Справа № 2а-/0370/2559/11
Суддя: Ніколін В.В.
Дата ухвалення: 2014-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2014 р.
Справа № 134439/11

Колегія суддів Львівського
апеляційного адміністративного суду в
складі:

головуючого судді
Ніколіна В.В.,

суддів
Качмара В.Я., Гінди О.М.,

при секретарі судового засідання
Щербі С.Б.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
ОСОБА_1 на постанову Волинського
окружного адміністративного суду від
11.10.2011 року у справі за позовом ОСОБА_1
до комісії з питань розгляду
матеріалів про визнання учасників
бойових дій при Управлінні
Міністерства внутрішніх справ України
у Волинській області про визнання дій
протиправними та зобов'язання вчинити
дії, -

ВСТАНОВИЛА :

ОСОБА_1 15 вересня 2011 року звернувся в
суд з позовом до комісії з питань
розгляду матеріалів про визнання
учасників бойових дій при Управлінні
Міністерства внутрішніх справ України
у Волинській області про визнання дій
протиправними та зобов'язання вчинити
дії.

В позові покликається на те, що
протягом 1988-1989 року навчаючись у
Львівській спеціальній середній школі
міліції МВС СРСР та за рішенням Уряду
СРСР залучався до виконання
спеціальних завдань в умовах
надзвичайного стану при збройних
конфліктах, по нормалізації
обстановки, відновлення законності та
правопорядку на території
Азербайджанської РСР. Зокрема, в період
з 21.11.1988 року по 04.02.1989 року та з 23.05.1989
року по 20.07.1989 року згідно наказу МВС
СРСР та наказів про відрядження
спеціального батальйону по Львівській
спеціальній середній школі міліції МВС
СРСР приймав участь у заходах по
забезпеченню громадського порядку і
безпеки у м. Баку Азербайджанської РСР.
Під час проходження служби ним в
бойовій екіпіровці зі зброєю, а також
правом її застосовувати виконувались
завдання по охороні державних установ,
контроль по дотриманню населенням
міста умов введення комендантського
стану.

Оскаржуваною постановою Волинського
окружного адміністративного суду від
11.10.2011 року у задоволенні позовної
заяви ОСОБА_1 до комісії з питань
розгляду матеріалів про визнання
учасників бойових дій при Управлінні
Міністерства внутрішніх справ України
у Волинській області про визнання дій
протиправними та зобов'язання вчинити
дії - відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі позивач
просить зазначену постанову скасувати
та прийняти нову, якою задоволити
позовні вимоги в повному обсязі,
покликаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального права.
Вимоги за апеляційною скаргою
обґрунтовує тим, що протягом 1988-1989 року
навчаючись у Львівській спеціальній
середній школі міліції МВС СРСР та за
рішенням Уряду СРСР залучався до
виконання спеціальних завдань в умовах
надзвичайного стану при збройних
конфліктах, по нормалізації
обстановки, відновлення законності та
правопорядку на території
Азербайджанської РСР. Зокрема, в період
з 21.11.1988 року по 04.02.1989 року та з 23.05.1989
року по 20.07.1989 року згідно наказу МВС
СРСР та наказів про відрядження
спеціального батальйону по Львівській
спеціальній середній школі міліції МВС
СРСР приймав участь у заходах по
забезпеченню громадського порядку і
безпеки у м. Баку Азербайджанської РСР.
Під час проходження служби ним в
бойовій екіпіровці зі зброєю, а також
правом її застосовувати виконувались
завдання по охороні державних установ,
контроль по дотриманню населенням
міста умов введення комендантського
стану. 16.12.2010 року позивач звернувся із
заявою до відповідача про визнання
його учасником бойових дій та
оформлення на його ім'я відповідного
посвідчення, проте останній листом від
16.03.2011 року за №3/7-218/У відмовив у цьому з
посилання на те, що особи, які брали
участь у м. Баку Азербайджанської РСР
до учасників бойових дій не
відносяться. Зазначив, що відповідно до
Переліку держав і періодів бойових дій
на їх території, затвердженого
постановою КМ України від 08.02.1994 року №
63 визначено перелік держав і періодів
бойових дій на їх територіях. До
вказаних держав віднесені «інші країни
після 1979 року».

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги у їх сукупності,
колегія суддів приходить до
переконання, що подана скарга не
підлягає задоволенню з наступних
мотивів.

