Справа № 817/136/14
Суддя: Сало А.Б.
Дата ухвалення: 2014-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 817/136/14

25 лютого 2014 року 13год. 05хв. м. Рівне

Рівненський окружний адміністративний
суд у складі судді Сало А.Б. за участю
секретаря судового засідання Школяр
О.І. та сторін і інших осіб, які беруть
участь у справі:

позивача: представник ОСОБА_1

відповідача: представник Ситай М.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом

Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4
до Кузнецовської об`єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Рівненській
області про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень від
21.11.2013 №/86, №/84, № /87,
№/88, вимоги про сплату боргу від
21.11.2013 №Ф-55 та рішення про застосування
штрафних санкцій від 27.12.2013, -

ВСТАНОВИВ :

Фізична особа-підприємець ОСОБА_4 (далі
- ФОП ОСОБА_4) звернувся до Рівнеського
окружного адміністративного суду з
адміністративним позовом до
Кузнецовської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Рівненській
області (далі - Кузнецовська ОДПІ) про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень від
21.11.2013 №/86, яким позивачу
збільшено суму податкового
зобов'язання за платежем
"адміністративні штрафи та санкції" в
розмірі 510,00грн., №/84, яким
позивачу збільшено суму податкового
зобов'язання за платежем "податок на
додану вартість" в розмірі 17914,00грн. та
штрафні санкції в розмірі 8957,00грн.,
№/87, яким позивачу збільшено суму
податкового зобов'язання за платежем
"податок на доходи фізичних осіб, що
сплачується податковими агентами" в
розмірі 2683,08грн. та штрафні санкції в
розмірі 1180,77грн., №/88, яким
позивачу збільшено суму податкового
зобов'язання за платежем "податок на
доходи фізичних осіб, що сплачується
фізичними особами" в розмірі 34406,64грн.
та штрафні санкції в розмірі 17203,32грн.,
та податкове повідомлення-рішення від
27.12.2013 № про застосування
штрафних санкцій за донарахування
територіальним органом доходів і
зборів або платником своєчасно не
нарахованого єдиного внеску в сумі
5887,43грн. Крім того позивач просить суд
визнати протиправною та скасувати
вимогу про сплату боргу від 21.11.2013р.
№Ф-55 зі сплати єдиного внеску в сумі
94992,18грн.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує
тим, що висновки викладені в акті
перевірки, за наслідком якої було
винесено оскаржувані податкові
повідомлення-рішення є
необґрунтованими та безпідставними.
Не підтверджені належними та
допустимими доказами, а тому вказані
податкові повідомлення рішення є
протиправними.

У судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав
повністю. Просив суд позов
задовольнити. Додатково повідомив
суду, що жодних порушень чинного
законодавства позивачем допущено не
було. Як витрати так і доходи за період
з 01.01.2012 по 31.12.2012, так і податковий
кредит за період з 01.01.2012 по 31.12.2012
позивачем було сформовано у повній
відповідності до вимог Податкового
кодексу України, на підставі належним
чином оформлених первинних документів
бухгалтерського та податкового обліку.
Відтак, підстави для збільшення
позивачу грошових зобов'язань з
податку на доходи фізичних осіб та
податку на додану вартість, єдиного
внеску за наслідками перевірки у
відповідача відсутні.

Відповідач проти позову заперечив, про
що надав суду відповідні письмові
заперечення.

У судовому засіданні представник
відповідача надав суду пояснення,
тотожні письмовим запереченням,
зокрема, пояснив суду, що податковою
інспекцією на підставі акта перевірки
від 31.10.2013 №492/17- встановлено
порушення позивачем податкового
законодавства зокрема занижено
податкові зобов'язання з податку на
доходи фізичних осіб при виплаті
платникам податків доходів за 2012 рік
на суму 2683,08 грн.; занижено податок на
додану вартість у сумі 19247грн.;
встановлена подача податкових
розрахунків по формі 1-ДФ не в повному
обсязі, з недостовірними відомостями, а
саме не відображено виплати доходів
громадянам ОСОБА_5, ОСОБА_4 та ОСОБА_6;
п.4 ст.4 п.2 ст.7 п.11 ст.8 Закону України
від 8 липня 2010 року №2464-УІ «Про збір та
облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування», а саме не
нараховано та не перераховано до
бюджету єдиний внесок за 2011 рік в
сумі 22757,49 грн. за 2012 рік в сумі 72234,69грн.

