Справа № 2а-7287/10/0670
Суддя: Рибченко А.О.
Дата ухвалення: 2014-03-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 березня 2014 року
м. Київ К/9991/32615/11

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача
Рибченка А.О.

суддів:
Голубєвої Г.К.

Карася О.В.

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у м. Житомирі

на постанову Житомирського окружного
адміністративного суду від 20 січня
2011 року

та ухвалу Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 05 травня
2011 року

у справі № 2а-7287/10/0670

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «БОТ ТЕХ»

до Державної податкової інспекції у м.
Житомирі,

Головного управління Державного
казначейства України у Житомирській
області

про визнання дій неправомірними,
зобов'язання вчинити дії, скасування
податкового повідомлення-рішення та
стягнення бюджетного відшкодування, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «БОТ ТЕХ» (позивач)
звернулось до суду з позовом до
Державної податкової інспекції у м.
Житомирі (відповідач-1) та Головного
управління Державного казначейства
України у Житомирській області
(відповідач-2), в якому, з урахуванням
збільшення позовних вимог, просило
визнати неправомірними дії
відповідача-1 щодо невизнання
податкової декларації з податку на
додану вартість за травень 2010 року та
зобов'язати податковий орган прийняти
подану декларацію, скасувати податкове
повідомлення-рішення № /0 від 31
серпня 2010 року, стягнути з Державного
бюджету України належну суму
бюджетного відшкодування податку на
додану вартість за травень - червень
2010 року в розмірі 47 589,00 грн. та
зобов'язати відповідача-1 подати до
ГУДК України у Житомирській області
висновок про відшкодування вказаної
суми.

Постановою Житомирського
окружного адміністративного суду від 20
січня 2011 року, залишеною без
змін ухвалою Житомирського
апеляційного адміністративного суду
від 05 травня 2011 року, позов задоволено
частково. Визнано неправомірними дії
ДПІ у м. Житомирі щодо невизнання
податкової декларації ТОВ
«БОТ ТЕХ» з податку на додану вартість
за травень 2010 року, оформлені
повідомленням № 36545/10/15-02 від 24 червня
2010 року. Зобов'язано ДПІ у м.
Житомирі визнати податкову звітність
ТОВ «БОТ ТЕХ», а саме - податкову
декларацію з податку на додану
вартість за травень 2010 року належно
оформленою та провести її по даних
податкового обліку платника податків.
Скасовано податкове
повідомлення-рішення № /0 від 31
серпня 2010 року. Стягнуто з Державного
бюджету України на користь ТОВ «БОТ
ТЕХ» суму бюджетного відшкодування
податку на додану вартість за травень -
червень 2010 року в розмірі 47 589,00 грн. В
задоволенні решти позовних вимог
відмовлено. Відшкодовано з Державного
бюджету України на користь ТОВ «БОТ
ТЕХ» понесені судові витрати в розмірі
486,09 грн.

Не погоджуючись із зазначеними
судовими рішеннями у справі,
відповідач-1 звернувся до Вищого
адміністративного суду України з
касаційною скаргою, в якій, з підстав
порушення судами першої та апеляційної
інстанцій норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати постанову Житомирського
окружного адміністративного суду від 20
січня 2011 року та ухвалу Житомирського
апеляційного адміністративного суду
від 05 травня 2011 року.

В запереченні на касаційну скаргу
позивач просить залишити її без
задоволення, а постановлені у справі
судові рішення - без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
перевіривши правильність застосування
судами попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи в
межах доводів касаційної скарги
відповідно до статті 220 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України дійшла
висновку, що касаційну скаргу слід
відхилити, виходячи з таких підстав.

Судами першої та апеляційної
інстанцій встановлено, що
відповідачем-1 проведено документальну
невиїзну (камеральну) перевірку
податкової декларації ТОВ «БОТ ТЕХ» з
податку на додану вартість за червень
2010 року, за результатами якої складено
акт № 6480/15-2 від 18 серпня 2010 року.

На підставі зазначеного акту
перевірки відповідачем-1 прийнято
податкове повідомлення-рішення №
/0 від 31 серпня 2010 року, яким
позивачу зменшено суму бюджетного
відшкодування податку на додану
вартість в розмірі 9 124,00
грн.

Фактично підставою для зменшення
позивачу вказаної суми бюджетного
відшкодування та неповернення суми
податку на додану вартість за травень -
червень 2010 року в розмірі 47 589,00 грн.
стало невизнання поданої ТОВ «БОТ ТЕХ»
декларації з податку на додану
вартість за травень 2010 року в зв'язку з
невнесенням платником відповідних
уточнень по наявним розбіжностям.

Задовольняючи позов частково, суди
попередніх інстанцій виходили з
наступних мотивів, з якими
погоджується суд касаційної інстанції.

Згідно з підпунктом 4.1.2 пункту 4.1 статті
4 Закону України від 21 грудня 2000
року № 2181-III «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами» (в редакції, чинній на час
виникнення спірних правовідносин; далі
- Закон № 2181-III) прийняття податкової
декларації є обов'язком контролюючого
органу. Податкова декларація
приймається без попередньої перевірки
зазначених у ній показників через
канцелярію, чий статус визначається
відповідним нормативно-правовим актом.
Відмова службової (посадової) особи
контролюючого органу прийняти
податкову декларацію з будь-яких
причин або висування нею будь-яких
передумов щодо такого прийняття
(включаючи зміну показників такої
декларації, зменшення або скасування
від'ємного значення об'єктів
оподаткування, сум бюджетних
відшкодувань, незаконного збільшення
податкових зобов'язань тощо)
забороняється та розцінюється як
перевищення службових повноважень
такою особою, що тягне за собою її
дисциплінарну та матеріальну
відповідальність у порядку,
визначеному законом.