Відмовляючи в позові суд першої
інстанції виходив з того, що перелік
держав, зазначених у цьому пункті,
періоди бойових дій у них та категорії
працівників визначаються КМ України.
Таким рішенням Уряду щодо затвердження
Переліку держав і періодів бойових дій
на їх території є постанова КМ України
№63 від 08.12.1994 року "Про організаційні
заходи щодо застосування Закону
України "Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту ".
Судом встановлено, що в період служби з
21.11.1988 року по 04.02.1989 року та з 23.05.1989 року
по 20.07.1989 року позивач брав участь у
забезпечення громадського порядку і
безпеки громадян в м. Баку
Азербайджанської РСР, яка відсутня у
вищевказаному Переліку держав і
періоди бойових дій на її території.

Такі висновки суду першої інстанції, на
думку колегії суддів, відповідають
нормам матеріального права.

Як вбачається з матеріалів справи та з
дослідженої судом довідки Львівського
державного університету внутрішніх
справ №10/376 від 12.06.2007 року вбачається,
що позивач під час навчання у
Львівській спеціальній середній школі
міліції МВС СРСР у складі спеціального
батальйону 2-го курсу та в період з
21.11.1988 року по 04.02.1989 року та з 23.05.1989 року
по 20.07.1989 року на підставі наказу МВС
СРСР №0143 від 19.07.1988 року, наказу по
школі № 257 від 21.11.1988 року(про
сформування і відкомандирування
батальйону), наказу по школі №7 від
19.01.1989 року(про заміну), наказу по школі
№90 від 15.05.1989 року(про відрядження
батальйону), наказу по школі №123 від
26.06.1989 року(про заміну батальйону)
приймав участь у заходах по
забезпеченню громадського порядку і
безпеки у м. Баку Азербайджанської РСР
під час введення там режиму
надзвичайного стану, звідки прибув
20.07.1989 року.

Судом першої інстанції встановлено, що
позивач 16.12.2010 року звернувся до
відповідача з письмовою заявою, яка
оглянута судом, про визнання його
учасником бойових дій та видання
посвідчення відповідного зразка.
Проте, як вбачається з дослідженого
судом листа комісії з питань розгляду
матеріалів про визнання учасників
бойових дій при Управлінні МВС України
у Волинській області від 16.03.2011 року за
вихідним №3/7-218/У, позивачу відмовлено в
задоволенні його заяви з посиланням на
те, що особи, які брали участь у
забезпеченні громадського порядку під
час введення надзвичайного стану у м.
Баку Азербайджанської РСР згідно із
статтею 6 Закону України "Про статус
ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту " не відносять до
учасників бойових дій. З оглянутих
протоколу засідання комісії №1 від
06.08.2010 року та рішення комісії з питань
розгляду матеріалів про визначення
учасників бойових дій від 06.08.2010 року
вбачається, що комісією вирішено
відмовити позивачу у визнанні його
учасником бойових дій та видачі
відповідного посвідчення так, як на
нього не поширюється дія пункту 2
статті 6 Закону України «Про статус
ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту». Правовий статус
ветеранів війни, забезпечує створення
належних умов для їх
життєзабезпечення, сприяє формуванню в
суспільстві шанобливого ставлення до
них визначає Закон України "Про статус
ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту ".

Так, стаття 5 Закону України "Про статус
…" передбачає, що учасниками бойових
дій є особи, які брали участь у
виконанні бойових завдань по захисту
Батьківщини у складі військових
підрозділів, з'єднань, об'єднань всіх
видів і родів військ Збройних Сил
діючої армії (флоту), у партизанських
загонах і підпіллі та інших
формуваннях як у воєнний, так і у мирний
час. Разом з тим, відповідно до пункту 2
частини 1 статті 6 Закону України "Про
статус " зазначено, що учасниками
бойових дій визнаються такі учасники
бойових дій на території інших країн -
військовослужбовці Радянської Армії,
Військово-Морського Флоту, Комітету
державної безпеки, особи рядового,
начальницького складу і
військовослужбовці Міністерства
внутрішніх справ колишнього Союзу РСР
(включаючи військових та технічних
спеціалістів і радників), працівники
відповідних категорій, які за рішенням
Уряду колишнього Союзу РСР проходили
службу, працювали чи перебували у
відрядженні в державах, де в цей період
велися бойові дії, і брали участь у
бойових діях чи забезпеченні бойової
діяльності військ (флотів).
Військовослужбовці Збройних Сил
України, Служби безпеки України, Служби
зовнішньої розвідки України, особи
рядового, начальницького складу і
військовослужбовці Міністерства
внутрішніх справ України, інших
утворених відповідно до законів
України військових формувань, які за
рішенням відповідних державних
органів були направлені для виконання
миротворчих місій або у відрядження в
держави, де в цей період велися бойові
дії. Перелік держав, зазначених у цьому
пункті, періоди бойових дій у них та
категорії працівників визначаються
Кабінетом Міністрів України. Таким
рішенням Уряду щодо затвердження
Переліку держав і періодів бойових дій
на їх території є постанова КМ України
№63 від 08.12.1994 року "Про організаційні
заходи щодо застосування Закону
України "Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту " .

