Справа № 2а/0370/3168/12
Суддя: Большакова О.О.
Дата ухвалення: 2014-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2014 року
Справа №
9104/177995/12

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого - судді Большакової О.О.,

суддів Глушка І.В., Макарика В.Я.,

з участю секретаря судових засідань
Омеляновської Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Львові апеляційну
скаргу управління Пенсійного фонду
України в місті Ковелі та Ковельському
районі Волинської області на постанову
Волинського окружного
адміністративного суду від 11 жовтня 2012
року в адміністративній справі за
позовом фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду
України в місті Ковелі та Ковельському
районі Волинської області про визнання
незаконними та скасування рішень, -

В С Т А Н О В И В :

Фізична особа-підприємець ОСОБА_2
звернулася з позовом до управління
Пенсійного фонду України в місті
Ковелі та Ковельському районі
Волинської області (далі - УПФ України в
м. Ковелі та Ковельському районі) про
визнання незаконними та скасування
рішень про застосування фінансових
санкцій № 2711, № 2712, № 2713 від 7 червня 2012
року.

Постановою Волинського окружного
адміністративного суду від 11 жовтня 2012
року задоволено адміністративний
позов, визнано протиправним та
скасовано рішення управління
Пенсійного фонду України в місті
Ковелі та Ковельському районі
Волинської області № 2711, № 2712, № 2713 від
7 червня 2012 року про застосування
фінансових санкцій до фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2.

З таким судовим рішенням не погодилося
управління Пенсійного фонду України в
місті Ковелі та Ковельському районі
Волинської області, подавши апеляційну
скаргу, в якій, посилаючись на
порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
невідповідність висновків суду
фактичним обставинам справи, просить
скасувати постанову та ухвалити нове
рішення про відмову в задоволенні
позову. Обгрунтовуючи апеляційну
скаргу, відповідач зазначив, що суд при
розгляді справи не взяв до уваги
положення пункту 7 Прикінцевих та
перехідних положень Закону України
«Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» від 8 липня 2010
року. У відповідності до пункту 5
частини 9 статті 106 Закону № 1058-ІV, який
діяв на момент вчинення порушення,
апелянт вважає, що до позивача було
правомірно застосовано фінансові
санкції за неподання відомостей, що
використовуються в системі
персоніфікованого обліку та іншої
звітності передбаченої
законодавством.

Представники сторін, третіх осіб в
судове засідання не з'явилися, будучи
належним чином повідомленими про час
та місце слухання справи.

Заслухавши суддю-доповідача,
розглянувши матеріали справи та
апеляційної скарги, в межах викладених
в ній доводів, колегія суддів вважає, що
апеляційну скаргу слід залишити без
задоволення з таких підстав.

Судом встановлено, що начальником УПФ
України в м. Ковелі та Ковельському
районі Самолюк І.П., 7 червня 2012 року
були винесені рішення № 2711, № 2712, № 2713
про застосування до позивача
фінансових санкцій за неподання
відомостей, що використовуються в
системі персоніфікованого обліку за
2004, 2007, 2008 роки у строки визначені
законодавством у розмірі 170 грн. за
кожен рік.

Колегія суддів апеляційного суду
погоджується з висновком суду першої
інстанції про незаконність таких
рішень з наступних підстав.

До 01.01.2011 року відносини, які виникали
між суб'єктами системи
загальнообов'язкового державного
пенсійного страхування, регулювалися
Законом України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» від 09.07.2003 року № 1058-IV
(далі - Закон № 1058-IV), яким визначалися
платники страхових внесків, порядок їх
нарахування, обчислення та сплати
страхових внесків, стягнення
заборгованості за цими внесками.

Згідно п. 4 ч. 2 ст. 17 Закону № 1058-IV (в
редакції, чинній до внесення змін
Законом України від 08.07.2010 року № 2464-VI),
страхувальник зобов'язаний подавати
звітність територіальним органам
Пенсійного фонду у строки, в порядку та
за формою, встановленими Пенсійним
фондом.

Згідно п. 5 ч. 9 ст.106 Закону № 1058-IV (в
редакції, чинній до внесення змін
Законом України від 08.07.2010 року № 2464-VI),
за неподання, несвоєчасне подання,
подання не за встановленою формою або
подання недостовірних відомостей, що
використовуються в системі
персоніфікованого обліку та іншої
звітності, передбаченої
законодавством, до територіальних
органів Пенсійного фонду накладається
штраф у розмірі 10 відсотків суми
страхових внесків, які були сплачені
або підлягали сплаті за відповідний
звітний період, за кожний повний або
неповний місяць затримки подання
відомостей, звітності, але не менше
десяти неоподатковуваних мінімумів
доходів громадян, а в разі повторного
протягом року такого порушення - у
розмірі 20 відсотків зазначених сум та
не менше 20 неоподатковуваних мінімумів
доходів громадян.

Колегія суддів вважає обґрунтованими
висновок суду першої інстанції, що ця
норма права втратила чинність з 1 січня
2011 року згідно із Законом України «Про
збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» від 08.07.2010 року
№ 2464-VI, тому ст. 106 Закону № 1058-IV в
частині застосування фінансових
санкцій за несвоєчасне подання звіту
до органів Пенсійного Фонду за 2004, 2007,
2008 роки на дату прийняття відповідачем
оскаржуваного рішення втратила
чинність.

Посилання відповідача на пп. 5, 6 п. 7
Прикінцевих та перехідних положень
Закону України «Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування»
безпідставні, виходячи з наступного.

Відповідно до пп. 5, 6 п. 7 Прикінцевих та
перехідних положень Закону України
«Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування», стягнення
заборгованості із сплати страхових
внесків за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування та сум
штрафних санкцій, нарахованих та/або не
сплачених у період до 1 січня 2011 року, в
тому числі страхових внесків, строк
сплати яких на 1 січня 2011 року не настав,
здійснюється фондами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування відповідно до
законодавства, що діяло на момент
виникнення такої заборгованості або
застосування штрафних санкцій.
Погашення заборгованості з
використанням коштів, що надходять у
рахунок сплати єдиного внеску,
забороняється.

Аналізуючи зміст наведеної
законодавчої норми колегія суддів
зазначає, що вказаною нормою
регулюються правовідносини щодо
стягнення саме заборгованості із
сплати страхових внесків та
нарахування у зв'язку з цим штрафних
санкцій, а в даних правовідносинах має
місце застосування фінансової санкції
за несвоєчасне подання, відомостей, що
використовуються в системі
персоніфікованого обліку за 2007-2009 р.р.,
що не передбачено пп. 5, 6 п. 7 Прикінцевих
та перехідних положень Закону України
«Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування».

Виходячи з наведеного, відповідач,
застосовуючи до позивача фінансові
санкції, нараховані відповідно до ст. 106
Закону № 1058-IV після втрати нею чинності
згідно Закону України від 08.07.2010 року №
2464-VI, діяв з порушенням діючих
законодавчих норм.

Відповідно до частини 1 статті 195 КАС
України суд апеляційної інстанції
переглядає судові рішення суду першої
інстанції в межах апеляційної скарги.

Оскільки доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду першої
інстанції про наявність підстав для
задоволення позову, постанову суду
слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 195, 196, 197, 198, 200, 205,
206 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в місті
Ковелі та Ковельському районі
Волинської області залишити без
задоволення, а постанову Волинського
окружного адміністративного суду від 11
жовтня 2012 року в адміністративній
справі № 2а/0370/3168/12 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складання
у повному обсязі шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя
О.О. Большакова

Судді
І.В. Глушко

В.Я. Макарик

Повний текст ухвали виготовлено 4
березня 2014 року.