Під час розгляду справи судом було
допитано свідка - головного державного
ревізора-інспектора відділу доходів і
зборів з фізичних осіб Кузнецовської
ОДПІ ГУ Міндоходів у Рівненській
області Волочнюк Тетяну Петрівну, яка
безпосередньо і самостійно проводила
документальну планову виїзну
перевірку ФОП ОСОБА_4

Заслухавши пояснення представників
сторін, свідка, повно і всебічно
з'ясувавши всі обставини справи в їх
сукупності на підставі чинного
законодавства, перевіривши їх
дослідженими у судовому засіданні
доказами, суд вважає, що позов підлягає
до задоволення з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи,
Кузнецовською ОДПІ у період з 11.10.2013 по
24.10.2013 було проведено документальну
планову виїзну перевірку дотримання
вимог податкового, валютного та іншого
законодавства ФОП ОСОБА_4 за період з
01.01.2012 по 31.12.2012, за наслідками якої
складено акт від 31.10.2013 №492/17-, який
отриманий позивачем 08.11.2013.

Судом встановлено, що ОСОБА_4
зареєстрований як фізична особа-
підприємець державним реєстратором
Володимирецької районної державної
адміністрації Рівненської області
27.05.2003. Перебуває на обліку в органах
державної податкової служби з 11.06.2003 за
№241/19-19.

У перевіреному періоді позивач
зареєстрований як платник податку на
додану вартість згідно зі свідоцтвами
про реєстрацію платника податку на
додану вартість від 28.03.2008 №100107451 (НБ
№176646). Основними видами економічної
діяльності ФОП ОСОБА_4 за КВЕД є: 16.10 -
лісопильне та стругальне виробництво;
46.73 - оптова торгівля деревиною,
будівельними матеріалами та
санітарно-технічним обладнанням; 02.40 -
надання допоміжних послуг у лісовому
господарстві.

З змісту акта перевірки від 31.10.2013
№492/17- вбачається, що за
результатом проведеної перевірки ФОП
ОСОБА_4 податковим органом
зафіксовано, зокрема, наступні
порушення:

-пп. 14.1.180 п. 14.1. ст.14 Розділу І, пп.162.1.3
п.162.1 ст.162 розділу ІV, пп.163.1.1, п.163.1 ст.163
розділу ІУ, п.167.1 ст. 167 розділу ІV , пп.
168.1.1, пп. 168.1.2 п.168.1 ст. 168 розділу ІV, абз.
а п.171.2 ст.171 розділу ІV, абз.а п.176.2 ст.176
розділу ІV, Податкового кодексу України
№2755-VІ від 02.12.2010 із змінами та
доповненнями, в результаті чого
занижено податкові зобов'язання з
податку на доходи фізичних осіб при
виплаті платникам податків доходів за
2012 рік на суму 2683,08 грн.;

- п.198.1, 198.3, 198.4 ст.198 Податкового Кодексу
України від 02.12.2010 №2755-VI із змінами і
доповненнями, в результаті чого
занижено податок на додану вартість у
сумі 19247грн.;

-п.119.2 ст.119 п.176.2 ст.176 розділу ІV
Податкового кодексу України №2755-VІ від
02.12.2010 із змінами і доповненнями,
«Порядку заповнення та подання
податковими агентами податкового
розрахунку сум доходу, нарахованого
(сплаченого) на користь платників
податку, і сум утриманого з них
податку» затвердженого Наказом ДПА
України від 24.12.2010 №1020, зареєстрованого
в Міністерстві юстиції України 13.01.2011
№46/18784, встановлена подача податкових
розрахунків по формі 1-ДФ не в повному
обсязі, з недостовірними відомостями, а
саме не відображено виплати доходів
громадянам ОСОБА_5, ОСОБА_4 та ОСОБА_6 за
ознакою 106 - «дохід від надання майна в
оренду» ;

- п.4 ст.4 п.2 ст.7 п.11 ст.8 Закону України
від 8 липня 2010 року №2464-УІ «Про збір та
облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування», а саме не
нараховано та не перераховано до
бюджету єдиний внесок за 2011 рік в
сумі 22757,49 грн. за 2012 рік в сумі 72234,69грн.

14.11.2013 представником ФОП ОСОБА_4 були
подані заперечення на даний акт.

