Справа № 2а-1670/2881/11
Суддя: А.О. Чеснокова
Дата ухвалення: 2014-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2014 року м. ПолтаваСправа №
2а-1670/2881/11

Полтавський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді - Чеснокової А.О.,

за участю:

секретаря судового засідання -
Шевченко О.С.,

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Давиденко
Ю.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за адміністративним
позовом Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_3 до Кременчуцької об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Полтавській області про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

07 квітня 2011 року ФОП ОСОБА_3 (далі за
текстом - позивач, підприємець)
звернувся до Полтавського окружного
адміністративного суду з позовом до
Кременчуцької ОДПІ (далі за текстом -
відповідач, контролюючий орган, орган
доходів і зборів) про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень від 23
березня 2011 року № /433, № /432.

Постановою Полтавського
окружного адміністративного суду від 17
червня 2011 року, залишеною без змін
ухвалою Харківського апеляційного
адміністративного суду від 15 листопада
2011 року, позовні вимоги задоволено,
визнано протиправними та скасовано
податкові повідомлення-рішення
Кременчуцької об'єднаної державної
податкової інспекції від 23 березня 2011
року № /433 та № /432.

Ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 15 січня 2014 року рішення
попередніх судових інстанцій
скасовано в частині визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення від 23
березня 2011 року № /433, а також
податкового повідомлення-рішення від 23
березня 2011 року № /432 в частині
нарахування грошового зобов'язання з
податку на додану вартість у сумі 176815,00
грн. за основним платежем та 43608,25 грн.
за штрафними санкціями, у цій частині
справу направлено на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Так, суд касаційної інстанції звернув
увагу на необхідність ретельного
дослідження господарської діяльності
позивача в частині формування
податкового кредиту та витрат за
операціями з реалізації продовольчих
товарів та обліку їх залишків на
складі, таким чином, зазначені вище
обставини є предметом розгляду даної
справи.

В обґрунтування позовних вимог, що
стосуються спірного епізоду, позивач
зазначає, що встановлені актом
перевірки порушення фактично не мали
місця в його господарській діяльності.
ФОП ОСОБА_3 також наголошує, що висновки
органа доходів і зборів про завищення
ним податкового кредиту та валових
витрат, пов'язаних з придбанням у ТОВ
"Салекс Абсолют" товарів та їх
подальшою реалізацією кінцевому
споживачу, є неправомірними, оскільки,
ґрунтуються на безпідставних доводах
ревізора про відсутність факту
використання цього товару в
господарській діяльності платника, що
у свою чергу виключає право останнього
відносити такі витрати до складу
валових та формувати податковий
кредит.

В судовому засіданні представник
позивача підтримав позовні вимоги та
просив суд їх задовольнити,
посилаючись на обставини, викладені в
позовній заяві.

Представник відповідача проти позову
заперечував, просив суд відмовити у
його задоволенні, дії органа доходів і
зборів вважає правомірними, а спірні
податкові повідомлення-рішення -
такими, що відповідають чинному
законодавству внаслідок того, що
податковим органом встановлено
порушення позивачем податкового
законодавства, що полягає у
передчасному врахуванні позивачем у
податковому обліку витрат на придбання
товарно-матеріальних цінностей за
відсутності факту отримання доходу, як
результату понесення цих витрат.

Суд, вивчивши та дослідивши матеріали
справи, заслухавши пояснення
представників сторін, з'ясувавши всі
фактичні обставини, на яких
ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, приходить до висновку, що позов
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_3
зареєстрований як фізична
особа-підприємець Кременчуцькою РДА
Полтавської області 22 грудня 1995 року,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1,
свідоцтво серії НОМЕР_2 (том І а.с. 63),
позивач перебуває на податковому
обліку в Кременчуцькій ОДПІ та є
платником податку на додану вартість
(свідоцтво № НОМЕР_3 від 22 вересня 1997
року (том І а.с. 62).

