Справа № 2а-1747/11/1370
Суддя: Багрій В.М.
Дата ухвалення: 2014-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2014 року
Справа
№ 49268/11

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді
Багрія В.М.,

суддів
Кухтея Р.В., Старунського Д.М.,

розглянувши у порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу ОСОБА_1 на постанову
Львівського окружного
адміністративного суду від 4.05.2011 року в
справі за позовом ОСОБА_1 до управління
Пенсійного фонду України в
Кам'янко-Буському районі Львівської
області про скасування вимоги про
сплату боргу та зобов'язання не
виставляти боргових зобов'язань в
подальшому,

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2011 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом до управління
Пенсійного фонду України в
Кам'янко-Буському районі Львівської
області про скасування вимоги про
сплату боргу та зобов'язання не
виставляти боргових зобов'язань в
подальшому.

Позивач просив скасувати повідомлення
відповідача №Ф-395 від 27.10.2010 року про
сплату боргу в розмірі 844,46 грн. по
несплачених страхових внесках та
зобов'язати відповідача в подальшому
не виставляти йому боргових
зобов'язань.

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 4.05.2011 року
позивачу в задоволенні позову
відмовлено.

Постанову суду першої інстанції
оскаржив ОСОБА_1, який в апеляційній
скарзі просить її скасувати та
постановити нове рішення, яким його
позов задовольнити.

Посилається на те, що суд першої
інстанції порушив норми матеріального
та процесуального права, в зв'язку з чим
не взяв до уваги, що він, апелянт як
фізична особа-підприємець, яка
перебуває на спрощеній системі
оподаткування і сплачує єдиний
податок, в складі такого сплачує внески
на загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування. Тому вимога
відповідача щодо сплати боргу, якого не
існує, є неправомірною.

Особи, які беруть участь в справі, про
дату, час та місце розгляду справи
повідомлені належним чином, проте в
судове засідання не прибули, що є
підставою для її розгляду в порядку
письмового провадження за наявними в
ній матеріалами.

Вислухавши суддю-доповідача,
дослідивши обставини справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
приходить до висновку про те, що
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає з таких підстав.

Як видно з матеріалів справи, позивач
ОСОБА_1 на час спірних правовідносин як
фізична особа-підприємець був
платником страхових внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування, перебуває з 18.03.2008р. на
обліку в управлінні Пенсійного фонду
України в Кам'янко-Буському районі
Львівської області. Як суб'єкт
підприємницької діяльності позивач
перебував на спрощеній системі
оподаткування та сплачував єдиний
податок.

В зв'язку з наявністю недоїмки зі
сплати страхових внесків позивачу
відповідачем було виставлено
оскаржувану вимогу №Ф-395 від 27.10.2010 року
про сплату боргу з урахуванням частини
сум єдиного податку в розмірі 844,46 грн.
по несплачених страхових внесках
станом на 20.10.2010 року.

Відповідно до приписів ст.106 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» (в
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин) суми страхових
внесків своєчасно не нараховані та/або
не сплачені страхувальниками у строки,
визначені статтею 20 цього Закону, в
тому числі обчислені територіальними
органами Пенсійного фонду у випадках,
передбачених частиною третьою статті 20
цього Закону, вважаються простроченою
заборгованістю із сплати страхових
внесків і стягуються з нарахуванням
пені та застосуванням фінансових
санкцій.

Територіальні органи Пенсійного фонду
за формою і у строки, визначені
правлінням Пенсійного фонду,
надсилають страхувальникам, які мають
недоїмку, вимогу про її сплату.

Вимога про сплату недоїмки є
виконавчим документом.

Протягом десяти робочих днів із дня
одержання вимоги про сплату недоїмки
страхувальник зобов'язаний сплатити
суми недоїмки та суми фінансових
санкцій.

Страхувальник у разі незгоди з
розрахунком суми недоїмки, зазначеної
у вимозі про сплату недоїмки, узгоджує
її з органами Пенсійного фонду в
порядку, встановленому правлінням
Пенсійного фонду, а в разі неузгодження
вимоги із органами Пенсійного фонду
має право на оскарження вимоги в
судовому порядку.

