Справа № 2а-1670/6237/12
Суддя: Приходько І.В.
Дата ухвалення: 2014-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"05" березня 2014 р. м. Київ
К/800/9549/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі Приходько І.В., Бухтіярової
І.О., Костенка М.І.,

при секретарі судового засідання
Сватко А.О.,

за участю представників: позивача -
Чуєва С.В., Юренка О.Б.,

відповідача -
Орлова М.Є.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні

касаційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю
«Єристівський гірничо-збагачувальний
комбінат»

на постанову Полтавського окружного
адміністративного суду від 07.11.2012 р.

та ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 14.02.2013 р.

у справі № 2а-1670/6237/12

за позовом товариства з обмеженою
відповідальністю «Єристівський
гірничо-збагачувальний комбінат»

до Кременчуцької об'єднаної державної
податкової інспекції у Полтавській
області Державної податкової служби

про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2012 року товариство з
обмеженою відповідальністю
«Єристівський гірничо-збагачувальний
комбінат» (далі - позивач, ТОВ
«Єристівський ГЗК») звернулось до
Полтавського окружного
адміністративного суду з позовом до
Кременчуцької об'єднаної державної
податкової інспекції у Полтавській
області Державної податкової служби
(далі - відповідач, Кременчуцька ОДПІ), в
якому просило суд визнати протиправним
та скасувати податкове
повідомлення-рішення від 19.09.2012 р. №
/156.

Постановою Полтавського окружного
адміністративного суду від 07.11.2012 р.,
яка залишена без змін ухвалою
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 14.02.2013 р.,
адміністративний позов залишено без
задоволення.

Не погоджуючись із прийнятими
рішеннями судів першої та апеляційної
інстанцій, позивач звернувся до Вищого
адміністративного суду України з
касаційною скаргою, в якій, з
посиланням на порушення судами норм
матеріального та процесуального права,
просив скасувати постанову
Полтавського окружного
адміністративного суду від 07.11.2012 р. та
ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 14.02.2013 р. і
прийняти нове рішення, яким позов
задовольнити.

Відповідач у письмових запереченнях та
в судовому засіданні проти доводів
касаційної скарги заперечував, вважає
оскаржувані судові рішення законними,
обґрунтованими та прийнятими у
відповідності до норм діючого
законодавства, а тому просив касаційну
скаргу залишити без задоволення.

Крім того, відповідач надав клопотання
про заміну Кременчуцької об'єднаної
державної податкової інспекції
Полтавської області Державної
податкової служби на її
правонаступника, Кременчуцьку
об'єднану державну податкову інспекцію
Головного управління Міндоходів у
Полтавській області.

Розглянув заявлене клопотання, колегія
суддів вважає, що воно підлягає
задоволенню в порядку визначеному
статтею 55 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши матеріали справи та доводи
касаційної скарги, колегія суддів
приходить до висновку, що касаційна
скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що в період з 29.08.2012 р. по
30.08.2012 р., на підставі направлень від
29.08.2012 р. № 3755/003755, № 3756/003756, № 3757/003757, №
3758/003758, № 3759/003759 та пункту 50.3 статті 50,
підпункту 78.1.3 пункту 78.1 статті 78
Податкового кодексу України,
посадовими особами Кременчуцька ОДПІ
була проведена позапланова виїзна
перевірка ТОВ «Єристівський ГЗК» з
питань дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за
період з 01.01.2010 р. по 30.06.2012 р., за
результатами якої складено акт від
30.08.2012 р. № 3355/22-209/35713289 та встановлено
порушення позивачем вимог: - підпункту
7.4.4 пункту 7.4 статті 7 Закону України
«Про податок на додану вартість», в
результаті чого завищено суму
бюджетного відшкодування за
жовтень-листопад 2010 року на загальну
суму 4 788 176 грн.; - підпункту 4.1.5 пункту 4.1
статті 4, пункту 198.6 статті 198, пунктів
201.1, 201.4, 201.6 статті 201, пунктів 200.1, 200.3, 200.4
статті 200 Податкового кодексу України,
в результаті чого завищено суму
бюджетного відшкодування за
червень-грудень 2011 року, січень-лютий
2012 року на загальну суму 126 678 170 грн.

Позивачем було подано заперечення за №
3798/09-12 від 07.09.2012 р. до акту позапланової
виїзної податкової перевірки №
3355/22-209/35713289 від 30.08.2012 р., яке листом
відповідача від 14.09.2012 р. № 27366/10/22
залишено без задоволення, а висновки
акту залишені без змін.

На підставі вказаного акту перевірки
відповідачем 19.09.2012 р. винесене
податкове повідомлення-рішення №
/156, відповідно до якого позивачу
зменшено суму бюджетного
відшкодування з податку на додану
вартість у розмірі 131 466 346 грн. та
застосовано штрафні (фінансові)
санкції (штрафи) у розмірі 61 874 934 грн.
(загальна сума складає 193 341 280 грн.).