Разом з тим, 23.11.2013 ФОП ОСОБА_4 отримано
відповідь на заперечення на акт
перевірки разом з податковими
повідомленнями-рішеннями від 21.11.2013:

- №/85, яким позивачу збільшено
суму податкового зобов'язання на суму
94992,18грн. з єдиного внеску та
застосовано штрафні санкції в розмірі
5887,43грн.;

- №/86 яким на позивача накладено
адміністративний штаф (санкції) в
розмірі 510,00 грн.;

- №/84, яким позивачу збільшено
суму податкового зобов'язання за
платежем податок на додану вартість в
розмірі 17914,00 грн. та штрафні санкції в
розмірі 8957,00грн.;

- №/87, яким позивачу збільшено
суму податкового зобов'язання за
платежем податок на доходи фіз. осіб, що
сплачуються податковими агентами в
розмірі 2683,08 грн. та штрафні санкції в
розмірі 1180,77грн.;

- №/88, яким позивачу збільшено
суму податкового зобов'язання за
платежем податок на доходи фіз. осіб, що
сплачуються фізичними особами в
розмірі 34406,64грн. та штрафні санкції в
розмірі 17203,32грн.

26.11.2013 ФОП ОСОБА_4 було подано скаргу на
вищевказані податкові
повідомлення-рішення до ГУ Міндоходів
у Рівненській області.

21.12.2013 позивачем отримано рішення про
результати розгляду скарги, якою
податкове повідомлення-рішення від
21.11.2013 №/85 на суму 94992,18грн. єдиного
внеску та штрафні санкції в розмірі
5887,43грн. - скасовано, а податкові
повідомлення-рішення від 21.11.2013
№/86 адміністративні штрафи та
санкції в розмірі 510,00 грн., №/84
податок на додану вартість в розмірі
17914,00грн. та штрафні санкції в розмірі
8957,00 грн., №/87 податок на доходи
фіз. осіб, що сплачується податковими
агентами в розмірі 2683,08 грн. та штрафні
санкції в розмірі 1180,77 грн., №/88
податок на доходи фізичних осіб, що
сплачується фізичними особами в
розмірі 34406,64грн. та штрафні санкції в
розмірі 17203,32грн. залишено без змін.

Разом з тим, як встановлено судом з
досліджених у справі доказів, 21.11.2013,
одночасно із прийняттям оскаржуваних
податкових повідомлень-рішень, в тому
числі податкового
повідомлення-рішення №/85, яким
позивачу було збільшено суму
податкового зобов'язання за платежем
єдиний внесок на суму 94992,18 грн.,
Кузнецовською ОДПІ було винесено
вимогу №Ф-55, про сплату боргу зі сплати
єдиного внеску на вказану ж суму, яку
позивачем отримано 22.11.2013.

Крім того 27.12.2013 Кузнецовською ОДПІ, в
зв'язку із прийняттям ГУ Міндоходів у
Рівненській області рішення про
результати розгляду скарги №760/17/10-210/341
від 16.12.2013р., прийнято рішення №
про застосування штрафних санкцій за
донарахування територіальним органом
доходів і зборів або платником
своєчасно не нарахованого єдиного
внеску в сумі 5887,43грн., яке позивачем
отримано 30.12.2013р.

Надаючи правову оцінку оскаржуваним
податковим повідомленям -рішенням суд
виходить з наступного.

Що стосується збільшення суми
податкового зобов'язання позивача за
платежем «податок на доходи
фізичних осіб».

Як встановлено судом під час розгляду
справи, податкові зобов'язання
позивача за вказаним платежем
збільшено у зв'язку із тим, що за
результатом проведеної перевірки
посадовими особами відповідача
зроблено висновок про те, що протягом
перевіряємого періоду, з 01.01.2012 по
31.12.2012 позивачем занижено суму
загального оподаткованого доходу на
215676,20грн.

Зокрема, на переконання відповідача,
позивачем безпідставно не включено до
суми загального оподаткованого
доходу вартість експортованих товарів
на суму 126 105грн. відвантажених для
фірми «Getwood LTD», та протиправно
включено до складу витрат, витрати на
придбання паливно-мастильних
матеріалів в сумі 89 571,20 грн.,
використання яких у господарській
діяльності не підтверджено.

Відповідно до ч.4 п.164.1 ст.164 ПК України
базою оподаткування для доходів,
отриманих від провадження
господарської або незалежної
професійної діяльності, є чистий
річний оподатковуваний дохід, який
визначається відповідно до пункту 177.2
статті 177 та пункту 178.3 статті 178 цього
Кодексу.