Крім, цього судом встановлено, що в
період служби з 21.11.1988 року по 04.02.1989
року та з 23.05.1989 року по 20.07.1989 року
позивач брав участь у забезпечення
громадського порядку і безпеки
громадян в м. Баку Азербайджанської
РСР, яка відсутня у вищевказаному
Переліку держав і періоди бойових дій
на її території. Посилання позивача на
"інші країни ", бойові дії в яких велися
після грудня 1979 року, до цієї ж
постанови КМ України не відноситься
Азербайджанська РСР, оскільки в
постанові є примітка № 6 про те, що
Генеральним штабом Збройних Сил
колишнього Союзу РСР і після 1979 року
направлялися військові фахівці в
країни, на території яких велися бойові
дії, але Генеральний штаб Збройних Сил
України не володіє такою інформацією. У
таких випадках пільги військовим
фахівцям надавалися на підставі
довідок 10 Головного управління
Генерального штабу Збройних Сил СРСР
про їх особисту участь у бойових діях.

Проаналізувавши вищенаведений пункт
примітки, суд приходить до висновку, що
даний пункт поширюється лише на
військових фахівців, які направлялися
Генеральним штабом Збройних Сил СРСР, а
не на осіб рядового і начальницького
складу, військовослужбовців МВС СРСР,
які направлялися у відрядження
наказами органів і підрозділів МВС
СРСР для виконання завдань з охорони
громадського порядку на території
республік СРСР, де був введений
надзвичайний стан, пов'язаний з
масовими антигромадськими проявами.
Крім того, в матеріалах справи відсутні
докази про те, що позивач направлявся,
як військовий фахівець в інші країни,
на території яких велися бойові дії.

За таких обставин суд приходить до
висновку, що участь позивача по охороні
громадського порядку на території
Азербайджанської РСР у м. Баку в період
з 21.11.1988 року по 04.02.1989 року та з 23.05.1989
року по 20.07.1989 року не може бути
підставою для надання позивачу статусу
учасника бойових дій. Порядок видачі
посвідчень та нагрудних знаків
визначено Постановою КМ України від
12.05.1994 року №302 "Про затвердження
Положення про порядок видачі
посвідчень і нагрудних знаків
ветеранів війни ", відповідно до пункту
7 якого "посвідчення учасника бойових
дій " і нагрудний знак видаються
органами Міноборони, МВС,
Мінтрансзв'язку, МНС, СБУ, Служби
зовнішньої розвідки, Державного
департаменту з питань виконання
покарань, Управління державної
охорони, ДПА, Адміністрації Державної
прикордонної служби, Держспецзв'язку
за місцем реєстрації ветерана. У пункті
2 вищенаведеного Положення
передбачено, що посвідчення є
документом, що підтверджує статус
ветеранів війни та інших осіб, на яких
поширюється чинність Закону України
"Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту ", на основі
котрого надаються відповідні пільги і
компенсації. Cуд вважає, що оскільки
відсутні підстави у наданні позивачу
статусу учасника бойових дій, а тому і
немає правових підстав для видачі
посвідчення, вкладиша і нагрудного
знака учасника бойових дій.

На основі вищевикладеного колегія
суддів вважає, що за результатами
розгляду заяви позивача відповідачем
прийнято рішення відповідно до діючого
законодавства, тому заявлений
адміністративний позов до задоволення
не підлягає.

А тому висновки суду першої інстанції
відповідають нормам матеріального та
процесуального права.

На підставі наведеного колегія судів
прийшла до висновку, що судом першої
інстанції, при винесені оскаржуваної
постанови вірно дано правову оцінку
обставинам справі та ухвалено судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
що згідно ст. 200 КАС України є підставою
для залишення апеляційної скарги без
задоволення, а постанови суду першої
інстанції без змін.

Керуючись ч. 3 ст. 160, ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205,
206, 254 КАС України колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити
без задоволення.

Постанову Волинського окружного
адміністративного суду від 11.10.2011 року
у справі № 2а/0370/2559/11 - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого
адміністративного суду у порядку
адміністративного судочинства
протягом двадцяти днів шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуючий
В.В. Ніколін

Судді
О.М. Гінда

В.Я. Качмар