З 10 лютого 2011 року по 03 березня 2011 року
відповідачем проведено документальну
планову виїзну перевірку з питань
дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства ФОП
ОСОБА_3 за період з 01 липня 2009 року по 31
грудня 2010 року.

За результатами проведеної перевірки
складено акт від 11 березня 2011 року №
1146/17-311/НОМЕР_1 (том І а.с. 13-35) в якому
зафіксовано порушення позивачем вимог
пункту 5.1 статті 5 Закону України "Про
оподаткування прибутку підприємств" та
статті 13 Декрету КМУ "Про прибутковий
податок з громадян", що призвело до
заниження податку з доходів фізичних
осіб за 2010 рік на суму 130782,85 грн., а також
вимог пунктів 7.4.1, 7.4.4 статті 7 Закону
України "Про податок на додану
вартість", в результаті чого занижено
податок на додану вартість на суму
179197,00 грн., а саме:

за жовтень 2009 року на суму 2382,00 грн.;

за січень 2010 року на суму 37842,00 грн.;

за лютий 2010 року на суму 77208,00 грн.;

за жовтень 2010 року на суму 11812,00 грн.;

за грудень 2010 року на суму 49953,00 грн.

На підставі акта перевірки від 11
березня 2011 року № 1146/17-311/НОМЕР_1
контролюючим органом прийнято
податкові повідомлення-рішення від 23
березня 2011 року № /433 (том І а.с. 38),
яким позивачу збільшено грошове
зобов'язання з податку з доходів
фізичних осіб на 130782,85 грн. та
застосовано штрафні (фінансові)
санкції (штраф) у розмірі 32695,71 грн., а
також № /432 (том І а.с. 37), яким
позивачу збільшено податкові
зобов'язання з податку на додану
вартість на суму 179197,00 грн. та
застосовано штрафні (фінансові)
санкції (штраф) у розмірі 44799,25 грн.

Позивач, вважаючи висновки, викладені в
акті від 11 березня 2011 року №
1146/17-311/НОМЕР_1, упередженими, такими, що
не відповідають фактичним обставинам
та виходять за межі компетенції
відповідача; не погоджуючись із
позицією податкового органа щодо
правомірності донарахування
податкових зобов'язань та штрафних
(фінансових) санкцій, вважає спірні
податкові повідомлення-рішення
необґрунтованими, протиправними,
такими, що суперечать законодавству з
питань оподаткування, обмежують та
порушують права, свободи та інтереси
позивача, оскільки прийняті без
урахування фактичних обставин, з
порушенням чинного законодавства,
внаслідок чого звернувся до суду з
вимогою визнати протиправними та
скасувати спірні податкові
повідомлення-рішення від 23 березня 2011
року № /433 та № /432. З
урахуванням ухвали Вищого
адміністративного суду України від 15
січня 2014 року суд розглядає зазначену
справу в частині визнання протиправним
та скасування податкового
повідомлення-рішення від 23 березня 2011
року № /433, а також податкового
повідомлення-рішення від 23 березня 2011
року № /432 в частині нарахування
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість у сумі 176815,00 грн. за
основним платежем та 43608,25 грн. за
штрафними санкціями.

Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
у справах щодо оскарження рішень, дій
чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Надаючи оцінку спірним
правовідносинам, суд виходить з
наступного.

З матеріалів справи вбачається, що
підставою для висновків податкового
органа з приводу спірного епізоду, що у
свою чергу стали підставою для
прийняття оскаржуваних податкових
повідомлень-рішень, стали відомості
про наявність розбіжностей між
показниками кількості придбаного з
метою подальшої реалізації товару,
реалізованого кінцевим споживачам
товару та залишків нереалізованого
товару. Так, в ході проведення
перевірки працівником контролюючого
органа встановлено, що деякі товари
(яйце у кількості 71500, цукор кількістю
93517, маргарин для слойки кількістю 17500
та борошно в/г у кількості 127262) придбані
у ТОВ "Салекс Абсолют", не були
реалізовані в ході господарської
діяльності позивача, разом із тим
відомості про їх перебування в
залишках також відсутні, що зумовило
висновок про використання цих товарів
позивачем на потреби, не пов'язані із
здійсненням господарської діяльності
останнього, внаслідок чого сформовані
за рахунок вказаного підприємства
витрати та податковий кредит позивача
відповідачем правомірними не визнані.

