Справа № 826/17176/13-а
Суддя: Степанюк А.Г.
Дата ухвалення: 2014-03-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
Головуючий у 1-й інстанції: Федорчук
Суддя-доповідач: Степанюк А.Г.
ПОСТАНОВА

Іменем України

04 березня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого судді -
Степанюка А.Г.,

суддів - Кузьменка В.В.,
Шурка О.І.,

при секретарі -
Ліневській В.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
товариства з обмеженою
відповідальністю «Текко-УА» на
постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 23 грудня 2013 року у
справі за адміністративним позовом
товариства з обмеженою
відповідальністю «Текко-УА» до
Державної податкової інспекції у
Шевченківському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2013 року товариство з обмеженою
відповідальністю «Текко-УА» (далі -
Позивач, ТОВ «Текко-УА») звернулося до
Окружного адміністративного суду м.
Києва з позовом до Державної
податкової інспекції у
Шевченківському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві (далі -
Відповідач, ДПІ у Шевченківському
районі) про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення від 15.10.2013 року
№.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від
23.12.2013 року у задоволенні позовних
вимог відмовлено повністю. При цьому
суд першої інстанції виходив з того, що
Позивачем не було підтверджено
належним чином оформленими первинними
документами факт реальності
господарських операцій, на підставі
яких ТОВ «Текко-УА» було сформовано
податковий кредит.

Не погоджуючись із прийнятим судовим
рішенням, Позивач подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
оскаржувану постанову та прийняти нове
рішення, яким позовні вимоги
задовольнити повністю. При цьому
посилається на те, що суд першої
інстанції виніс оскаржуване рішення з
порушенням норм матеріального та
процесуального права. Наголошує на
тому, що судом першої інстанції не були
належним чином досліджені всі наявні у
матеріалах справи докази, що призвело
до прийняття неправильного рішення.

У судовому засіданні повноважний
представник Апелянта доводи
апеляційної скарги підтримав та просив
суд вимоги останньої задовольнити
повністю.

Відповідач у судовому засіданні
наполягав на залишенні апеляційної
скарги без задоволення, а рішення суду
першої інстанції - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційних скарг, заслухавши
пояснення повноважних представників
сторін, повно та всебічно дослідивши
обставини справи, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу необхідно
задовольнити повністю, а постанову
суду першої інстанції - скасувати,
виходячи з наступного.

Відповідно до статті 198 КАС України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду першої
інстанції суд апеляційної інстанції
має право, зокрема, скасувати її та
прийняти нову постанову суду.

Вирішуючи вказану справу, суд першої
інстанції встановив, що у
вересні-жовтні 2013 року працівниками
ДПІ у Шевченківському районі було
проведено документальну позапланову
невиїзну перевірку ТОВ «Текко-УА» з
питань дотримання вимог податкового
законодавства по взаєморозрахунках з
ПП «Фірма «Володар», ТОВ «ТПК
«Техмашкомпостач», ТОВ
«Промелектро-75», ПП «Алмаз 2006» за
період з 01.10.2010 року по 31.12.2011 року. У
ході перевірки податковим органом було
виявлено порушення Позивачем: п.п. 198.3,
198.6 ст. 198, п.п. 201.4, 201.6, 201.10 ст. 201
Податкового кодексу України, в
результаті чого занижено суму податку
на додану вартість на загальну суму 339
226,00 грн. Результати перевірки
зафіксовані в акті від 02.10.2013 року
№1090/2207/36469923. На підставі викладених в
акті перевірки висновків Відповідачем
15.10.2013 року прийнято податкове
повідомлення-рішення форми «Р» №,
яким Позивачу збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість на загальну суму 399 916,00 грн., у
тому числі за основним платежем - 339 226,00
грн., штрафними (фінансовими) санкціями
- 60 690,00 грн..

Вирішуючи питання про реальність
виконання укладених між Позивачем та
ПП «Фірма «Володар», ТОВ «ТПК
«Техмашкомпостач», ТОВ
«Промелектро-75», ПП «Алмаз 2006», суд
першої інстанції встановив, що
вказаними контрагентами у період з
жовтня 2010 року по грудень 2011 року ТОВ
«Текко-УА» мало господарські
відносини.

