Справа № 2а-1087/11/1470
Суддя: Єщенко О.В.
Дата ухвалення: 2014-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 березня 2014 р. Справа № 2а-1087/11/1470

Категорія: 8.2.2 Головуючий в 1 інстанції:
Середа О. Ф.

Одеський апеляційний адміністративний
суд у складі колегії:

головуючого судді - Єщенка О.В.

суддів - Димерлія О.О.

- Романішина В.Л.

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
державної податкової інспекції у
Заводському районі м. Миколаєва
Миколаївської області Державної
податкової служби на постанову
Миколаївського окружного
адміністративного суду від 25 квітня 2012
року в адміністративні справі за
позовом державної податкової
інспекції у Заводському районі м.
Миколаєва Миколаївської області
Державної податкової служби до
відкритого акціонерного товариства
«Суднобудівний завод «Лиман» про
застосування арешту коштів, -

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2011 року державна податкова
інспекція у Заводському районі м.
Миколаєва Миколаївської області
Державної податкової служби
звернулась до суду з позовом до
відкритого акціонерного товариства
«Суднобудівний завод «Лиман» про
застосування арешту коштів.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що
у зв'язку із відмовою ВАТ
«Суднобудівний завод «Лиман»
допустити працівників податкового
органу для проведення перевірки, до
відповідача було застосовано
відповідно до положень ст. 94
Податкового Кодексу України
адміністративний арешт майна платника
податків з метою забезпечення
виконання платником податків його
обов'язків.

Постановою Миколаївського окружного
адміністративного суду від 25 квітня 2012
року відмовлено у задоволенні
адміністративного позову.

Не погодившись з постановою суду
першої інстанції, державна податкова
інспекція у Заводському районі м.
Миколаєва Миколаївської області
Державної податкової служби подала
апеляційну скаргу, в якій, посилаючись
на порушення судом першої інстанції
норм матеріального права, що призвело
до неправильного вирішення справи,
просить скасувати вказане судове
рішення та прийняти нове, яким
задовольнити адміністративний позов.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши доповідача, доводи
апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги, судова колегія вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні
адміністративного позову, суд першої
інстанції встановив, що що ДПІ у
Заводському районі м. Миколаєва, на
підставі наказу від 07.02.2011 № 308 та
направлення від 07.02.2011 р. № 267/23-200
повинна була розпочати документальну
позапланову виїзну перевірку ВАТ
«Суднобудівний завод «Лиман» з питань
дотримання вимог податкового
законодавства за період з 01.04.2008 року по
30.06.2010 року.

Відповідачем було відмовлено в
отримані направлення та допуску до
перевірки, про що 07.02.2011 р.
перевіряючими було складено Акт №
87/23-200 про відмову від підпису у
направлені на перевірку, а також Акт №
88/23-200 про відмову від допуску до
проведення перевірки від 07.02.2011 року.

15.02.2011р. ДПІ у Заводському районі м.
Миколаєва було прийнято рішення №1/24-041
про застосування адміністративного
арешту майна платниками податків на
підставі п.п. 94.2.3 п. 94.2 ст. 94
Податкового кодексу України, з метою
забезпечення можливості проведення
документальної перевірки.

16.02.2011 року Державна податкова
інспекція у Заводському районі м.
Миколаєва звернулась до
Миколаївського окружного
адміністративного суду з поданням до
ВАТ «Суднобудівний завод «Лиман» про
підтвердження обґрунтованості
адміністративного арешту майна
платника податків, накладеного
рішенням № 1/24-041 від 15.02.2011 року.

21.02.2011 року Постановою Миколаївського
окружного адміністративного по
адміністративній справі № 2а-947/11/1470,
залишеною без змін ухвалою
апеляційного суду, в задоволенні
подання позивача було відмовлено.

Суд першої інстанції, відмовляючи у
задоволенні адміністративного позову,
встановив, що оскільки є рішення, яке
набрало законної сили про відмову
Державної податкової інспекції у
Заводському районі м. Миколаєва у
підтвердженні обґрунтованості
адміністративного арешту майна
платника податків ВАТ «Суднобудівний
завод «Лиман», тому факт відсутності у
позивача підстав на застосування
адміністративного арешту майна
платника податків є встановленим та не
потребує доказів в даній справі.

Апеляційний суд погоджується із
рішенням суду першої інстанції щодо
необхідності відмовити у задоволенні
адміністративного позову, проте
зазначає наступне.

За визначенням пункту 94.1 ст.94 цього
Кодексу адміністративний арешт майна
платника податків (далі - арешт майна) є
винятковим способом забезпечення
виконання платником податків його
обов'язків, визначених законом.