Отже, на думку податківців, позивач
безпідставно включив до складу
податкового кредиту суму ПДВ в розмірі
179197 грн. та до складу витрат за 2010 рік
кошти в сумі 871885,71 грн. за придбаний
товар, призначений для подальшої
реалізації через РРО, оскільки за
даними кількісного обліку, що
проводився згідно отриманих, виданих
податкових накладних,
контрольно-касових стрічок, Книги
обліку доходів та витрат форми 10,
первинних банківських документів та
інформації про залишки
товарно-матеріальних цінностей в
розрізі найменування товару,
кількості, вартості товару, наданої
підприємцем до Кременчуцької ОДПІ
станом на 01 січня 2010 року та 31 грудня 2010
року, зазначений товар не реалізований
підприємцем за період з 01 січня 2010 року
по 31 грудня 2010 року та відсутній у
складі залишків станом на 31 грудня 2010
року.

На час виникнення спірних
правовідносин порядок оподаткування
доходів від зайняття підприємницькою
діяльністю врегулювався розділом IV
Декрету Кабінету Міністрів України
"Про прибутковий податок з громадян"
(далі за текстом - Декрет).

За змістом статті 13 цього розділу
Декрету оподатковуваним доходом
вважається сукупний чистий доход,
тобто різниця між валовим доходом
(виручки у грошовій та натуральній
формі) i документально підтвердженими
витратами, безпосередньо пов'язаними з
одержанням доходу.

До складу витрат, безпосередньо
пов'язаних з одержанням доходів,
належать витрати, які включаються до
складу валових витрат виробництва
(обігу) або підлягають амортизації
згідно з Законом України "Про
оподаткування прибутку підприємств".

У Додатку № 7 до Інструкції про
прибутковий податок з громадян,
затвердженої наказом Головної
державної податкової інспекції
України від 21 квітня 1993 року № 12, Про
склад валових витрат виробництва
(обігу), що виключаються з валового
доходу платників податку-фізичних
осіб, зазначено, що положення статті 5
("Валові витрати") застосовуються в
частині підтвердження первинними
документами витрачених сум згідно із
операціями (які відповідають переліку
статті 5), за результатами або за участю
яких у податковому періоді (у звітному
кварталі) безпосередньо отриманий
дохід.

До податкової декларації за звітний
податковий період включаються тільки
прямі валові витрати і суми
амортизаційних відрахувань, що
відповідають фактичній сумі
отриманого в цьому періоді валового
доходу в будь-якій формі від
визначеного виду діяльності та
підтверджені документально.

Наведені законодавчі положення
свідчать про те, що обов'язковою мовою
врахування витрат фізичної
особи-суб'єкта підприємницької
діяльності при визначенні його
оподатковуваного доходу є збільшення
економічних вигод платника саме як
результат понесення таких витрат.
Будь-які суми витрат фізичної
особи-суб'єкта підприємницької
діяльності до моменту одержання доходу
від результату такої діяльності є його
власним ризиком відповідно до статті 1
Закону України "Про підприємництво".
Тобто, виключно факт одержання доходу
може бути підставою для включення до
витрат звітного періоду не всіх підряд
видатків, а тільки тієї їх частини, яка
прямо цьому доходу відповідає.

