Справа № 2а-9092/12/1370
Суддя: Іщук Л.П.
Дата ухвалення: 2014-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2014 року
Справа №
876/5318/13

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі :

головуючого судді
Іщук Л.П.,

суддів
Дяковича В.П., Онишкевича Т.В.,

за участю секретаря судового засідання
Луки Х.М.,

представників сторін
ОСОБА_1, ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
Державної податкової інспекції у
Галицькому районі м. Львова Державної
податкової служби на постанову
Львівського окружного
адміністративного суду від 04 березня
2013 року у справі за адміністративним
позовом фізичної особи-підприємця
ОСОБА_3 до Державної податкової
інспекції у Галицькому районі м. Львова
Державної податкової служби про
скасування податкового повідомлення -
рішення,

встановив:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 (далі
- ФОП ОСОБА_3) звернувся до Львівського
окружного адміністративного суду з
позовом до Державної податкової
інспекції в Галицькому районі м. Львова
Державної податкової служби (далі - ДПІ
в Галицькому районі м. Львова) про
визнання недійсним та скасування
податкового повідомлення-рішення від
10.10.2012 року № , яким збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
доходи фізичних осіб.

Вважає це податкове
повідомлення-рішення таким, що
винесене неправомірно, ґрунтується на
припущеннях, є необгрунтованим.
Зроблені в акті перевірки висновки про
безтоварність операцій та відсутність
господарських відносин із ТзОВ
«Форпост-2002» та ТзОВ «Сталевий дім» є
безпідставними, оскільки у позивача
наявні всі необхідні первинні
документи, які підтверджують
здійснення операцій по договорах
поставки. Свої вимоги мотивує тим, що
правочини між ним та ТзОВ «Форпост-2002»,
ТзОВ «Сталевий дім» укладені з
дотриманням всіх вимог, передбачених
цивільним законодавством, з
додержанням обов'язкових умов
дійсності правочину, зміст цих
правочинів не суперечить актам
цивільного законодавства, тому такі
правочини створюють реальне настання
правових наслідків; судових рішень, за
якими правочини укладені між позивачем
та зазначеними контрагентами або
окремі їх умови, визнані судом
недійсними, немає, а ФОП ОСОБА_3 не може
нести відповідальності за дії своїх
контрагентів.

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 04.03.2012 року
позов задоволено, визнано протиправним
та скасовано податкове
повідомлення-рішення ДПІ в Галицькому
районі м. Львова № від 10.10.2012 року.

Відповідач оскаржив постанову суду
першої інстанції. В апеляційній скарзі
зазначає, що оскаржувана постанова
винесена з неповним з'ясуванням
обставин, що мають значення для справи
і просить постанову суду скасувати і
винести нову, якою відмовити позивачу в
задоволенні позовних вимог.

В апеляційній скарзі зазначає, що
перевіркою було встановлено ряд
порушень, які не спростовані
позивачем, а тому оскаржуване рішення є
правомірним та підставним.

В судовому засіданні представник
апелянта вимоги апеляційної скарги
підтримала. Крім того, зазначила, що
судом першої інстанції не враховано, що
не підтверджений факт передачі товарів
від продавця до покупця, відсутні
документи, що підтверджують
транспортування, зберігання товарів,
отже, угоди між позивачем та його
контрагентами є нікчемними.

Представник позивача під час
апеляційного розгляду заперечив проти
задоволення скарги.

Заслухавши доповідь судді Львівського
апеляційного адміністративного суду,
пояснення представників сторін,
дослідивши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга до задоволення не підлягає.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено матеріалами справи, що
відповідачем з 06.09.2012р. по 19.09.2012 року
була проведена документальна планова
виїзна перевірка ФОП ОСОБА_3 з питань
дотримання податкового, валютного та
іншого законодавства, результати якої
оформлені актом №1047/17-2/НОМЕР_2 від
26.09.2012 року, на підставі якого ДПІ в
Галицькому районі м. Львова винесене
податкове повідомлення-рішення №
від 10.10.2012 року, яким позивачу збільшено
суму грошового зобов'язання з податку
на доходи фізичних осіб на загальну
суму 20705,26 гривень.

У акті перевірки позивача наведені
висновки актів перевірок контрагентів
позивача - ТзОВ «Форпост-2002» та ТзОВ
«Сталевий дім» щодо відсутності у них
умов для ведення господарської
діяльності, відсутності основних
фондів, технічного персоналу,
виробничих активів, складських
приміщень, транспортних засобів,
незнаходженням підприємств за
юридичною адресою.

Суд першої інстанції, задовольняючи
адміністративний позов, виходив з того,
що податковим органом не доведено, що
господарські операції між позивачем та
постачальниками вчинені з метою,
заздалегідь суперечною інтересам
держави та суспільства, та не були
спрямовані на реальне настання
правових наслідків, а факт
господарських відносин
підтверджується наданими суду копіями
належним чином оформлених первинних
документів.

З такими висновками суду першої
інстанції погоджується і колегія
суддів апеляційної інстанції, виходячи
з наступного.

