3 застосовано
штраф у розмірі 9 715, 00 грн.

Разом із тим, згідно п.п. 2, 7 ч. 1 ст. 23
Закону України «Про захист прав
споживачів», у разі порушення
законодавства про захист прав
споживачів суб'єкти господарювання
сфери торговельного та інших видів
обслуговування, у тому числі
ресторанного господарства, несуть
відповідальність за виготовлення або
реалізацію продукції, що не відповідає
вимогам нормативних документів, - у
розмірі п'ятдесяти відсотків вартості
виготовленої або одержаної для
реалізації партії товару, виконаної
роботи, наданої послуги, але не менше
десяти неоподатковуваних мінімумів
доходів громадян, а у разі, коли
відповідно до закону суб'єкт
господарської діяльності не веде
обов'язковий облік доходів і витрат, - у
розмірі десяти неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян;
відсутність необхідної, доступної,
достовірної та своєчасної інформації
про продукцію - у розмірі тридцяти
відсотків вартості одержаної для
реалізації партії товару, виконаної
роботи, наданої послуги, але не менше
п'яти неоподатковуваних мінімумів
доходів громадян, а у разі, коли
відповідно до закону суб'єкт
господарської діяльності не веде
обов'язковий облік доходів і витрат, - у
розмірі п'яти неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян.

Указом Президента України «Про
спрощену систему оподаткування, обліку
та звітності суб'єктів малого
підприємництва» передбачено, що
суб'єкти малого підприємництва, які
застосовують спрощену систему
оподаткування, обліку та звітності,
ведуть книгу обліку доходів та витрат,
що підлягають оподаткуванню
відповідно до цього Указу. Її форма та
порядок ведення встановлюються
Державною податковою адміністрацією
України.

Порядком ведення книги обліку доходів
і витрат, затвердженого Постановою
Кабінету Міністрів України від 26.09.2001
року № 1269, також передбачено, що книга
обліку доходів і витрат ведеться
суб'єктами підприємницької діяльності
- фізичними особами, оподаткування
доходів яких здійснюється згідно із
законодавством з питань оподаткування
суб'єктів малого підприємництва (у тому
числі шляхом отримання свідоцтва про
сплату єдиного податку), а також
особами, які мають пільговий торговий
патент для продажу товарів (крім
підакцизних) (надання послуг)
відповідно до законодавства з питань
патентування деяких видів
підприємницької діяльності, якщо такі
особи не є платниками податку на додану
вартість згідно із законодавством.

При цьому, листом ДПА України від 05.11.97
року №17-0117/10-8886, затверджено Порядок
ведення Книги обліку доходів і витрат
громадян - суб'єктів підприємницької
діяльності (з особливостями її ведення
для сфери торгівлі) ф. № 10.

Отже, діюче законодавство не
передбачає обов'язку ведення суб'єктом
підприємницької діяльності, який
використовує спрощену систему
оподаткування, книги облік доходів і
витрат.

Таким чином, відповідно до п.п. 2, 7 ч. 1 ст.
23 Закону України «Про захист прав
споживачів» до позивача могли бути
застосовані санкції у розмірі 15
неоподаткованих мінімумів доходів
громадян, що еквівалентно 255, 00 грн.

Натомість, оскарженою постановою від 17
грудня 2013 року №730, до позивача,
всупереч приписам чинного
законодавства, застосовано штраф у
розмірі 9 715, 00 грн., з огляду на, що
постанова є незаконною.

Завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ (ч. 1
ст. 2 КАС України).

Кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтується її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову (ч. 1, 2 ст. 71
КАС України).

Відповідно до ч. 1 ст. 86 КАС України суд
оцінює докази, які є у справі, за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні.

З наведених підстав, суд вважає, що
позивач довів суду ті обставини, на які
посилався в обґрунтування позовних
вимог і вони підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 2, 6-8, 69, 71, 72, 86, 158-163, 254
КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 до Державної
інспекції з питань захисту прав
споживачів в Одеській області про
скасування постанови про накладення
стягнень від 17 грудня 2013 року №730 -
задовольнити у повному обсязі.

Визнати незаконною та скасувати
постанову Інспекції з питань захисту
прав споживачів в Одеській області
«Про накладення стягнень, передбачених
статтею 23 Закону України «Про захист
прав споживачів» від 17 грудня 2013 року
№730.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення.
Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 цього
Кодексу, було повідомлено про
можливість отримання копії
постанови суду безпосередньо в суді,
то десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду. Апеляційна скарга на постанову
подається до Одеського окружного
адміністративного суду, та одночасно
її копія до Одеського апеляційного
адміністративного суду.

Повний текст постанови
виготовлено та підписано суддею 17
березня 2014 року.

Суддя
О. В.
Глуханчук

Адміністративний позов фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 до Державної
інспекції з питань захисту прав
споживачів в Одеській області про
скасування постанови про накладення
стягнень від 17 грудня 2013 року №730 -
задовольнити у повному обсязі.

Визнати незаконною та скасувати
постанову Інспекції з питань захисту
прав споживачів в Одеській області
«Про накладення стягнень, передбачених
статтею 23 Закону України «Про захист
прав споживачів» від 17 грудня 2013 року
№730.

17 березня 2014 року.