У пункті 94.2 цієї статті передбачені
обставини, за наявності яких може бути
застосовано адміністративний арешт
майна: платник податків порушує
правила відчуження майна, що перебуває
у податковій заставі; фізична особа,
яка має податковий борг, виїжджає за
кордон; платник податків відмовляється
від проведення документальної
перевірки за наявності законних
підстав для її проведення або від
допуску посадових осіб органу
державної податкової служби; відсутні
дозволи (ліцензії) на здійснення
господарської діяльності, торгові
патенти, сертифікати відповідності
реєстраторів розрахункових операцій;
відсутня реєстрація особи як платника
податків в органі державної податкової
служби, якщо така реєстрація є
обов'язковою відповідно до цього
Кодексу, або коли платник податків, що
отримав податкове повідомлення або має
податковий борг, вчиняє дії з
переведення майна за межі України, його
приховування або передачі іншим
особам; платник податків відмовляється
від проведення перевірки стану
збереження майна, яке перебуває у
податковій заставі; платник податків
не допускає податкового керуючого до
складення акта опису майна, яке
передається в податкову заставу, та/або
акта опису (виділення) майна для його
продажу.

Згідно з підпунктами 94.6.1 та 94.6.2 пункту
94.6 ст. 94 цього Кодексу керівник органу
державної податкової служби (його
заступник) за наявності однієї з
обставин, визначених у пункті 94.2 цієї
статті, приймає рішення про
застосування арешту майна платника
податків, яке надсилається: платнику
податків з вимогою тимчасово зупинити
відчуження його майна; іншим особам, у
володінні, розпорядженні або
користуванні яких перебуває майно
такого платника податків, з вимогою
тимчасово зупинити його відчуження.

Частиною 2 пункту 94.6 цієї статті
встановлено, що арешт коштів на рахунку
платника податків здійснюється
виключно на підставі рішення суду
шляхом звернення органу державної
податкової служби до суду.

Відповідно до підпункту 20.1.17 пункту 20.1
статті 20 Податкового кодексу України,
податковий орган має право звертатися
до суду щодо накладення арешту на кошти
та інші цінності такого платника
податків, що знаходяться у банку, у
разі, якщо у платника податків, який має
податковий борг, відсутнє майно та/або
його балансова вартість менша суми
податкового боргу, та/або таке майно не
може бути джерелом погашення
податкового боргу.

За змістом наведених правових норм,
законодавець передбачив два види
арешту майна в залежності від підстав
та порядку його застосування: арешт на
кошти та інші цінності платника
податків, що знаходяться у банку, який
застосовується за рішенням суду як
спосіб забезпечення погашення
податкового боргу, підставою для
застосування якого є відсутність або
недостатність у платника податків
майна для погашення податкового боргу;
адміністративний арешт майна, в тому
числі грошових коштів на банківському
рахунку, як спосіб забезпечення
виконання платником податків його
обов'язків, визначених законом (не
виключно обов'язку сплатити податкове
зобов'язання), який застосовується за
адміністративним або судовим рішенням
(в залежності від виду майна) податків

Таким чином, арешт коштів та інших
цінностей на рахунках відповідача у
банківських установах може бути
застосований виключно за наявності
підстав, визначених пунктом 94.2 ст.94 ПК,
які, однак апеляційним судом не були
встановлені в судовому процесі по
відношенню до відповідача, оскільки
недопуск позивачем представників
податкового органу до проведення
перевірки не призвело до прийняття
податкового повідомлення-рішення та
наявності несплаченого податкового
боргу.

Суд першої інстанції правильно дійшов
висновків щодо відмови у задоволенні
адміністративного позову, проте судом
невірно застосовані норми
матеріального права.

Відповідно до п. 1 ст. 201 КАС України,
правильне по суті вирішення справи
чи питання, але із помилковим
застосуванням норм матеріального чи
процесуального права є підставою для
зміни постанови першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 195, 197, п.1 ч.1 ст. 198, 201, ст.
206, ст. 254 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну державної податкової
інспекції у Заводському районі м.
Миколаєва Миколаївської області
Державної податкової служби залишити
без задоволення.

Змінити Миколаївського окружного
адміністративного суду від 25 квітня 2012
року з підстав зазначених в
мотивувальній частині рішення суду.

Постанова апеляційного суду набирає
законної сили через п'ять днів після
направлення її копій сторонам, які
беруть участь у справі, та може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого Адміністративного Суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили судовим рішенням суду
апеляційної інстанції.

Головуючий суддя /підпис/
Єщенко О.В.

суддя /підпис/
Димерлій О.О.

суддя /підпис/
Романішин Л.В.