Згідно із п.177.2 ст.177 ПК України об'єктом
оподаткування є чистий
оподатковуваний дохід, тобто різниця
між загальним оподатковуваним доходом
(виручка у грошовій та не грошовій
формі) і документально підтвердженими
витратами, пов'язаними з господарською
діяльністю такої фізичної особи -
підприємця.

Пунктом 177.4 статті 177 ПК України
передбачено, що до переліку витрат,
безпосередньо пов'язаних з отриманням
доходів, належать документально
підтверджені витрати, що включаються
до витрат операційної діяльності
згідно з розділом III цього Кодексу

Тобто, норма п.177.4 ст.177 ПК України є
відсильною нормою і вказує на те, що
витрати суб'єкта господарювання, який
не є платником податку на прибуток, але
надає звітність про доходи від
зайняття підприємницькою діяльністю,
формуються у тому ж порядку як у
платників податку на прибуток.

Перелік витрат, що враховуються при
обчисленні об'єкта оподаткування,
закріплений у ст.138 ПК України. Так,
згідно з п.138.1 цієї статті включає
витрати операційної діяльності, які
визначаються згідно з п.п.138.4, 138.6-138.9,
138.11 даної статті, а також інші витрати,
визначені згідно з п.п.138.5, 138-10-138.12 цієї
статті, п.140.1 ст.140 і ст.140 цього Кодексу,
крім витрат, визначених у п.138.3 цієї
статті та ст.139 цього Кодексу.

Відповідно до п.138.2 ст.138 ПК України,
витрати, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

Як встановлено в судовому засіданні та
відображено в акті перевірки від 31.10.2013
№492/17-, ФОП ОСОБА_4 у перевіреному
періоді отримував послуги вантажних
перевезень.

За наслідками наданих послуг позивач
здійснював списання дизельного палива
(придбаних у ТОВ "Захід енергоресурс" та
ТОВ "Фірма "Журавлина") та відносив його
вартість до витрат в порядку,
передбаченому п.138.4 ст.138 ПК України.

До матеріалів справи позивачем
долучено акти списання
паливно-мастильних матеріалів,
договори (в яких зазначено, що
паливно-мастильні матеріали Замовника
- ФОП ОСОБА_4) на перевезення вантажів та
подорожні листи за 2012 рік, які
підтверджують використання позивачем
у власній господарській діяльності
дизельного палива та бензину за
нормативними витратами, встановленими
наказами від 12.01.2009 №1/п, від 11.01.2010 №2/п
та від 02.04.2012 №6/п.

Згідно з п.138.4 ст.138 ПК України, витрати,
що формують собівартість реалізованих
товарів, виконаних робіт, наданих
послуг, крім нерозподільних постійних
загальновиробничих витрат, які
включаються до складу собівартості
реалізованої продукції в періоді їх
виникнення, визнаються витратами того
звітного періоду, в якому визнано
доходи від реалізації таких товарів,
виконаних робіт, наданих послуг.

Доказів на постачання придбаної
продукції позивачу на підставі інших,
від долучених до матеріалів справи
договорів відповідачем не надано.
Відтак, заперечуючи понесені позивачем
витрати, Кузнецовська ОДПІ повинна
була проаналізувати та заперечити факт
отримання відповідних доходів, з
врахуванням періоду надання останніх.
Цього посадовими особами
Кузнецовської ОДПІ зроблено не було.

Також, з матеріалів справи, зокрема з
наданої та дослідженої в судовому
засіданні книги обліку доходів та
витрат ФОП ОСОБА_4 вбачається, що сума
коштів 126105грн. отримана від фірми «Getwood
LTD» включена позивачем до складу
валового доходу у січні 2012 року.

Крім того, згідно з п.85.4 ст.85 ПК України,
при проведенні перевірок посадові
особи контролюючого органу мають право
отримувати у платників податків
належним чином завірені копії
первинних фінансово-господарських,
бухгалтерських та інших документів, що
свідчать про приховування (заниження)
об'єктів оподаткування, несплату
податків, зборів, платежів, порушення
вимог іншого законодавства, контроль
за дотриманням якого покладено на
контролюючі органи.

Пунктом 85.6 ст.85 ПК України передбачено
складання посадовими (службовими)
особами органу державної податкової
служби акта у довільній формі у разі
відмови платника податків надати копії
документів.

