Справа № 826/14218/13-а
Суддя: Ганечко О.М.
Дата ухвалення: 2014-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
Головуючий у 1-й інстанції: Качур І.А.
Суддя-доповідач: Ганечко О.М.
У Х В А Л А

Іменем України

13 березня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

Головуючого судді:
Ганечко О.М.,

суддів:
Коротких А.Ю., Хрімлі О.Г.,

при секретарі
Біднячук Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу Київської
Міжрегіональної митниці Міндоходів на
постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 01.11.2013 року у справі за
позовом ОСОБА_3 до Київської
міжрегіональної митниці, Голови
комісії з проведення реорганізації
Київської регіональної митниці
Алексєєва М.І., Начальника Київської
міжрегіональної митниці Міністерста
доходів і зборів Романенко Г.В. про
визнання дій неправомірними та
скасування наказу, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся з позовом до
Київської міжрегіональної митниці,
Голови комісії з проведення
реорганізації Київської регіональної
митниці Алексєєва М.І., Начальника
Київської міжрегіональної митниці
Міністерста доходів і зборів Романенко
Г.В. про визнання дій неправомірними та
скасування наказу.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від
01.11.2013 року позов задоволено в повному
обсязі.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням
суду, відповідач Київська
міжрегіональна митниця подав
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати постанову суду першої
інстанції та прийняти нову, якою
відмовити в задоволені позову,
посилаючись на незаконність,
необ'єктивність, необґрунтованість
рішення, порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права.

Представник апелянта підтримав
апеляційну скаргу, просив її
задовольнити. Постанову суду першої
інстанції скасувати та прийняти нову,
якою відмовити в задоволені позову в
повному обсязі.

Представник позивача залишити
постанову суду першої інстанції без
задоволення, постанову суду першої
інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників
процесу, дослідивши матеріали справи
та доводи апеляційної скарги, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, з наступних
підстав.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200 КАС
України - за наслідками розгляду
апеляційної скарги на постанову суду
першої інстанції, суд апеляційної
інстанції має право залишити
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову суду - без змін.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач проходив службу в органах
Державної митної служби з 2009 року.

21 серпня 2013 року наказом Київської
міжрегіональної митниці Міндоходів №
624-о від 21.08.2013р. позивача звільнено з
посади головного інспектора відділу
провадження в справах про порушення
митних правил служби боротьби з
контрабандою та порушеннями митних
правил Київської регіональної митниці,
у зв'язку з реорганізацією і
скороченням штатної чисельності
Київської регіональної митниці, на
підставі п.1 ст. 40 Кодексу законів про
працю України.

Підставою прийняття спірного наказу
було попередження позивача про
наступне вивільнення від 14.06.2013 року.

Позивач вважає наказ про звільнення
протиправним та зазначає, що в
порушення норм чинного трудового
законодавства Київською
міжрегіональною митницею, йому не
запропоновано іншу роботу в установі;
не отримано згоду на звільнення від
виборного органу (профспілкового
представника).

Крім того звертав увагу суду на те, що
відповідачем при прийняті наказу про
звільнення позивача не враховані усі
фактичні обставини справи, що мали
значення для прийняття такого рішення,
а саме: не враховано переважне право
позивача на залишення на роботі
(наявність безперервного стажу роботи
в установі, кваліфікацію позивача;
відсутність у сім'ї позивача осіб, які
не мають самостійного заробітку).

Встановлено, що наказом Київської
міжрегіональної митниці Міндоходів
від 07.05.2013 №1 «Про введення в
дію тимчасової організаційної
структури та тимчасового штатного
розпису Київської регіональної
митниці Міндоходів» введено в дію з 07
травня 2013 року тимчасову організаційну
структуру та тимчасовий штатний розпис
Київської міжрегіональної митниці
Міндоходів зі штатом у кількості 751
штатна одиниця, яким було внесено зміни
в організаційну структуру та штатний
розпис. Про подальше вивільнення
позивача було завчасно повідомлено, що
підтверджується повідомленням про
вивільнення - 14.06.2013 року.

Відповідно до пункту 1 статті 40 Кодексу
законів про працю України, трудовий
договір, укладений на невизначений
строк, а також строковий трудовий
договір, до закінчення строку його
чинності можуть бути розірвані
власником або уповноваженим ним
органом у випадку змін в організації
виробництва і праці, в тому числі
ліквідації, реорганізації, банкрутства
або перепрофілювання підприємства,
установи, організації, скорочення
чисельності або штату працівників
(далі - зміни в організації
виробництва і праці).