Податкова звітність, отримана
контролюючим органом від платника
податків як податкова декларація, що
заповнена ним всупереч правилам,
зазначеним у затвердженому порядку її
заповнення, може бути не визнана таким
контролюючим органом як податкова
декларація, якщо в ній не зазначено
обов'язкових реквізитів, її не
підписано відповідними посадовими
особами, не скріплено печаткою
платника податків. У цьому випадку,
якщо контролюючий орган звертається до
платника податків з письмовою
пропозицією надати нову податкову
декларацію з виправленими показниками
(із зазначенням підстав неприйняття
попередньої), то такий платник податків
має право: надати таку нову декларацію
разом зі сплатою відповідного штрафу;
оскаржити рішення податкового органу в
порядку апеляційного узгодження.

Отже, податкова звітність може
бути не визнана контролюючим органом
як податкова декларація виключно у
випадках, якщо в ній не зазначено
обов'язкових реквізитів, її не
підписано відповідними посадовими
особами, не скріплено печаткою
платника податків. Будь-яких інших
підстав для невизнання податкової
декларації чинним на час виникнення
спірних правовідносин законодавством
не передбачено.

Водночас, як встановлено судами, подана
позивачем декларація з податку на
додану вартість за травень 2010 року не
містить вказаних вище дефектів та
заповнена у відповідності до вимог
Порядку заповнення та подання
податкової декларації з податку на
додану вартість, затвердженого наказом
Державної податкової адміністрації
України від 30 травня 1997 року № 166 (в
редакції, чинній на час виникнення
спірних правовідносин), а відтак у
податкового органу були відсутні
підстави для її невизнання.

Відповідно до підпункту 7.7.4 пункту 7.7
статті 7 Закону України від 03 квітня 1997
року № 168/97-ВР «Про податок на додану
вартість» (в редакції, чинній на час
виникнення спірних правовідносин; далі
- Закон № 168/97-ВР) платник податку, який
має право на одержання бюджетного
відшкодування та прийняв рішення про
повернення повної суми бюджетного
відшкодування, подає відповідному
податковому органу податкову
декларацію та заяву про повернення
такої повної суми бюджетного
відшкодування, яка відображається у
податковій декларації. При цьому
платник податку в п'ятиденний термін
після подання декларації податковому
органу подає органу Державного
казначейства України копію декларації,
з відміткою податкового органу про її
прийняття, для ведення реєстру
податкових декларацій у розрізі
платників.

До декларації додаються розрахунок
суми бюджетного відшкодування, копії
погашених податкових векселів
(податкових розписок), у разі їх
наявності, та оригіналів п'ятих
основних аркушів (примірників
декларанта) вантажних митних
декларацій, у разі наявності
експортних операцій.

Форма заяви про відшкодування та форма
розрахунку суми бюджетного
відшкодування визначаються за
процедурою, встановленою центральним
податковим органом.

Згідно з підпунктом 7.7.5 пункту 7.7
статті 7 Закону № 168/97-ВР протягом
30 днів, наступних за днем отримання
податкової декларації, податковий
орган проводить документальну
невиїзну перевірку (камеральну)
заявлених у ній даних. За наявності
достатніх підстав вважати, що
розрахунок суми бюджетного
відшкодування було зроблено з
порушенням норм податкового
законодавства, податковий орган має
право протягом такого ж строку
провести позапланову виїзну перевірку
(документальну) платника для
визначення достовірності нарахування
такого бюджетного відшкодування.

Податковий орган зобов'язаний у
п'ятиденний термін після закінчення
перевірки надати органу державного
казначейства висновок із зазначенням
суми, що підлягає відшкодуванню з
бюджету.

Підпунктом 7.7.6 пункту 7.7 статті 7 Закону
№ 168/97-ВР передбачено, що на підставі
отриманого висновку відповідного
податкового органу орган державного
казначейства надає платнику податку
зазначену у ньому суму бюджетного
відшкодування шляхом перерахування
коштів з бюджетного рахунку на
поточний банківський рахунок платника
податку в обслуговуючому банку
протягом п'яти операційних днів після
отримання висновку податкового органу.

В розглядуваній ситуації
достовірність заявленої позивачем до
бюджетного відшкодування суми податку
на додану вартість у розмірі 47 589,00 грн.
контролюючим органом під сумнів не
постановлено.

При цьому судовими інстанціями
підтверджено і дотримання платником
процедури декларування та заявлення до
повернення спірної суми, а відтак у
держави виник обов'язок здійснити
відповідне бюджетне відшкодування.

Отже, враховуючи те, що відшкодування
спірної суми податку на додану
вартість своєчасно здійснено не було,
позивач правомірно скористався своїм
правом на судове оскарження
бездіяльності шляхом звернення з
позовом про стягнення суми коштів з
Державного бюджету України.

За наведених обставин та з
урахуванням викладеного, колегія
суддів Вищого адміністративного суду
України вважає постанову
Житомирського окружного
адміністративного суду від 20 січня 2011
року та ухвалу Житомирського
апеляційного адміністративного суду
від 05 травня 2011 року такими, що прийняті
з правильним застосуванням норм
матеріального та процесуального права,
а тому суд касаційної інстанції не
знаходить підстав, які могли б
призвести до їх зміни чи скасування.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230,
231 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у м. Житомирі
відхилити, а постанову Житомирського
окружного адміністративного суду від 20
січня 2011 року та ухвалу
Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 05
травня 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути переглянута
Верховним Судом України з підстав і в
порядку, встановленими главою 3
розділу IV Кодексу адміністративного
судочинства України.

Головуючий
Рибченко А.О.

Судді
Голубєва Г.К.

Карась О.В.