Відповідно до пп.2.3.2.2. Порядку
оформлення результатів документальних
перевірок щодо дотримання податкового,
валютного та іншого законодавства,
контроль за дотриманням якого
покладено на органи державної
податкової служби, платниками податків
- фізичними особами (затв. наказом
Міністерства фінансів України від
14.03.2013 N395, зареєстровано в Міністерстві
юстиції України 12.04.2013 за N607/23139) (далі -
Порядок №395), у разі встановлення
перевіркою порушень податкового
законодавства за кожним відображеним в
акті фактом порушення необхідно:

чітко викласти зміст порушення з
посиланням на конкретні пункти і
статті законодавчих актів, що порушені
платником податків, зазначити період
(місяць, квартал, рік) діяльності
платника податків та операцію, в
результаті якої здійснено це
порушення, при цьому додати до акта
письмові пояснення платника податків
або його законних представників щодо
встановлених порушень;

зазначити первинні документи, на
підставі яких вчинено записи з обліку,
та інші документи, пов'язані з
обчисленням і сплатою податків і
зборів, та докази, що підтверджують
наявність факту порушення;

у разі відсутності первинних
документів або ненадання їх чи інших
документів, що підтверджують факт
порушення, зазначити інші докази, що
достовірно підтверджують наявність
факту порушення;

у разі відмови платника податків або
його законних представників надати
копії документів посадовій (службовій)
особі органу державної податкової
служби така особа складає акт у
довільній формі, що засвідчує факт
відмови, із зазначенням прізвища,
імені, по батькові платника податків
(його законного представника) та
переліку документів, які йому
запропоновано подати, факт про
складання такого акта відображається в
акті документальної перевірки;

у разі надання платником податків або
його законними представниками
посадовим (службовим) особам органу
державної податкової служби письмових
пояснень щодо встановлених порушень
податкового законодавства та/або
причин ненадання первинних та інших
документів, що підтверджують
встановлені порушення, або їх копій
факти про надання таких пояснень
необхідно відобразити в акті.

Підпунктом 2.4.4. Порядку №395
передбачено, що у разі отримання під
час перевірки копій документів, які
підтверджують факт виявленого
порушення, про це робиться запис із
відображенням підстав для отримання.

Пунктом 4.4. Порядку №395 визначає, що у
разі відмови платника податків або
його законних представників від
отримання примірника акта (довідки) про
результати документальної перевірки
або неможливості його вручення та
підписання у зв'язку з відсутністю
платника податків або його законних
представників за місцезнаходженням
такий акт (довідка) надсилається
платнику податків у порядку,
визначеному статтею 58 розділу II
Кодексу для надсилання (вручення)
податкових повідомлень-рішень. У таких
випадках органом державної податкової
служби складається відповідний акт.

Абзацом 4 п.4.8 Порядку №395 передбачено,
якщо платник податків після закінчення
перевірки та до прийняття органом
державної податкової служби
податкового повідомлення-рішення за
результатами такої перевірки надає
документи, що підтверджують показники,
відображені ним у податковій
звітності, але не надані під час
перевірки (крім випадків, передбачених
абзацом другим пункту 44.7 статті 44
розділу II Кодексу), такі документи
повинні бути враховані органом
державної податкової служби під час
прийняття рішення.

Всупереч цим вимогам, в акті перевірки
зміст порушень викладено не чітко, не
вказані первинні документи, на
підставі яких вчинено записи у
податковому та бухгалтерському обліку
та які підтверджують наявність
порушень.

Позивачем подано до суду лист ПАТ
«Райфайзен Банк Аваль» №Р6-04-00-0-1/13-35 від
11.01.2014 з якого слідує, що протягом 2012
року розрахунки між ФОП ОСОБА_4 та
фірмою «НЕГАМ» (Азербайджан) не
проводись і заборгованість позивача
перед фірмою «НЕГАМ» станом на 31.12.2012р.
становить 11093,08 дол.США. Що спростовує
висновки акту перевірки від 31.10.2013
№492/17- (останній абзац сторінки 10)
та відповіді на заперечення на акт
№83/359/17-02-17-145 від 21.11.2013р. (абзац 9
сторінки 2) про те, що до складу доходу
ввійшла оплата за товари, роботи,
послуги, яка рахувалась в дебіторській
заборгованості на початок
перевіряємого періоду (142853,60грн. без
ПДВ), до складу доходу не включена сума
дебіторської заборгованості на кінець
перевіряємого періоду (68698,04грн. без
ПДВ).