Як встановлено частиною першою статті
49-2 Кодексу законів про працю України,
про наступне вивільнення працівників
персонально попереджають не пізніше
ніж за два місяці.

Позивача попереджено про наступне
вивільнення - 14.06.2013р., що
підтверджується матеріалами справи.

Проте, одночасно з попередженням про
звільнення, у зв'язку із змінами в
організації виробництва і праці,
власник або уповноважений ним орган
пропонує працівникові іншу роботу на
тому ж підприємстві в установі,
організації.

Звільнення з підстав, зазначених у
пункті 1 статті 40 Кодексу законів про
працю України, допускається, якщо
неможливо перевести працівника, за
його згодою, на іншу роботу.

При цьому, відповідно до п. 9 Постанови
Пленуму Верховного Суду України від
06.11.92 № 9 «Про практику розгляду судами
трудових спорів», не може бути визнано,
що власник або уповноважений ним орган
виконав цей обов'язок по
працевлаштуванню, якщо працівнику не
була надана на тому ж або на іншому
підприємстві (в установі, організації)
інша робота або запропонована робота,
від якої він відмовився з поважних
причин, наприклад, за станом здоров'я.

Одночасно, не може бути визнано, що
власник або уповноважений ним орган
виконав обов'язок по працевлаштуванню,
якщо працівнику не була надана на тому
ж або на іншому підприємстві (в
установі, організації) інша робота або
запропонована робота, від якої він
відмовився з поважних причин.

Водночас, при відсутності роботи за
відповідною професією чи
спеціальністю, а також у разі відмови
працівника від переведення на іншу
роботу на тому ж підприємстві, в
установі, організації, працівник, за
своїм розсудом, звертається за
допомогою до державної служби
зайнятості або працевлаштовується
самостійно.

При цьому, ч. 3 ст. 49-2 Кодексу законів про
працю України, встановлено, що власник
або уповноважений ним орган доводить
до відома державної служби зайнятості
про наступне вивільнення працівника із
зазначенням його професії,
спеціальності, кваліфікації та розміру
оплати праці.

Судом першої інстанції встановлено, що
при винесенні попередження, не було
запропоновано позивачу іншої роботи,
не доведено не можливість переведення
позивача на іншу роботу на тому ж
підприємстві в установі, організації.

Згідно положень ст. 43 Кодексу законів
про працю України, розірвання
трудового договору з підстав,
передбачених пунктами 1 (крім випадку
ліквідації підприємства, установи,
організації), 2-5, 7 статті 40 і
пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу,
може бути проведено лише за
попередньою згодою виборного органу
(профспілкового представника),
первинної профспілкової організації,
членом якої є працівник.

У випадках, передбачених
законодавством про працю, виборний
орган первинної профспілкової
організації, членом якої є працівник,
розглядає у п'ятнадцятиденний строк
обґрунтоване письмове подання
власника або уповноваженого ним органу
про розірвання трудового договору з
працівником.

Подання власника або уповноваженого
ним органу має розглядатися у
присутності працівника, на якого воно
внесено. Розгляд подання у разі
відсутності працівника допускається
лише за його письмовою заявою. За
бажанням працівника від його імені
може виступати інша особа, у тому числі
адвокат. Якщо працівник або його
представник не з'явився на засідання,
розгляд заяви відкладається до
наступного засідання у межах строку,
визначеного частиною другою цієї
статті. У разі повторної неявки
працівника (його представника) без
поважних причин подання може
розглядатися за його відсутності.

Встановлено, що позивач з 2010р. був
членом профспілкової установи, проте
Начальником Київської міжрегіональної
митниці Міністерста доходів і зборів
Романенко Г.В при винесені спірного
наказу, в порушення приписів ст. 43
Кодексу, не було отримано попередньої
згоди на звільнення позивача від
первинної профспілкової організації.

Крім того, відповідно до ст. 42 Кодексу
законів про працю України, при
скороченні чисельності чи штату
працівників, у зв'язку із змінами в
організації виробництва і праці,
переважне право на залишення на роботі
надається працівникам з більш високою
кваліфікацією і продуктивністю праці.

При рівних умовах продуктивності праці
і кваліфікації перевага в залишенні на
роботі надається: 1) сімейним - при
наявності двох і більше утриманців; 2)
особам, в сім'ї яких немає інших
працівників з самостійним заробітком;
3) працівникам з тривалим безперервним
стажем роботи на даному підприємстві, в
установі, організації; 4) працівникам,
які навчаються у вищих і середніх
спеціальних учбових закладах без
відриву від виробництва; 5) учасникам
бойових дій, інвалідам війни та особам,
на яких поширюється чинність Закону
України "Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту"; 6)
авторам винаходів, корисних моделей,
промислових зразків і
раціоналізаторських пропозицій; 7)
працівникам, які дістали на цьому
підприємстві, в установі, організації
трудове каліцтво або професійне
захворювання; 8) особам з числа
депортованих з України, протягом п'яти
років з часу повернення на постійне
місце проживання до України; 9)
працівникам з числа колишніх
військовослужбовців строкової служби
та осіб, які проходили альтернативну
(невійськову) службу, - протягом двох
років з дня звільнення їх зі служби.