Згідно з п.8.2 Інструкції про порядок
обчислення і сплати страхувальниками
та застрахованими особами внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування до Пенсійного фонду
України, затвердженої постановою
правління ПФ України № 21-1 від 19.12.2003р. (в
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин), органи
Пенсійного фонду надсилають
страхувальникам вимогу про сплату
недоїмки в таких випадках:

а) якщо дані документальних перевірок
результатів діяльності страхувальника
свідчать про донарахування сум
страхових внесків;

б) якщо страхувальник має на кінець
звітного базового періоду недоїмку зі
сплати страхових внесків;

в) якщо страхувальник має на кінець
звітного періоду борги зі сплати
фінансових санкцій (штрафів) та пені.

Вимога формується під одним порядковим
номером до повного погашення сум боргу.

У разі, якщо страхувальник, який
одержав вимогу і протягом десяти
робочих днів після її отримання не
сплатив зазначену у вимозі суму, або не
узгодив вимогу з відповідним органом
Пенсійного фонду, або не оскаржив
вимогу в судовому порядку, а також у
разі, якщо страхувальник узгодив
вимогу, але не сплатив узгоджену суму
протягом десяти робочих днів після
отримання узгодженої вимоги, орган
Пенсійного фонду звертається у
встановленому законом порядку і подає
вимогу до відповідного органу
державної виконавчої служби, у якій
зазначає суму боргу за даними карток
особових рахунків платників на дату
подання. До сум боргу, що подаються до
органів державної виконавчої служби за
даними карток особових рахунків
платників, включаються також суми,
узгоджених з платником, але не
сплачених у встановлений термін,
фінансових санкцій (штрафів) та пені.

Якщо протягом наступного базового
звітного періоду страхувальник
наростив суми боргу, то після
проходження відповідної процедури
узгодження та оскарження до органу
державної виконавчої служби подається
вимога тільки на суму зростання боргу
(п.п.8.3, 8.8, 8.9 цієї Інструкції).

З урахуванням наведеного, органом
Пенсійного фонду правомірно скеровано
позивачу вимогу №Ф-395 від 27.10.2010 року
про сплату боргу; позивачем не наведено
переконливих доказів неправомірності
складання та виставлення вказаної
вимоги, а також не надано жодного
платіжного документа на підтвердження
відсутності заборгованості по сплаті
страхових внесках.

Окрім цього, згідно з п.7 Розділу VIII
Закону України «Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування»
стягнення заборгованості із сплати
страхових внесків за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування та сум
штрафних санкцій, нарахованих та/або не
сплачених у період до 1 січня 2011 року, в
тому числі страхових внесків, строк
сплати яких на 1 січня 2011 року не настав,
здійснюється фондами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування відповідно до
законодавства, що діяло на момент
виникнення такої заборгованості або
застосування штрафних санкцій.

Відповідно до пп.4 п.8 розділу XV Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» (в
редакції, що діяла на момент виникнення
спірних правовідносин) фізичні особи -
це суб'єкти підприємницької
діяльності, які обрали особливий
спосіб оподаткування (фіксований
податок, єдиний податок), та члени сімей
зазначених осіб, які беруть участь у
провадженні ними підприємницької
діяльності, на період дії законодавчих
актів з питань особливого способу
оподаткування сплачують страхові
внески в порядку, визначеному цим
Законом.

Сума страхового внеску встановлюється
зазначеними особами самостійно для
себе та членів їх сімей, які беруть
участь у провадженні такими особами
підприємницької діяльності та не
перебувають з ними у трудових
відносинах. При цьому, сума страхового
внеску з урахуванням частини
фіксованого або єдиного податку, що
перераховані до Пенсійного фонду
України, повинна становити не менше
мінімального розміру страхового
внеску за кожну особу та не більше
розміру страхового внеску, обчисленого
від максимальної величини фактичних
витрат на оплату праці найманих
працівників, грошового забезпечення
військовослужбовців, осіб рядового і
начальницького складу,
оподатковуваного доходу (прибутку),
загального оподатковуваного доходу, з
якої сплачуються страхові внески.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» мінімальний страховий
внесок - це сума коштів, що визначається
розрахунково як добуток мінімального
розміру заробітної плати на розмір
страхового внеску, встановлених
законом на день отримання заробітної
плати (доходу).