За таких обставин, суд приходить до
висновку, що висновки податкового
органу в частині збільшення суми
податкового зобов'язання з податку на
доходи фізичних осіб в розмірі 34406,64
грн. є безпідставними та
необґрунтованими.

Що стосується збільшення суми
податкового зобов'язання позивача за
платежем «податку на додану
вартість».

Сума податку на додану вартість
донарахована позивачу внаслідок
включення до складу податкового
кредиту витрати на придбання
паливно-мастильних матеріалів, які не
мають зв'язку з господарською
діяльністю платника на суму 17914 грн. та
застосована фінансова (штрафна)
санкція в розмірі 8957,00грн.

Відповідно до п.198.1 ст.198 ПК України,
право на віднесення сум податку до
податкового кредиту виникає у разі
здійснення операцій з: придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг; придбання
(будівництво, спорудження, створення)
необоротних активів, у тому числі при
їх ввезенні на митну територію України
(у тому числі у зв'язку з придбанням
та/або ввезенням таких активів як
внесок до статутного фонду та/або при
передачі таких активів на баланс
платника податку, уповноваженого вести
облік результатів спільної
діяльності); отримання послуг, наданих
нерезидентом на митній території
України, та в разі отримання послуг,
місцем постачання яких є митна
територія України; ввезення
необоротних активів на митну територію
України за договорами оперативного або
фінансового лізингу.

Датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається дата
тієї події, що відбулася раніше: дата
списання коштів з банківського рахунка
платника податку на оплату
товарів/послуг; дата отримання
платником податку товарів/послуг, що
підтверджено податковою накладною
(п.198.2 ст.198 ПК України).

Пунктом 198.3 ст.198 ПК України визначено,
що податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з придбанням
або виготовленням товарів (у тому числі
при їх імпорті) та послуг з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Не відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними або оформлені з порушенням
вимог чи не підтверджені митними
деклараціями (іншими подібними
документами згідно з пунктом 201.11
статті 201 цього Кодексу) (п.198.6 ст.198 ПК
України).

Як вбачається з матеріалів справи, у
перевіреному періоді ФОП ОСОБА_4
здійснював господарські операції з
придбання паливно-мастильних
матеріалів у ТОВ "Захід енергоресурс"
та ТОВ "Фірма "Журавлина", за наслідками
яких позивачем було сформовано
податковий кредит на підставі
виписаних вказаними контрагентами
податкових накладних.

Разом з тим, позивачем було подано та в
судовому засіданні досліджено Акти
списання паливно-мастильних
матеріалів, накази про затвердження
норм витрат палива і мастильних
матеріалів, подорожні листи, договори
про надання транспортних послуг .

Таким чином суд приходить до висновку
про неправомірність донарахувань ПДВ,
оскільки відповідно до пп.2.2.4. Договору
№1 від 04.01.2012р. на надання послуг по
перевезенню вантажів укладеного між
ФОП ОСОБА_4 та Володимирецькою
автошколою ТСОУ Замовник (ФОП ОСОБА_4)
зобов'язується забезпечувати
автомобілі, надані для автопослуг
паливом та мастильними матеріалами.
Разом з тим, списання палива і
мастильних матеріалів здійснювалось у
відповідності до наданих Актів
списання за період з 01.01.2012 по 31.12.2012 та
подорожніх листів, що виписувались
Володимирецькою автошколою ТСОУ.

Аналогічно, списання
паливно-мастильних матеріалів
проводилось на підставі досліджених у
судовому засіданні договорів з ФОП
ОСОБА_9 (Договір №0203/12 про надання
транспортних послуг від 02.03.2012р.) та з
ССВК «Селянський ліс» (Договір №20 про
надання послуг автотранспорту від
01.08.2012р.).

Що стосується збільшення суми
податкового зобов'язання позивачу за
платежем «Податок на доходи фізичних
осіб, що сплачується податковими
агентами».

Як встановлено судом вказана сума
податкового зобов'язання збільшена
позивачу на підставі аналізу
податковим органом дговорів оренди
укладених між позивачем та його
контрагентами: ОСОБА_5 (договір оренди
складського приміщення №17-2009 від
22.12.2009 та договір оренди вантажного
автомобіля ГАЗ-53); ОСОБА_10 (договір
оренди трактора Т-40) та ОСОБА_6
(договір оренди стрічкового верстата
№03/12 від 02.04.2012).