Надаючи оцінку товарності
господарських операцій з кожним з
вказаних контрагентів, суд першої
інстанції встановив наступне.

Між Позивачем (Замовник) та ПП «Фірма
«Володар» (Постачальник) було укладено
договір поставки від 01.06.2011 року №010611/Т,
за умовами якого Постачальник
зобов'язується постачати Замовнику, а
Замовник зобов'язується приймати і
оплачувати товари, вказані в
рахунках-фактурах до цього договору, в
порядку і терміни, передбачені цим
договором та іншим законодавством
України.

Пунктом 8.1 вказаного Договору
визначено, що передача товару
здійснюється за довіреністю на
отримання матеріальних цінностей
відповідно до Інструкції «Про порядок
реєстрації виданих, повернутих і
використаних довіреностей на
одержання цінностей», затвердженої
наказом Міністерства фінансів України
від 16.05.1996 року №99.

Відповідно до п. 8.2 Договору під час
передачі товару сторони оформлюють
видаткову накладну, у якій
зазначається номенклатура, кількість
та вартість фактично переданої партії
товару

Згідно п. 8.3 Договору право власності на
товар та ризик випадкової загибелі
товару переходить від Постачальника до
Замовника в момент передачі товару.

Факт виконання зазначеного Договору,
на думку Позивача, підтверджується
наявними у матеріалах справи
наступними документами:
рахунками-фактурами (т. 1 а.с. 94-103),
видатковими накладними (т. 1 а.с. 104-113),
податковими накладними (т. 1 а.с. 127-132,
135-140, 143-148, 154-159). При цьому у ході
перевірки Відповідачем було
встановлено, що договірні зобов'язання
Позивача в частині оплати товару
виконані у повному обсязі.

Також судом першої інстанції
встановлено, що між Позивачем
(Замовник) та ПП «Фірма «Володар»
(Виконавець) було укладено договір від
01.04.2011 року №010411/М, за умовами якого
Виконавець зобов'язується здійснити
монтаж та налагодження товару, а
Замовник зобов'язується прийняти у
Виконавця результати виконаних робіт
по монтажу та налагодженню товару і
оплатити вартість виконаних робіт у
розмірі і в порядку, передбаченому у
розділі 4 цього Договору.

Згідно п. 1.2 вказаного Договору сторони
встановлюють, що факт виконання робіт
по монтажу та налагодженню товару
підтверджується шляхом підписання
сторонами акт прийому-передачі
виконаних робіт.

Виконання умов зазначеного Договору,
на думку Позивача, підтверджується
наявними у матеріалах справи копіями:
актів здачі-прийняття робіт (надання
послуг) (т. 1 а.с. 116-120), податковими
накладними (т. 1 а.с. 121-124, 133-134). При цьому
у ході перевірки Відповідачем було
встановлено, що договірні зобов'язання
Позивача в частині оплати послуг
виконані у повному обсязі.

Крім того, судом першої інстанції
встановлено, що між Позивачем та ТОВ
«ТПК «Техномашпостач» було укладено
усний договір купівлі продажу, факт
товарності якого підтверджується, на
думку ТОВ «Текко-УА», наявними у
матеріалах справи копіями:
рахунків-фактур (т. 1 а.с. 169-187, 189),
видаткових накладних (т. 1 а.с. 188, 200-227),
податкових накладних (т. 1 а.с. 228-253, т. 2
а.с. 1-34). При цьому у ході перевірки
Відповідачем було встановлено, що
договірні зобов'язання Позивача в
частині оплати товару виконані у
повному обсязі.

Крім іншого, судом першої інстанції
встановлено, що між Позивачем та ТОВ
«Промелектро-75» було укладено усний
договір купівлі продажу, факт
товарності якого підтверджується, на
думку ТОВ «Текко-УА», наявними у
матеріалах справи копіями:
рахунків-фактур (т. 2 а.с. 35-40), видаткових
накладних (т. 2 а.с. 43-49), податкових
накладних (т. 2 а.с. 50-59). При цьому у ході
перевірки Відповідачем було
встановлено, що договірні зобов'язання
Позивача в частині оплати товару
виконані у повному обсязі.