Як вбачається з акту перевірки №
3355/22-209/35713289 від 30.08.2012 р. підставою для
зменшення суми бюджетного
відшкодування з податку на додану
вартість слугували висновки
перевіряючих про безпідставне
формування позивачем податкового
кредиту за результатами господарських
операцій з його контрагентами,
нікчемність укладених між ними
правочинів.

Суд першої інстанції, рішення якого
залишено без змін судом апеляційної
інстанції, відмовляючи в задоволенні
позовних вимог виходив з того, що
позивачем не доведено обставин, на яких
ґрунтуються його вимоги, а тому
висновки податкового органу викладені
в акті перевірки є обґрунтованими.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України не може
погодитись з такими висновками судів,
вважаючи їх передчасними та такими, що
винесені з неповним з'ясуванням всіх
обставин справи, виходячи з наступного.

Статтею 69 Кодексу адміністративного
судочинства України передбачено, що
доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів. Докази суду надають особи,
які беруть участь у справі. Суд може
запропонувати надати додаткові докази
або витребувати додаткові докази за
клопотанням осіб, які беруть участь у
справі, або з власної ініціативи.

Згідно зі статтею 159 Кодексу
адміністративного судочинства України
судове рішення повинно бути законним і
обґрунтованим, тобто таким, що ухвалене
відповідно до норм матеріального права
при дотриманні норм процесуального
права на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Оскаржувані рішення судів першої та
апеляційної інстанцій вказаним
вимогам не відповідають.

Так, відповідно до пункту 1.8 статті 1
Закону України «Про податок на додану
вартість» бюджетне відшкодування -
сума, що підлягає поверненню платнику
податку з бюджету у зв'язку з надмірною
сплатою податку у випадках, визначених
цим Законом.

Згідно з пунктом 1.7 статті 1, підпунктом
7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону України
«Про податок на додану вартість»
податковий кредит - сума, на яку платник
податку має право зменшити податкове
зобов'язання звітного періоду,
визначена згідно з цим Законом;
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи із договірної
(контрактної) вартості товарів (послуг),
але не вище рівня звичайних цін, у разі
якщо договірна ціна на такі товари
(послуги) відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 81 цього Закону, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з: -
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; - придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій в
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання у виробництві
та/або поставці товарів (послуг) для
оподатковуваних операцій у межах
господарської діяльності платника
податку.

Відповідно до підпункту 7.7.2 пункту 7.7
статті 7 Закону України «Про податок на
додану вартість» якщо у наступному
податковому періоді сума, розрахована
згідно з підпунктом 7.7.1 цього пункту,
має від'ємне значення, то: бюджетному
відшкодуванню підлягає частина такого
від'ємного значення, яка дорівнює сумі
податку, фактично сплаченій
отримувачем товарів (послуг) у
попередніх податкових періодах
постачальникам таких товарів (послуг);
залишок від'ємного значення після
бюджетного відшкодування включається
до складу податкового кредиту кожного
наступного податкового періоду лише в
частині суми податку фактично
сплаченої отримувачем постачальникам
товарів (послуг) та при імпорті і
включається до розрахунку бюджетного
відшкодування наступного звітного
періоду.

Згідно підпункту 7.7.4 пункту 7.7 статті 7
Закону України «Про податок на додану
вартість» платник податку, який має
право на одержання бюджетного
відшкодування та прийняв рішення про
повернення повної суми бюджетного
відшкодування, подає відповідному
податковому органу податкову
декларацію та заяву про повернення
такої повної суми бюджетного
відшкодування, яка відображається у
податковій декларації. При цьому
платник податку в п'ятиденний термін
після подання декларації податковому
органу подає органу Державного
казначейства України копію декларації,
з відміткою податкового органу про її
прийняття, для ведення реєстру
податкових декларацій у розрізі
платників.

Зазначені норми права кореспондуються
з нормами Податкового кодексу України,
який набрав чинності з 01.01.2011 р.

Так, згідно підпункту 14.1.181 пункту 14.1
статті 14 Податкового кодексу України
податковий кредит - сума, на яку платник
податку на додану вартість має право
зменшити податкове зобов'язання
звітного (податкового) періоду,
визначена згідно з розділом V цього
Кодексу.

Пунктом 198.3 статті 198 Податкового
кодексу України (далі - ПК України) (в
редакції, чинній на час спірних
правовідносин) передбачено, що
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з: -
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; - придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Тобто, необхідною умовою для
віднесення сплачених у ціні товарів
(послуг) сум податку на додану вартість
є факт придбання товарів та послуг із
метою їх використання в господарській
діяльності.

Таким чином, витрати для цілей
визначення об'єкта оподаткування
податком на прибуток, а також
податковий кредит для цілей визначення
об'єкта оподаткування податком на
додану вартість мають бути фактично
здійснені і підтверджені належним
чином складеними первинними
документами, що відображають
реальність господарської операції, яка
є підставою для формування податкового
обліку платника податків.

Водночас за відсутності факту
придбання товарів чи послуг або в разі
якщо придбані товари чи послуги не
призначені для використання у
господарській діяльності платника
податку відповідні суми не можуть
включатися до складу витрат для цілей
оподаткування податком на прибуток або
податкового кредиту з податку на
додану вартість навіть за наявності
формально складених, але недостовірних
документів або сплати грошових коштів.