Зокрема посадовими особами
відповідача, на підставі аналізу
вказаних договорів було зроблено
висновок про те, що позивачем,
вказаним вище особам, було виплачено
дохід та не перераховано податок на
доходи фізичних осіб на загальну суму
2683,08грн.

Згідно висновків що містяться в акті
перевірки позивачем також , в
порушення вимог чинного
законодавства, при подачі податкових
розрахунків по формі 1-ДФ не
відображено виплати доходів
громадянам ОСОБА_5; ОСОБА_4 та ОСОБА_6 за
ознакою 106 - «дохід від надання майна в
оренду».

У зв'язку із чим до позивача
застосовано штрафну (фінансову)
санкцію в сумі 510грн.

Разом з тим, в акті перевірки,
відповідачем одночасно зроблено
висновок про нікчемність правочинів
(договорів оренди) укладених між ФОП
ОСОБА_4 та громадянами ОСОБА_5 та
ОСОБА_10 на підставі п.2 ст.799 ЦК України,
оскільки вони не були нотаріально
посвідчені.

Крім того відповідачем не надано
суду жодних доказів на підтвердження
виплати позивачем винагороди
вказаним особам на підставі укладених
договорів, чи віднесення вказаних
виплат до валових витрат позивача. При
чому вказаний факт заперечувався
позивачем під час проведення
перевірки.

За таких обставин суд приходитиь до
висновку, що вказані висновки
відповідача є безпідставними, не
підтверджуються дослідженими у справі
доказами та ґрунтуються виключно на
припущеннях.

Разом з тим, суд зазначає, що в такому
випадку неправомірним є висновок
податкового органу про подачу
податкових розрахунків по формі 1-ДФ не
в повному обсязі, з недостовірними
відомостями, а саме не відображено
виплати доходів громадянам ОСОБА_5,
ОСОБА_10 та ОСОБА_6 за ознакою 106 - «Дохід
від надання майна в оренду». А отже і
застосування штрафної (фінансової)
санкції в розмірі 510,00грн. також є
безпідставним.

Що стосується донарахування штрафної
санкції в розмірі 510,00 грн. за
незабезпечення зберігання первинних
документів за 2012 рік, суд вважає за
необхідне зазначити наступне.

Всі описані актом перевірки від 31.10.2013
№492/17- документи, забезпечення
зберігання яких передбачено п.44.1, 44.3 ст.
44 ПК України та ч.8 ст.19 ГК України ФОП
ОСОБА_4 надав суду для дослідження, а
відповідач не спростував їх ненадання
під час проведення перевірки.

Що стосується донарахування єдиного
внеску, суд вважає за необхідне
зазначити наступне.

Враховуючи те що під час розгляду
справи судом зроблено висновок про
те, що податковим органом неправомірно
збільшено розмір сукупного доходу
позивача протягом перевіряємого
періоду - припущення відповідача щодо
заниження позивачем бази нарахування
єдиного внеску також є помилковим.

Крім того, суд звертає увагу на те, що
нарахування єдиного внеску за 2011 рік
взагалі є протиправним, оскільки не
стосується перевіряємого періоду.

Щодо порушень податковим органом
процесуальних норм чинного
законодавства суд зазначає, що
відповідно до п.86.3. ст. 86 ПК України Акт
документальної виїзної перевірки, що
визначено статтями 77 і 78 цього Кодексу,
складається у двох примірниках,
підписується посадовими особами
контролюючого органу, які проводили
перевірку, та реєструється у
контролюючому органі протягом п'яти
робочих днів з дня, що настає за днем
закінчення установленого для
проведення перевірки строку (для
платників податків, які мають філії
та/або перебувають на консолідованій
сплаті, - протягом 10 робочих днів). У
разі відмови платника податків або
його законних представників від
підписання акта (довідки) посадовими
особами контролюючого органу
складається відповідний акт, що
засвідчує факт такої відмови. Один
примірник акта або довідки про
результати виїзної планової чи
позапланової документальної перевірки
у день його підписання або відмови від
підписання вручається або
надсилається платнику податків чи його
законному представнику.

Як свідчать матеріали справи останнім
днем для підписання/відмови та
вручення/направлення акту перевірки
№492/17- є 31.10.2013. Проте в супереч
п.86.3. ст. 86 ПК України податковий орган
направляє його лише 01.11.2013. відповідно
до фіскального чеку.