Судом першої інстанції також
встановлено, що між Позивачем та ПП
«Алмаз 2006» було укладено усний договір
купівлі продажу, факт товарності якого
підтверджується, на думку ТОВ
«Текко-УА», наявними у матеріалах
справи копіями: рахунків-фактур (т. 2 а.с.
60-61), видаткових накладних (т. 2 а.с. 64-65),
податкових накладних (т. 2 а.с. 66-67). При
цьому у ході перевірки Відповідачем
було встановлено, що договірні
зобов'язання Позивача в частині оплати
товару виконані у повному обсязі.

Поряд з цим, судом апеляційної
інстанції враховується, що, як зазначає
Апелянт, в подальшому придбані у ПП
«Фірма «Володар», ТОВ «ТПК
«Техмашкомпостач», ТОВ
«Промелектро-75», ПП «Алмаз 2006» товари
та у ПП «Фірма «Володар» послуги були
використані у власній господарській
діяльності ТОВ «Текко-УА», про що
свідчать наявні у матеріалах справи
документи (т. 3 а.с. 54-252; т. 4 а.с. 1-251; т. 5
а.с. 1-250; т. 6 а.с. 1-250; т. 7 а.с. 1-250; т. 8 а.с.
1-250; т. 9 а.с. 1-147).

На підставі викладених в акті
перевірки висновків податкового
органу щодо безтоварності укладених
між Позивачем та ПП «Фірма Володар»,
ТОВ «ТПК «Техмашпостач», ТОВ
«Промелектро-75» і ПП «Алмаз 2006»
правочинів, а також на підставі того, що
первинні документи не свідчать про
реальність виконання договірних
зобов'язань контрагентом Позивача, суд
першої інстанції прийшов до висновку
про фіктивний характер вказаних
договорів. З огляду на вищевикладене
Окружний адміністративний суд м. Києва
з огляду на положення ст. ст. 198, 201 ПК
України, ст. 1, 9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні», прийшов до
висновку, що формування підприємством
податкового кредиту з ПДВ відбувалося
за нікчемними правочинами, а тому
підстав для включення до складу
податкового кредиту податку на додану
вартість, сплаченого за договорами з ПП
«Фірма Володар», ТОВ «ТПК
«Техмашпостач», ТОВ «Промелектро-75» і
ПП «Алмаз 2006», у Позивача не було.

З такими висновками суду першої
інстанції колегія суддів не може
погодитися з огляду на наступне.

Приписами ст. 1 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» визначено, що
первинний документ - документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення.

Згідно ч. 1 ст. 9 вказаного Закону
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» первинні та
зведені облікові документи можуть бути
складені на паперових або машинних
носіях і повинні мати такі обов'язкові
реквізити: назву документа (форми); дату
і місце складання; назву підприємства,
від імені якого складено документ;
зміст та обсяг господарської операції,
одиницю виміру господарської операції;
посади осіб, відповідальних за
здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Однак, як було зазначено судом першої
інстанції, всупереч зазначеним вище
вимогам закону, Позивачем не було
надано належним чином оформлені
первинні документи, які б
підтверджували факт здійснення
господарських операцій з ПП «Фірма
Володар», яке б давало право на
формування податкового кредиту за
результати господарських відносин з
вказаним контрагентом, оскільки зі
змісту наявних у матеріалах справи
документів вбачається, що, ТОВ
«Текко-УА» не подано довіреності на
отримання товару та докази
транспортування товару.

Оцінюючи дані висновки Окружного
адміністративного суду м. Києва, суд
апеляційної інстанції вважає за
необхідне зазначити наступне.

Відповідно до п. 1 затвердженої наказом
Міністерства фінансів України від
12.06.1996 року №293/1318 Інструкції про
порядок реєстрації виданих, повернутих
і використаних довіреностей на
одержання цінностей сировина,
матеріали, паливо, запчастини,
інвентар, худоба, насіння, добрива,
інструмент, товари, основні засоби та
інші товарно-матеріальні цінності, а
також нематеріальні активи, грошові
документи і цінні папери (надалі -
цінності) відпускаються покупцям або
передаються безплатно тільки за
довіреністю одержувачів.

