Справа № 2а-535/11
Суддя: Заверуха О.Б.
Дата ухвалення: 2014-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2014 року
Справа № 111529/11/9104

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді
Заверухи О.Б.,

суддів
Гінди О.М., Ніколіна В.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу Управління праці та соціального
захисту населення Любешівської
районної державної адміністрації на
постанову Любешівського районного
суду Волинської області від 09 березня
2011 року у справі за позовом ОСОБА_1 до
Управління праці та соціального
захисту населення Любешівської
районної державної адміністрації про
стягнення невиплачених коштів,

ВСТАНОВИВ :

21.02.2011 року ОСОБА_1 звернувся до суду з
адміністративним позовом до
Управління праці та соціального
захисту населення Любешівської
районної державної адміністрації про
зобов'язання нарахувати та виплатити
допомогу у зв'язку з обмеженим
споживанням продуктів харчування
місцевого виробництва та особистого
підсобного господарства за період з
липня 2010 року по грудень 2010 року,
відповідно до ст.37 Закону України «Про
статус та соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» (далі -
Закон №796-ХІІ).

Постановою Любешівського районного
суду Волинської області від 09 березня
2011 року, прийнятою у скороченому
провадженні, вищевказаний позов
задоволено частково. Зобов'язано
Управління праці та соціального
захисту населення Любешівської
районної державної адміністрації
провести на користь ОСОБА_1 нарахування
та виплату щомісячної грошової
допомоги в зв'язку з обмеженням
споживання продуктів харчування
місцевого виробництва та особистого
підсобного господарства в розмірі 40%
від мінімальної заробітної плати за
період з серпня 2010 року по грудень 2010
року з врахуванням виплачених сум.

Не погодившись із постановою її
оскаржило Управління праці та
соціального захисту населення
Любешівської районної державної
адміністрації, вважає, що судом при
винесенні рішення допущено
неправильне застосування норм
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи. Просить скасувати рішення суду
першої інстанції та винести нове
рішення, яким відмовити в задоволенні
позову повністю.

Оскільки апеляційну скаргу подано на
постанову суду першої інстанції, яка
прийнята в порядку скороченого
провадження за результатами розгляду
справи, передбаченої п. 2 ч. 1 ст. 1832 КАС
України, суд відповідно до ч. 1 п. 2 ст. 197
КАС України розглядає справу в порядку
письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
дослідивши матеріали справи та
обговоривши доводи апеляційної скарги,
суд вважає, що апеляційну скаргу слід
задовольнити частково з наступних
підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги
суд першої інстанції виходив з того, що
позивач є особою потерпілою від
наслідків Чорнобильської катастрофи
третьої категорії, що підтверджується
посвідченням серії Б № 246403 від 28.05.1995
року, та отримує допомогу у зв'язку із
обмеженням споживання продуктів
харчування місцевого виробництва та
особистого підсобного господарства,
передбачену ст.37 Закону №796-ХІІ, але у
розмірі, встановленому Постановою №836,
що є значно менше аніж передбачено
Законом.

Відповідно до ч.1 ст.46 Конституції
України громадяни мають право на
соціальний захист, що включає право на
забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них
обставин, а також у старості та в інших
випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації
конституційного права громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, на охорону їхнього життя і
здоров'я, створення єдиного порядку
визначення категорій зон радіоактивно
забруднених територій, умов проживання
і трудової діяльності на них,
соціального захисту потерпілого
населення визначені та закріплені в
Законі №796-ХІІ.

Відповідно до ст.37 Закону №796-ХІІ
громадянам, які проживають на
територіях радіоактивного
забруднення, виплачується щомісячна
грошова допомога у зв'язку з обмеженням
споживання продуктів харчування
місцевого виробництва та особистого
підсобного господарства в таких
розмірах: у зоні посиленого
радіоекологічного контролю - 30
процентів від мінімальної заробітної
плати; у зоні гарантованого
добровільного відселення - 40 процентів
від мінімальної заробітної плати.

Всупереч ст.37 Закону №796-ХІІ позивачу
вказана щомісячна грошова допомога
виплачувалася частково, у фіксованому
розмірі, визначеному Постановою №836, а
не у відсотковому відношенні до
мінімальної заробітної плати, як того
вимагає вказаний Закон.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно з положеннями ч.4 ст.9 КАС України
у разі невідповідності
нормативно-правового акта Конституції
України, закону України, міжнародному
договору, згода на обов'язковість якого
надана Верховною Радою України, або
іншому правовому акту суд застосовує
правовий акт, який має вищу юридичну
силу.