Поряд із тим, податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи із договірної (контрактної)
вартості товарів (послуг), але не вище
рівня звичайних цін, у разі якщо
договірна ціна на такі товари (послуги)
відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 81 цього Закону, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій в
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання у виробництві
та/або поставці товарів (послуг) для
оподатковуваних операцій у межах
господарської діяльності платника
податку /підпункт 7.4.1 пункту 7.4 статті 7
Закону України "Про податок на додану
вартість"/ .

Згідно вимог підпункту 7.4.4 пункту 7.4
статті 7 зазначеного вище Закону, якщо
платник податку придбаває (виготовляє)
матеріальні та нематеріальні активи
(послуги), які не призначаються для їх
використання в господарській
діяльності такого платника, то сума
податку, сплаченого у зв'язку з таким
придбанням (виготовленням), не
включається до складу податкового
кредиту.

Таким чином, правомірно обрахованим
вважається податковий кредит, що
складається із сум податку на додану
вартість, сплачених у зв'язку із
придбанням товарів/робіт/послуг та
основних фондів, які призначаються для
використання у власній господарській
діяльності платника податків.

З метою дослідження спірних
правовідносин ухвалами суду від 12
лютого 2014 року та від 06 березня 2014 року
витребувано у позивача первинні
документи, які були перевірені
податковим органом під час проведення
перевірки, що підтверджують розмір
фактично понесених витрат у
перевіреному періоді та суми
отриманого доходу, одержаного саме як
прямий наслідок цих витрат, а у
відповідача - документи, на підставі
яких контролюючий орган дійшов
висновку щодо заниження позивачем
податку з доходів фізичних осіб на суму
130782,85 грн. та заниження податку на
додану вартість на суму 179197,00 грн.

З матеріалів справи та наданих
позивачем на виконання зазначених
ухвал документів вбачається, що між
позивачем (покупець) та ТОВ "Салекс
Абсолют" (постачальник) укладено
договір поставки від 20 травня 2009 року №
10 (том ІІ а.с. 82), згідно якого
постачальник зобов'язується передати
покупцеві у власність товар у
зумовлені строки за ціною,
асортиментом і кількістю, які
погоджені сторонами, а покупець
зобов'язується прийняти товар та
оплатити його на умовах договору.
Кількість товару, його асортимент, ціна
вказується у видаткових накладних
постачальника, які за своєю суттю
(змістом), крім доказу
прийомки-передачі товару, являють
собою специфікацію до договору та
складають його невід'ємну частину.
Також із вказаного договору
вбачається, що доставка здійснюється
за рахунок постачальника, а моментом
поставки є момент підписання
уповноваженою особою покупця
видаткової накладної постачальника.

Видатковими накладними (копії наявні в
матеріалах справи), підтверджено факт
отримання позивачем від ТОВ "Салекс
Абсолют" обумовленого цими документами
товару.

В ході судового розгляду справи
встановлено, що у подальшому позивач
використовував придбаний товар у своїй
господарській діяльності, шляхом
реалізації безпосередньо кінцевому
споживачу, що також підтверджується
витягами з книги обліку доходів та
витрат за спірний період, копіями
прибуткових та податкових накладних,
копіями квитанцій Z-звітів, витягами з
Книги обліку розрахункових операцій, а
також відомостями зведеної таблиці
(прибуття-реалізації товару).

Суб'єкти підприємницької діяльності
забезпечують облік руху товарів і
готівки по кожній графі Книги
самостійно. Відповідно до усіх даних
Книги обліку доходів і витрат на кінець
кварталу та даних Z-звітів РРО
визначаються суми між придбанням і
реалізованим товаром та витрат і
визначається сума отриманого чистого
доходу, на підставі яких заповнюються
квартальні декларації.

Відповідно до законодавства, чинного
на момент виникнення спірних
правовідносин, підприємці, які
здійснюють роздрібну торгівлю
кінцевому споживачеві, як правило,
реалізують товари за готівку. Суму
виручки від реалізованого товару за
місяць обраховують на підставі
показників звітів РРО (Z- звітів).
Реалізований товар має бути
відображений у Книзі доходів та витрат
у графі "Всього продано", а у графі
"Кількість нереалізованого товару"
належить вказувати кількість залишків
по кожній позиції найменування товару.