Ст.53 Закону України «Про Державний
бюджет України на 2010 рік» встановлено
на 2010 рік мінімальну заробітну плату з 1
липня - 888 грн., з 1 жовтня - 907 грн., з 1
грудня - 922 грн.

Відповідно до Закону України «Про збір
на обов'язкове державне пенсійне
страхування» платниками збору на
обов'язкове державне пенсійне
страхування є, зокрема, фізичні особи -
суб'єкти підприємницької діяльності,
які не використовують працю найманих
працівників, а також адвокати, їх
помічники, приватні нотаріуси, інші
особи, які не є суб'єктами
підприємницької діяльності і
займаються діяльністю, пов'язаною з
одержанням доходу. Для вищезазначених
осіб на обов'язкове державне пенсійне
страхування встановлюються ставки
збору в розмірі 33,2 відсотка.

Згідно ч.6 ст.20 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» страхувальники
зобов'язані сплачувати страхові
внески, нараховані за відповідний
базовий звітний період не пізніше ніж
через 20 календарних днів із дня
закінчення цього періоду.

Базовим звітним періодом є для
страхувальників, зазначених у п.п.1, 2, 4
ст.14 наведеного Закону, є календарний
місяць; для страхувальників,
зазначених у п.5 ст.14 цього Закону, -
квартал.

Відповідно до ч.12 ст.20 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» страхові внески
підлягають сплаті незалежно від
фінансового стану платника страхових
внесків.

Згідно Прикінцевих положень Закону
України «Про внесення змін до Декрету
Кабінету Міністрів України «Про
прибутковий податок з громадян» до
внесення відповідних змін до порядку
здійснення відрахувань на державне
пенсійне страхування громадянами -
підприємцями, що сплачують фіксований
податок, 10 відсотків сум цього податку,
що надійшло до відповідного місцевого
бюджету, перераховуються до Пенсійного
фонду України, а 90 відсотків сум
фіксованого податку, що надійшли до
місцевого бюджету, спрямовуються на
потреби територіальної громади за
визначеними нею напрямами.

У відповідності до абз.6 п.4.7 Інструкції
про порядок обчислення і сплати
страхувальниками та застрахованими
особами внесків на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування до
Пенсійного фонду України, затвердженої
постановою правління Пенсійного фонду
України № 21-1 від 19.12.2003р., для
застрахованих осіб, визначених
підпунктами 2.2.3 - 2.2.5 пункту 2.2 цієї
Інструкції (зокрема, фізичні особи -
суб'єкти підприємницької діяльності, у
тому числі ті, які обрали особливий
спосіб оподаткування (фіксований
податок, єдиний податок)) розмір
мінімального страхового внеску
визначається шляхом множення
мінімального розміру заробітної плати,
установленої законом на той час, за
який здійснюється розрахунок сум
страхових внесків, - на 33,2% з 01.10.2010р. по
31.12.2010р. включно.

Тобто, позивач повинен сплачувати
страхові внески до Пенсійного фонду
України за кожен місяць, зокрема, з 01
липня 2010 року по 30 вересня 2010 року - 294
грн. 82 коп. (888 грн. х 33,2%), з 01 жовтня 2010
року по 20 жовтня 2010 року - у сумі 301 грн. 12
коп. (907 грн. х 33,2%).

Всупереч вимогам вищезазначених актів
відповідач не здійснював сплату
внесків до Пенсійного фонду України,
внаслідок чого виникла заборгованість
зі сплати страхових внесків станом на
20.10.2010 року в розмірі 844,46 грн.

За таких обставин суд першої інстанції
правомірно відмовив позивачу в
задоволенні його позовних вимог як в
частині сплати боргу, так і в частині
зобов'язання відповідача виставляти
такі вимоги в майбутньому.

Доводи апеляційної скарги щодо
відсутності у позивача обов'язку
сплачувати страхові внески в силу
сплати ним єдиного податку, в силу
викладеного, не грунтуються на чинному
законодавстві, тому підставою для її
задоволення бути не можуть.

Керуючись ст. ст. 195, 197, 200, 205, 206, 254 КАС
України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без
задоволення.

Постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 4.05.2011 року в
справі № 2а-1747/11/1370 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили
через п'ять днів після направлення її
копій особам, які беруть участь у
справі, та може бути оскаржена до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуючий:
В.М. Багрій

Судді :
Р.В. Кухтей

Д.М. Старунський