Згідно з п. 5 вказаної Інструкції
довіреність на одержання цінностей від
постачальника за нарядом, рахунком,
договором, замовленням, угодою або
іншим документом, що їх замінює,
видається довіреній особі під розписку
і реєструється в журналі реєстрації
довіреностей.

Приписи п. 9 Інструкції визначають, що
особа, якій видана довіреність,
зобов'язана не пізніше наступного дня
після кожного випадку доставки на
підприємство одержаних за довіреністю
цінностей, незалежно від того, одержані
цінності за довіреністю повністю або
частково, подати працівнику
підприємства, який здійснює
виписування та реєстрацію
довіреностей, документ про одержання
нею цінностей та їх здачу на склад
(комору) або матеріально
відповідальній особі.

Як вбачається з матеріалів справи,
Позивачем було надано докази
виписування довіреностей на отримання
товару від ПП «Фірма Володар», оскільки
зі змісту видаткових накладних,
виписаних контрагентом ТОВ «Текко-УА»
вбачається, що товар отримала
уповноважена за довіреністю особа.

Крім того, як було зазначено вище,
згідно п. 8.3 Договору право власності на
товар та ризик випадкової загибелі
товару переходить від Постачальника до
Замовника в момент передачі товару. При
цьому судом враховується, що Позивач
наполягав на тому, що поставка товару
здійснювалася силами контрагента,
тобто ПП «Фірма Володар», а тому,
враховуючи викладене, а також
положення пп. 1 п. 2 затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 25.02.2009 року №207 Переліку документів,
необхідних для перевезення вантажу
автомобільним транспортом у
внутрішньому сполученні, суд
апеляційної інстанції приходить до
висновку, що відсутність у даному
випадку документального підтвердження
транспортування товару не може бути
підставою для однозначного
ствердження про безтоварність
господарської операції.

Крім іншого, колегія суддів вважає за
необхідне зауважити, що при
кваліфікації правочину як нікчемного
за ст. 228 ЦК України має враховуватися
вина, яка виражається у намірі порушити
публічний порядок сторонами правочину
або однією зі сторін. При цьому доказом
вини може бути вирок суду,
постановлений у кримінальній справі. З
огляду на викладене, необґрунтованим,
на думку колегії суддів, є твердження
Окружного адміністративного суду м.
Києва про наявність постанови про
порушення кримінальної справи від
10.04.2012 року відносно ПП «Фірма Володар»
як на підставу для визнання правочинів
з вказаним контрагентом нікчемними, а
операцій - безтоварними.

При цьому суд апеляційної інстанції
погоджується з посиланням Апелянта на
те, що суд першої інстанції не надав
правової оцінки наявним у матеріалах
справи первинним документам, поданим
ТОВ «Текко-УА» на підтвердження
господарських відносин з ТОВ «ТПК
«Техномашпостач», ТОВ «Промелектро-75»
та ПП «Алмаз 2006», у той час як аналіз
останніх діє підстави для висновку про
реальність виконання договірних
зобов'язань Позивача з вказаними
контрагентами.

Таким чином, враховуючи викладене,
колегія суддів приходить до висновку,
що наявні у матеріалах справи
документи у розумінні приписів Закону
про бухгалтерський облік є первинними
документами, а тому підтверджують
реальність виконання укладених
Позивачем з ПП «Фірма Володар», ТОВ
«ТПК «Техномашпостач», ТОВ
«Промелектро-75» та ПП «Алмаз
2006»договорів.

З огляду на вищезазначене, колегія
суддів вважає передчасними висновки
суду першої інстанції про
неправомірність формування Позивачем
податкового кредиту з ПДВ у зв'язку з
наступним.

Згідно пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 Податкового
кодексу України, податковий кредит - це
сума, на яку платник податку на додану
вартість має право зменшити податкове
зобов'язання звітного періоду.