Згідно податкового законодавства
фізичні особи-підприємці розраховують
валовий дохід в грошовій або
натуральній формі. У разі, якщо
підприємець відвантажив товар, оплата
за який ще не отримана, в такому випадку
відвантажений товар буде
відображатись у Книзі доходів та
витрат умовним залишком.

У зв'язку з наявністю станом на початок
2010 року залишків з 2009 року
(відвантажені покупцеві, але не
оплачені) станом на 01 січня 2010 року в
Книзі обліку доходів та витрат (том ІІІ
а.с. 23) відображено:

- у колонці "Залишки реалізовані, але не
оплачені" 302624,17 грн.

- у колонці "Фактичні залишки на складі
та в роздрібній торгівлі" 520640,27 грн.

- у графі " Всього залишки на 01 січня 2010
року" 823264,44 грн.

Ревізорами в ході проведення перевірки
не встановлено порушень формування
позивачем валового доходу за період з 01
січня 2010 року по 31 грудня 2010 року. Крім
того, здійсненим працівниками
контролюючого органа в межах
проведення перевірки аналізом звітів
РРО, контрольно-касових стрічок та
банківських виписок підтверджено, що
за вказаний період дані платника
податків щодо валового доходу
збігаються з даними перевірки (том І
а.с. 20, табл.2.2.1 - Результати перевірки
правильності визначення валового
доходу (обсягу виручки)).

З аналізу акта перевірки вбачається, що
працівниками Кременчуцької ОДПІ в ході
проведення перевірки здійснено
перевірку правильності визначення
витрат, безпосередньо пов'язаних з
одержанням доходу, шляхом проведення
кількісного обліку на підставі
податкових накладних, а не прибуткових
документів, як це прийнято при
розрахунку валових витрат: податкові
накладні виписуються по одному із
перших подій - при отримані коштів або
відвантаженню товару, а видаткові
накладні відображають факт
відвантаження, або отримання товару,
його найменування, кількість та
вартість. Таким чином, обрана
перевіряючими методика кількісного
обліку товару призвела до неточностей
та помилок, що виникли наступним чином.
Підрахунок товару за податковими
накладними зумовив завищення
відомостей про прихід товару в січні 2010
року, а саме: у податкових накладних від
18 січня 2010 року № 42 (том ІІІ а.с. 36), від
20січня 2010 року № 58 (том ІІІ а.с. 38), від 21
січня 2010 року № 59 (том ІІІ а.с. 40), від 31
січня 2010 року № 149 (том ІІІ а.с. 42)
зазначався товар - борошно в/г та цукор
білий кристалічний, але 09 лютого 2010
року у зв'язку зі зміною асортименту,
дані податкові накладні були
відкориговані ФОП ОСОБА_3, а саме:
борошно та цукор частково замінені на
маргарин, згущене молоко та інше, що
підтверджується розрахунками
коригування кількісних показників до
податкових накладних (том ІІІ а.с. 44, 46)
та первинними документами, складеному
за лютий 2010 року (том ІІІ а.с. 133-239).

Таким чином внаслідок зміни
асортименту товару за найменуванням
сума витрат не змінилась, проте
коригувань зазнали асортимент та
кількість товарів, що не було взято до
уваги ревізорами при обчисленні
залишків та реалізації товару в січні
та лютому 2010 року, в результаті чого
працівниками контролюючого органа
було допущено подвійний облік товару
та встановлено безпідставне включення
витрат до складу валових.

З проведеного судом аналізу витягів з
Книги доходів та витрат та Книги обліку
розрахункових операцій, а також копій
квитанцій РРО вбачається динаміка руху
коштів та ТМЦ в межах господарської
діяльності позивача протягом спірного
періоду.