Чинне законодавство розмежовує
поняття «одинока особа» та «сім'я».

Відповідно до ч.2 ст. 3 Сімейного кодексу
України, сім'ю складають особи, які
спільно проживають, пов'язані
спільним побутом, мають взаємні права
та обов'язки. Таким чином, доводи
позивача на те, що він є одинокою
особою, а відтак, у його сім'ї немає
інших працівників з самостійним
заробітком ґрунтуються на помилковому
трактуванні норм чинного
законодавства.

Крім того доводи позивача про
наявність у нього більш високої
кваліфікації та продуктивності праці у
порівнянні з особами, залишеними на
роботі, в ході судового розгляду справи
не знайшли свого документального
підтвердження.

При цьому, встановлено, що позивач за
час проходження державної служби в
митних органах неодноразово
притягувався до дисциплінарної
відповідальності, зокрема:

- наказом від 02.07.2010р. № 473 за неналежне
виконання службових обов'язків -
оголошено зауваження;

- наказом від 29.07.2011р. № 691-к за
неналежне виконання службових
обов'язків - оголошено зауваження.

Доводи позивача про відсутність
скорочення чисельності або штату
працівників Київської міжрегіональної
митниці спростовані наявними у
матеріалах справи копією наказу від
07.05.2013р. №01 «Про введення в дію
тимчасової організаційної структури
та тимчасового штатного розпису
Київської міжрегіональної митниці;
Тимчасовим штатним розписом Київської
міжрегіональної митниці Міндоводів,
Тимчасовою організаційною структурою
Київської міжрегіональної митниці
Міндоводів.

Виходячи із меж заявленого позову,
системного аналізу норм чинного
законодавства України, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інтсанції про порушення відповідачами
встановленого чинним трудовим
законодавством порядку вивільнення
позивача з займаної посади, у зв'язку з
скороченням чисельності штату, що
свідчить про невідповідність спірного
наказу імперативним приписам закону.

Відповідно до пунктів 2, 3 частини
першої статті 256 КАС України, негайно
виконуються постанови суду про
присудження виплати заробітної плати,
іншого грошового утримання у
відносинах публічної служби у межах
суми стягнення за один місяць та
поновлення на посаді у відносинах
публічної служби.

Відтак, колегія суддів також
погоджується із висновком суду першої
інстанції, що постанова суду в частині
поновлення ОСОБА_3 на посаді головного
інспектора відділу провадження в
справах про порушення митних правил
служби боротьби з контрабандою та
порушеннями митних правил Київської
регіональної митниці та середнього
заробітку за час вимушеного прогулу у
розмірі стягнення за один місяць
підлягає негайному виконанню.

Відповідно до Постанови Кабінету
Міністрів України від 08.02.1995 року №100
"Про затвердження Порядку обчислення
середньої заробітної плати" (далі
-Порядок), цей Порядок застосовується
у випадках вимушеного прогулу
працівника (підпункт "з" пункту 1). У
відповідності до частини 3 пункту 2
Порядку, збереження заробітної плати "у
всіх інших випадках", до яких
відноситься випадок й вимушеного
прогулу, середньомісячна заробітна
плата обчислюється виходячи з виплат
за останні два календарні місяці
роботи, що передують події, з якою
пов'язана відповідна виплата.

За таких обставин, апеляційна скарга є
необґрунтованою, її доводи не знайшли
свого підтвердження під час судового
розгляду, не спростовують висновків
суду першої інстанції, а тому у її
задоволенні необхідно відмовити, а
рішення суду першої інстанції підлягає
залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 195, 198, 200, 205, 206, 212,
254 КАС України, суд -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Київської
Міжрегіональної митниці Міндоходів -
залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 01.11.2013 року - залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена
до Вищого адміністративного суду
України в порядок і строки, визначені
ст. 212 КАС України.

Головуючий суддя:
О.М. Ганечко

Судді:
А.Ю. Коротких

О.Г. Хрімлі

Повний текст ухвали виготовлений 14.03.2014
року.

Головуючий суддя
Ганечко О.М.

Судді:
Коротких А. Ю.

Хрімлі О.Г.