Крім того, в супереч абзацу 4 п.4.8
Порядку №395 податковий орган не
врахував документи, які подано
позивачем разом із запереченнями на
акт перевірки, не надав їм належної
правової оцінки при прийнятті рішення.

Разом з тим, в скарзі на податкові
повідомлення-рішення №92 від 26.11.2013.
представником відповідача ОСОБА_1
чітко повідомлено, що ФОП ОСОБА_4 і
ОСОБА_1 бажають прийняти участь у
розгляді даної скарги. Натомість,
контролюючий орган всупереч п.19
«Положення про порядок подання та
розгляду скарг платників податків
органами державної податкової служби»
затвердженого Наказом Міністерства
фінансів України від 19.11.2012 № 1203
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 7 грудня 2012 року за №
2046/22358 розглянув скаргу без участі
позивача чи його законного
представника і не повідомив причин
такого рішення.

Тобто, ФОП ОСОБА_4 фактично позбавлено
його права особисто викласти аргументи
особі, яка перевіряла скаргу, та брати
участь у перевірці поданої скарги,
подавати додаткові матеріали або
наполягати на їх запиті органом
державної податкової служби, який
розглядає скаргу та бути присутнім при
розгляді скарги.

Враховуючи, що обставини справи, які
відповідно до законодавства повинні
бути підтверджені певними конкретними
засобами доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування, суд приходить до висновку,
що в позовній заяві наведені обставини,
які підтверджуються достатніми
доказами, що свідчить про не
обґрунтованість податкових
повідомлень-рішень, а тому такі
підлягають скасуванню, а позовні
вимоги задоволенню у повному обсязі.

Крім того суд вважає обґрунтованими
вимоги позивача щодо скасування
вимоги Кузнецовської ОДПІ від 21.11.2013
№Ф-55 щодо сплати єдиного внеску.

Статтею 19 Конституції України, органи
державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією України та
законами України.

Відповідно до ст.9 Кодексу
адміністративного судочинства України
визначено, що суд при вирішенні справи
керується принципом законності,
відповідно до якого органи державної
влади, органи місцевого
самоврядування, їхні посадові особи і
службові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно із ч.1 ст.11 Кодексу
адміністративного судочинства України
розгляд і вирішення справ в
адміністративних судах здійснюються
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості.

Відповідно до ч. 1, 2 ст.71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідач як суб'єкт владних
повноважень не надав суду достатніх
беззаперечних доказів в обґрунтування
обставин, на яких ґрунтуються його
заперечення, і не довів правомірності
прийнятих ним податкових
повідомлень-рішень від 21.11.2013 №/86,
№/84, № /87, №/88, вимоги
про сплату боргу від 21.11.2013 №Ф-55 та
рішення про застосування штрафних
санкцій від 27.12.2013.

Враховуючи викладене, вимоги позивача
правомірні, обґрунтовані і підлягають
до задоволення в повному обсязі, а
заперечення відповідача суд відхиляє
як безпідставні і такі, що суперечать
чинному законодавству та фактичним
обставинам справи.

Відповідно до ст. 94 КАС України якщо
судове рішення ухвалене на користь
сторони, яка не є суб'єктом владних
повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольлити.

Визнати протиправними та скасувати
податкові повідомлення рішення
Кузнецовської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Рівненській
області №/86; №/84; /87
№/88 від 21.11.2013 та № від
27.12.2013.

Визнати протиправним та скасувати
рішення Кузнецовської об`єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Рівненській області від 27.12.2013 №
про застосування штрафник санкцій за
донарахування територіальними
органами доходів і зборів або
платником своєчасно не нарахованого
єдиного внеску в сумі 5887,43 грн.

Визнати протиправною та скасувати
вимогу Кузнецовської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Рівненській області від 21.11.2013 №ф-55
щодо сплати заборгованості з єдиного
внеску у сумі 94992,18грн.

Присудити на користь позивача Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_4 із Державного
бюджету судовий збір у розмірі 182,70 грн.

Постанова суду першої інстанції
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги
постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до
Житомирського апеляційного
адміністративного суду через
Рівненський окружний адміністративний
суд. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до Житомирського апеляційного
адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 КАС України, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 цього
Кодексу, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Суддя Сало
А.Б.