Суд, дослідивши зазначені вище
документи встановив, що статті обліку
закупівлі товарів, витрат товарів та
залишків нереалізованих товарів не
мають розбіжностей, внаслідок чого
спростовуються висновки акта
перевірки про передчасне врахування
позивачем у податковому обліку витрат
на придбання товарно-матеріальних
цінностей за відсутності факту
отримання доходу як результату
понесення цих витрат, а отже, про
безпідставність віднесення до складу
валових витрат та податкового кредиту
сум, сплачених ТОВ "Салекс Абсолют" за
такі продовольчі товари, як яйце у
кількості 71500, цукор кількістю 93517,
маргарин для слойки кількістю 17500 та
борошно в/г у кількості 127262.

У свою чергу, контролюючим органом на
вимогу суду не надано обґрунтованих
пояснень та доказів, які б
спростовували наведені вище висновки.
Поряд із цим суд зазначає, що
відповідно до вимог підпункту 20.1.7
пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу
України (в редакції, чинній на момент
проведення перевірки) органи державної
податкової служби мають право під час
проведення перевірок вимагати
виготовлення і надання копій первинних
документів (засвідчені підписом
платника податків або його посадовою
особою та скріплені печаткою), які
свідчать про порушення податкового та
іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на органи
державної податкової служби, та
отримувати їх у платників податків у
порядку, встановленому цим Кодексом.
Податковим органом не були надані суду
копії документів, які б свідчили про
порушення податкового законодавства
ФОП ОСОБА_3

Відповідно до частини 1 статті 9 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд вирішує справи відповідно до
Конституції та законів України, а також
міжнародних договорів, згода на
обов'язковість яких надана Верховною
Радою України, та застосовує інші
нормативно-правові акти, прийняті
відповідним органом на підставі, у
межах повноважень та у спосіб,
передбачені Конституцією та законами
України.

Відповідно до частини 1 статті 11
Кодексу адміністративного судочинства
України розгляд і вирішення справ в
адміністративних судах здійснюються
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості.

Відповідно до статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, а суд згідно із
статтею 86 цього ж Кодексу, оцінює
докази, які є у справі, за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні.

Приписами статті 159 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що судове рішення повинно
бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом
відповідно до норм матеріального права
при дотриманні норм процесуального
права. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене судом на підставі повно і
всебічно з'ясованих обставин в
адміністративній справі,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Таким чином, суд перевіривши матеріали
справи, оцінивши надані докази, дійшов
висновку, що позовні вимоги
обґрунтовані, підтверджені
матеріалами справи та підлягають
задоволенню.

Згідно частини 1 статті 94 Кодексу
адміністративного судочинства України
якщо судове рішення ухвалене на
користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

На підставі викладеного, керуючись
статтями 7, 8, 9, 10, 11, 71, 160-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, -

П О С Т А Н О В И В:

Позовні вимоги Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 до
Кременчуцької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Полтавській
області про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Кременчуцької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Полтавській
області від 23 березня 2011 року №
/433.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Кременчуцької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Полтавській
області від 23 березня 2011 року № /432
в частині нарахування грошового
зобов'язання з ПДВ у сумі 176 815 грн. за
основним платежем та 43608,25 грн. за
штрафними санкціями.

Постанова набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо таку скаргу не
було подано. У разі подання апеляційної
скарги судове рішення, якщо його не
скасовано, набирає законної сили після
повернення апеляційної скарги, відмови
у відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до
Харківського апеляційного
адміністративного суду через
Полтавський окружний адміністративний
суд шляхом подання апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня
проголошення постанови з одночасним
надісланням її копії до суду
апеляційної інстанції. У разі
застосування судом частини третьої
статті 160 Кодексу адміністративного
судочинства України, а також прийняття
постанови у письмовому провадженні
апеляційна скарга подається протягом
десяти днів з дня отримання копії
постанови.

Повний текст постанови складено 17
березня 2014 року.

Суддя
А.О. Чеснокова