Відповідно до п.198.1, п.198.3 ст. 198 ПК
України, податковий кредит звітного
періоду складається із сум податків,
сплачених (нарахованих) платником
податку у звітному періоді у зв'язку з
придбанням товарів (робіт і послуг),
вартість яких відноситься до складу
витрат виробництва (обігу). Право на
нарахування податкового кредит
виникає незалежно від того, чи такі
товари (послуги) та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Згідно п.198.6 ст. 198 ПК України не
підлягають включенню до складу
податкового кредиту суми сплаченого
(нарахованого) податку у зв'язку з
придбанням товарів (послуг), не
підтверджені податковими накладними
чи митними деклараціями (іншими
подібними документами згідно п. 201.11
ст.201 Кодексу). У разі коли на момент
перевірки платника податку органом
державної податкової служби суми
податку, попередньо включені до складу
податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
підпунктом документами, платник
податку несе відповідальність у
вигляді фінансових санкцій,
установлених законодавством,
нарахованих на суму податкового
кредиту, не підтверджену зазначеними
цим підпунктом документами.

Відповідно до п. 198.2 ст. 198 ПК України
датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається дата
тієї події, що відбулася раніше: дата
списання коштів з банківського рахунка
платника податку на оплату
товарів/послуг; дата отримання
платником податку товарів/послуг, що
підтверджено податковою накладною.

Згідно п. 201.10 ст. 201 ПК України податкова
накладна видається платником податку,
який здійснює операції з постачання
товарів/послуг, на вимогу покупця та є
підставою для нарахування сум податку,
що відносяться до податкового кредиту.

Як вбачається з матеріалів справи, на
момент виписування податкових
накладних Позивачу ПП «Фірма
«Володар», ТОВ «ТПК «Техмашкомпостач»,
ТОВ «Промелектро-75», ПП «Алмаз 2006» були
зареєстровані у встановленому законом
порядку як суб'єкти підприємницької
діяльності, а також платниками податку
на додану вартість, а факт реальності
господарських операції, як було
встановлено раніше, підтверджується
належним чином оформленими первинними
документами, а тому правових підстав
для донарахування податкових
зобов'язань ТОВ «Текко-УА» у
Відповідача не було.

Таким чином, враховуючи викладене, суд
апеляційної інстанції приходить до
висновку про помилковість висновків
суду першої інстанції щодо
правомірності винесення податковим
органом оскаржуваного податкового
повідомлення-рішення, а тому вважає за
необхідне його скасувати.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 202 Кодексу
адміністративного судочинства України
підставою для скасування судового
рішення суду першої інстанції та
ухвалення нового рішення є порушення
норм матеріального права.

За таких обставин, колегія суддів
приходить до висновку, що судом першої
інстанції при ухваленні постанови
неповно з'ясовані обставини, що мають
значення для справи та порушено норми
матеріального права. У зв'язку з цим
колегія суддів вважає за необхідне
апеляційну скаргу задовольнити
повністю, а постанову суду - скасувати.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 198, 202, 205, 207, 212,
254 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю «Текко-УА»
- задовольнити повністю.

Постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 23 грудня 2013 року у
справі за адміністративним позовом
товариства з обмеженою
відповідальністю «Текко-УА» до
Державної податкової інспекції у
Шевченківському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення -
скасувати.

Прийняти нову постанову, якою позовні
вимоги задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати
винесене Державною податковою
інспекцією у Шевченківському районі
Головного управління Міндоходів у м.
Києві податкове повідомлення-рішення
від 15 жовтня 2013 року №.

Постанова набирає законної сили з
моменту проголошення, а якщо її було
прийнято за наслідками розгляду у
письмовому провадженні, - через п'ять
днів після направлення їх копій особам,
які беруть участь у справі. Касаційна
скарга на судові рішення подається в
порядку та строки, визначені ст.ст. 211, 212
КАС України.

Головуючий суддя
А.Г. Степанюк

Судді
В.В. Кузьменко

О.І. Шурко

Головуючий суддя

Степанюк А.Г.

Судді:

Кузьменко В. В.

Шурко О.І.