Відповідно до підпункту 14.1.18 пункту 14.1
статті 14 Податкового кодексу України
бюджетне відшкодування - відшкодування
від'ємного значення податку на додану
вартість на підставі підтвердження
правомірності сум бюджетного
відшкодування податку на додану
вартість за результатами перевірки
платника, у тому числі автоматичне
бюджетне відшкодування у порядку та за
критеріями, визначеними у розділі V
цього Кодексу.

Згідно пункту 200.1 статті 200 Податкового
кодексу України сума податку, що
підлягає сплаті (перерахуванню) до
Державного бюджету України або
бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
(податкового) періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
(податкового) періоду.

Відповідно до вимог пункту 200.4 статті 200
Податкового кодексу України якщо в
наступному податковому періоді сума,
розрахована згідно з пунктом 200.1 цієї
статті, має від'ємне значення, то: а)
бюджетному відшкодуванню підлягає
частина такого від'ємного значення, яка
дорівнює сумі податку, фактично
сплаченій отримувачем товарів/послуг у
попередніх податкових періодах
постачальникам таких товарів/послуг
або до Державного бюджету України, а в
разі отримання від нерезидента послуг
на митній території України - сумі
податкового зобов'язання, включеного
до податкової декларації за попередній
період за отримані від нерезидента
послуги отримувачем послуг; б) залишок
від'ємного значення попередніх
податкових періодів після бюджетного
відшкодування включається до складу
сум, що відносяться до податкового
кредиту наступного податкового
періоду.

Предметом доказування у відповідній
категорії спорів є реальність
господарських операцій, що є підставою
для виникнення права на податковий
кредит та/або бюджетне відшкодування;
добросовісність дій платника податку,
яка полягає у відповідності вчинених
ним дій господарській меті, а також
реальність усіх даних, наведених у
документах, що надають право на
податковий кредит та/або бюджетне
відшкодування.

Однак, судами першої та апеляційної
інстанцій, при визнанні правомірним
спірного податкового
повідомлення-рішення, та відповідно,
відсутності права у позивача на
бюджетне відшкодування податку на
додану вартість по деклараціях за
спірні періоди, не досліджено та не
здійснено аналізу платіжних доручень,
податкових накладних, наявності
фактичної сплати позивачем податку на
додану вартість контрагентам в ціні
придбаних товарів (робіт, послуг); не
досліджено реального здійснення
господарських операцій, на підставі,
яких позивачем сформовано суму
бюджетного відшкодування з податку на
додану вартість та від'ємне значення
суми податку на додану вартість.

Встановлення даних обставин є важливим
для правильного вирішення даної справи
по суті.

Отже, колегія суду приходить до
висновку, що суди попередніх інстанцій
не дослідили та не розглянули належним
чином докази, що містяться в матеріалах
справи, не надали належну оцінку
обставинам справи, порушили та невірно
застосували норми матеріального права,
та, як наслідок, прийняли незаконні
рішення.

Викладене свідчить про порушення
судами вимог статті 159 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Касаційна ж інстанція згідно з частини
другої статті 220 Кодексу
адміністративного судочинства України
не може досліджувати докази,
встановлювати або визнавати
доведеними обставини, що не були
встановлені в судовому рішенні, та
вирішувати питання про достовірність
того чи іншого доказу.

Враховуючи викладене, касаційна
інстанція на підставі статті 227 Кодексу
адміністративного судочинства України
дійшла висновку про неповне
встановлення обставин справи та
обумовлену цим неможливість надання
належної юридичної оцінки всім
обставинам у справі, порушень норм
процесуального права, у зв'язку з чим
оскаржувані судові рішення підлягають
скасуванню, а справа підлягає
направленню на новий розгляд для
достовірного з'ясування та правильного
вирішення спору по суті.

Під час нового судового розгляду
справи судам необхідно врахувати
викладене, повно та об'єктивно
дослідити обставини справи, дати їм
належну юридичну оцінку, в залежності
від встановленого, правильно
застосувати до спірних правовідносин
норми матеріального права та ухвалити
законне і обґрунтоване рішення.

Відповідно до вищевикладеного,
касаційна скарга ТОВ «Єристівський
ГЗК» підлягає частковому задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 55, 160, 167, 210, 220, 221, 223, 227, 230, 231, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Здійснити заміну Кременчуцької
об'єднаної державної податкової
інспекції Полтавської області
Державної податкової служби на її
правонаступника, Кременчуцьку
об'єднану державну податкову інспекцію
Головного управління Міндоходів у
Полтавській області.

Касаційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю
«Єристівський гірничо-збагачувальний
комбінат» задовольнити частково.

Постанову Полтавського окружного
адміністративного суду від 07.11.2012 р. та
ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 14.02.2013 р. у
справі № 2а-1670/6237/12 - скасувати.

Справу № 2а-1670/6237/12 направити на новий
судовий розгляд до Полтавського
окружного адміністративного суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та оскарженню не
підлягає.

Головуючий суддя підпис І.В. Приходько
Судді підпис І.О. Бухтіярова підпис
М.І. Костенко