Справа № 1570/3770/12
Суддя: Загородній А.Ф.
Дата ухвалення: 2014-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"25" лютого 2014 р. м. Київ
К/800/38902/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Головуючого судді
Загороднього А.Ф.,

суддів:
Білуги С.В.,

Гаманка О.І.,

розглянувши в порядку письмового
провадження касаційну скаргу
Головного управління Міністерства
внутрішніх справ України в Одеській
області на постанову Одеського
окружного адміністративного суду від 19
березня 2013 року та ухвалу Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 04 липня 2013 року у справі за позовом
ОСОБА_2 до Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Одеській області, Київського РВ ОМУ
ГУМВС України в Одеській області, третя
особа - оперуповноважений сектору
карного розшуку Таїровського ВМ
Київського РВ ОМУ ГУМВС України в
Одеській області - Савченко О.О., про
визнання незаконними та скасування
наказів, -

встановила:

У червні 2012 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом до Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Одеській області, Київського РВ ОМУ
ГУМВС України в Одеській області, третя
особа - оперуповноважений сектору
карного розшуку Таїровського ВМ
Київського РВ ОМУ ГУМВС України в
Одеській області, про визнання
незаконними та скасування наказів.

Постановою Одеського окружного
адміністративного суду від 19 березня
2013 року, залишеною без змін ухвалою
Одеського апеляційного
адміністративного суду від 04 липня 2013
року, позовні вимоги задоволено
частково. Визнано протиправним та
скасовано наказ Головного Управління
МВС України в Одеській області від 18
травня 2012 року № 208 о/с та поновлено
ОСОБА_2 на службі в ОВС на посаді
оперуповноваженого сектору карного
розшуку Таїровського ВМ Київського РВ
ОМУ ГУМВС України в Одеській області.
Стягнуто з Київського РВ ОМУ ГУМВС
України в Одеській області на користь
позивача середній заробіток за час
вимушеного прогулу у сумі 11400 грн. В
іншій частині позовних вимог
відмовлено.

Не погоджуючись із рішеннями судів
першої та апеляційної інстанцій,
посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
Головне управління Міністерства
внутрішніх справ України в Одеській
області подало касаційну скаргу, в якій
просить скасувати зазначені судові
рішення судів першої та апеляційної
інстанцій та прийняти нове, яким
відмовити в задоволенні позовних вимог
повністю.

Колегія суддів, перевіривши доводи
касаційної скарги, рішення судів щодо
правильного застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі, не
вбачає порушення судами норм
матеріального і процесуального права
при прийнятті рішень, і тому вважає, що
касаційну скаргу слід залишити без
задоволення, а рішення судів першої та
апеляційної інстанцій - без змін, з
наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що з травня 2010 року ОСОБА_2
проходив службу в органах внутрішніх
справ, з лютого 2011 року - на посаді
оперуповноваженого сектору карного
розшуку Таїровського ВМ Київського РВ
ОМУ ГУМВС України в Одеській області.

Наказом начальника ГУМВС України в
Одеській області від 18 травня 2012 року №
208 о/с звільнено ОСОБА_2 з органів
внутрішніх справ за пунктом 64 «ж»
Положення про проходження служби
рядовим і начальницьким складом
органів внутрішніх справ України (за
власним бажанням).

Підставою для винесення спірного
наказу слугував рапорт ОСОБА_2 про його
звільнення з органів внутрішніх справ
за власним бажанням від 16 травня 2012
року, у якому зазначено про намір
позивача звільнитися через низьку
заробітну плату та ненормований
робочий час, від проходження ВЛК
відмовляється, так як, вважає себе
здоровим, на звільненні наполягає і
просить розглянути рапорт без його
участі.

Згідно підпункту «ж» пункту 64
Положення про проходження служби
рядовим начальницьким складом органів
внутрішніх справ особи середнього,
старшого і вищого начальницького
складу звільняються зі служби в запас
за власним бажанням - при наявності
поважних причин, що перешкоджають
виконанню службових обов'язків.

Відповідно до статті 68 Положення про
проходження служби рядовим і
начальницьким складом органів
внутрішніх справ України, особи
рядового та начальницького складу, які
виявили бажання звільнитися зі служби
за особистим проханням, попереджають
прямого начальника органу внутрішніх
справ про прийняте ними рішення не
пізніше, як за три місяці до дня
звільнення, про що подають рапорт за
командою.

Разом з тим, судами першої та
апеляційної інстанцій встановлено, що
за результатами проведеної судової
почеркознавчої експертизи складено
висновок від 24 грудня 2012 року № 9827/02,
яким встановлено, що рукописний текст
рапорту складений та підписаний від
імені ОСОБА_2, вхідний № 1711 від 16 травня
2012 року, виконаний не ОСОБА_2, а іншою
особою. Також підпис, розташований під
текстом вказаного рапорту про
звільнення з ОВСУ, виконаний іншою
особою з намаганням наслідування
підпису ОСОБА_2.

Отже, судами попередніх інстанцій
досліджено той факт, що рапорт ОСОБА_2
не складався, не підписувався та не
подавався, і відповідно, не відповідав
його внутрішньому волевиявленню.

Більш того, як вбачається з матеріалів
справи, рапорт ОСОБА_2 не містить
посилання на дату, з якої він бажає
звільнитися, тобто, свого бажання про
припинення її служби до спливу строку
попередження, позивачем не заявлялось.

При цьому, керівництвом Міністерства
внутрішніх справ України підстави
написання позивачем рапорту про
звільнення не з'ясовувались,
поважність причин, що перешкоджають
виконанню ним своїх посадових
обов'язків та бесіда щодо звільнення не
проводились, що в свою чергу є
порушенням пункту «ж» пункту 64
Положення про проходження служби
рядовим начальницьким складом органів
внутрішніх справ.

З огляду на викладене, колегія суддів
погоджується з висновками судів першої
та апеляційної інстанцій щодо
неправомірності дій Головного
управління Міністерства внутрішніх
справ України в Одеській області
стосовно звільнення позивача зі служби
за власним бажанням, і відповідно, суди
правомірно скасували спірний наказ від
18 травня 2012 року № 208 о/с та поновили
ОСОБА_2 на службі.

Також, судами першої та апеляційної
інстанцій було правильно вирішено
питання щодо стягнення з Київського РВ
ОМУ ГУМВС України в Одеській області на
користь позивача середнього заробітку
за час вимушеного прогулу в розмірі 11400
грн.

Враховуючи викладене, доводи
касаційної скарги не дають підстав для
висновку про неправильне застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального чи процесуального
права, що призвело або могло б
призвести до невірного вирішення
спору, а тому оскаржувані судові
рішення є законними та обґрунтованими,
і підстави для їх скасування відсутні.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів -

ухвалила:

Касаційну скаргу Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Одеській області залишити без
задоволення, а постанову Одеського
окружного адміністративного суду від 19
березня 2013 року та ухвалу Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 04 липня 2013 року у справі за позовом
ОСОБА_2 до Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Одеській області, Київського РВ ОМУ
ГУМВС України в Одеській області, третя
особа - оперуповноважений сектору
карного розшуку Таїровського ВМ
Київського РВ ОМУ ГУМВС України в
Одеській області - Савченко О.О., про
визнання незаконними та скасування
наказів - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
А.Ф. Загородній

Судді
С.В. Білуга

О.І. Гаманко