Отже, за конституційними нормами,
виходячи з пріоритетності законів над
підзаконними актами, суд першої
інстанції зробив вірний висновок, що
при визначенні розміру щомісячної
грошової допомоги позивачеві
застосуванню підлягають положення ст.37
Закону №796-ХІІ, а не вказана постанова
Кабінету Міністрів України, яка
істотно звужує обсяг встановлених
законом прав.

У відповідності до ч. 2 ст. 99 КАС України
для звернення до адміністративного
суду за захистом прав, свобод та
інтересів особи встановлюється
шестимісячний строк, який, якщо не
встановлено інше, обчислюється з дня,
коли особа дізналась або повинна була
дізнатись про порушення своїх прав,
свобод чи інтересів.

Колегія суддів вважає за необхідне
зазначити, що судом першої інстанції не
враховано тієї обставини, що позивач
пропустив строк звернення до суду,
оскільки звернувся з позовом лише
21.02.2011 року.

Колегія суддів зазначає, що оскільки
стосовно не нарахованих пенсій ніякими
нормативно-правовими актами, крім КАС
України, не визначено строк звернення
до суду, то під час вирішення спорів,
які виникають із вказаних
правовідносин слід застосовувати
шестимісячний строк звернення до суду.

Позивачем не надано доказів того, що
ним був пропущений строк для звернення
до суду з поважних причин. Тому, з
огляду на наведене, колегія суддів
приходить до висновку, що позовні
вимоги за період з 01.08.2010 року по 20.08.2010
року включно слід залишити без
розгляду.

За таких обставин, апеляційний суд
приходить до переконання про
підставність позовних вимог ОСОБА_1
щодо нарахування та виплати щомісячної
грошової допомоги у зв'язку з
обмеженням споживання продуктів
харчування місцевого виробництва та
особистого підсобного господарства в
розмірі 40 процентів від мінімальної
заробітної плати відповідно до ст.37
Закону №796-ХІІ за період з 21.08.2010 року по
31.12.2010 року.

Оскільки згідно із «Порядком
використання коштів державного
бюджету для використання програм,
пов'язаних із соціальним захистом
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»,
затвердженим постановою КМУ від
20.09.2005р. №936 функції з нарахування та
виплати спірної допомоги позивачу
здійснює відповідач, то відповідний
обов'язок слід покласти на останнього.

Відповідно до ст. 202 Кодексу
адміністративного судочинства України
підставами для скасування судом
апеляційної інстанції постанови або
ухвали суду першої інстанції та
ухвалення нового рішення є неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи; недоведеність
обставин, що мають значення для справи,
які суд першої інстанції вважає
встановленими; невідповідність
висновків суду обставинам справи;
порушення норм матеріального або
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи або
питання.

З огляду на викладене, оскільки рішення
суду першої інстанції винесене з
порушенням норм матеріального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи, то апеляційна скарга підлягає
до часткового задоволення, а
оскаржуване рішення слід скасувати та
прийняти нову постанову.

Керуючись ст. ст. 158-163, 195, ст. 197, п. 3 ч. 1
ст. 198, ст. 202, ч. 2 ст. 205, ст. 207, ст. 254 КАС
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Управління праці та
соціального захисту населення
Любешівської районної державної
адміністрації - задовольнити частково.

Постанову Любешівського районного
суду Волинської області від 09 березня
2011 року у справі № 2а-535/11 - скасувати та
прийняти нову постанову, якою
адміністративний позов - задовольнити
частково..

Позовні вимоги ОСОБА_1 за період з 01.08.2010
року по 20.08.2010 року включно - залишити
без розгляду.

Зобов'язати Управління праці та
соціального захисту населення
Любешівської районної державної
адміністрації нарахувати та виплатити
щомісячну грошову допомогу в зв'язку з
обмеженням споживання продуктів
харчування місцевого виробництва та
особистого підсобного господарства в
розмірі 40% від мінімальної заробітної
плати на користь ОСОБА_1 починаючи з
21.08.2010 року по 31.12.2010 року відповідно до
ст. 37 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», ст. 28 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" та з врахуванням
виплачених сум.

Постанова апеляційного
адміністративного суду є остаточною і
оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О.Б.
Заверуха

Судді О.М. Гінда

В.В. Ніколін