Відповідно до п.44.1 ст.44 ПК України для
цілей оподаткування платники податків
зобов'язані вести облік доходів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством.

Пунктом 138.2 ст.138 ПК України витрати, які
враховуються для визначення об'єкта
оподаткування, визнаються на підставі
первинних документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

Згідно з пп.139.1.9 п.139.1 ст.139 ПК України не
включаються до складу витрат витрати,
не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку.

За правилами п.177.1 ст.177 ПК України
доходи фізичних осіб-підприємців,
отримані протягом календарного року
від провадження господарської
діяльності, оподатковуються за
ставками, визначеними в п.167.1 ст.167 цього
Кодексу.

Об'єктом оподаткування є чистий
оподатковуваний дохід, тобто різниця
між загальним оподатковуваним доходом
(виручка у грошовій та не грошовій
формі) і документально підтвердженими
витратами, пов'язаними з господарською
діяльністю такої фізичної особи -
підприємця, п.177.2 ст.177 ПК України.

Статтею 9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» (в редакції,
чинній на момент виникнення спірних
правовідносин) встановлені вимоги до
первинних документів, які є підставою
для бухгалтерського та податкового
обліку.

Відповідно до вимог п.1.2 ст. 1, п.2.1 ст.2
Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995 р. № 88 і зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України від 05.06.1995
р. за № 168/704, первинні документи - це
письмові свідоцтва, що фіксують та
підтверджують господарські операції,
включаючи розпорядження та дозволи
адміністрації на їх проведення.
Господарські операції - це факти
підприємницької та іншої діяльності,
що впливають на стан майна, капіталу,
зобов'язань і фінансових результатів.

Аналіз вказаних норм свідчить про те,
що будь-які документи (у тому числі
договори, накладні, рахунки тощо) мають
силу первинних документів лише в разі
фактичного здійснення господарської
операції. Якщо ж фактичне здійснення
господарської операції відсутнє,
відповідні документи не можуть
вважатися первинними документами для
цілей ведення податкового обліку,
навіть за наявності всіх формальних
реквізитів таких документів, що
передбачені законодавством.

Отже, для підтвердження даних
податкового обліку можуть братися до
уваги лише ті первинні документи, які
складені в разі фактичного здійснення
господарської операції. Якщо ж
фактичного здійснення господарської
операції не було, відповідні документи
не можуть вважатися первинними
документами для цілей ведення
податкового обліку навіть за наявності
всіх формальних реквізитів таких
документів, що передбачені чинним
законодавством. Визначальною ознакою
господарської операції є те, що вона
повинна спричиняти реальні зміни
майнового стану платника податків.

При цьому дослідженню підлягають усі
первинні документи, які належить
складати залежно від певного виду
господарської операції: договори, акти
виконаних робіт, документи про
перевезення, зберігання товарів тощо.

Тому Львівський апеляційний
адміністративний суд, дослідивши
документи, надані позивачем
податковому органу для перевірки і
суду (податкові та видаткові накладні,
рахунки-фактури, подорожній лист,
платіжні доручення ), приходить до
висновку, що ними підтверджується
фактичне здійснення господарської
операції між позивачем та його
контрагентами, вони фіксують та
підтверджують реальні господарські
операції.

Посилання податкового органу на
безтоварність господарських операцій
між позивачем та його контрагентами у
зв'язку відсутністю документів, що
підтверджують транспортування,
зберігання товарів, спростовуються
зібраними у матеріалах справи
доказами, видатковими та податковими
накладними.

Також судом першої інстанції було
вірно встановлено, що закуплена за
угодами продукція була в подальшому
реалізована, а саме із закуплених
частин виготовляли світильники, які
потім були реалізовані ПП
«Європейський дім», ТзОВ «ВЕЕМ-
Оздоббуд», ТзОВ «Віваче Лайв», ПП
ОСОБА_4, ТзОВ «ЕССЕТ», тобто використані
позивачем у своїй господарській
діяльності.

Доводи апелянта щодо неможливості
проведення операцій із ТзОВ
«Форпост-2002» та ТзОВ «Сталевий дім»,
зроблені на підставі актів перевірок
їх діяльності іншими податковим
органами, в яких зазначено про
відсутність відповідних трудових
ресурсів, складів для проведення
господарської діяльності, правомірно
не взяті до уваги судом першої
інстанції, оскільки на час здійснення
господарських операцій з позивачем ці
підприємства були належним чином
зареєстрованими юридичними особами, а
позивач довів, що дії щодо виконання
укладених договорів вчинені ним.

Враховуючи викладене, колегія суддів
приходить до висновку, що судом першої
інстанції обґрунтовано задоволено
позовні вимоги, правильно і повно
встановлені обставини справи та
ухвалено судове рішення з додержанням
норм матеріального і процесуального
права, доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду, а тому
підстав для скасування оскарженої
постанови немає.

Керуючись ч.3 ст.160, ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205,
206, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд

ухвалив :

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Галицькому
районі м. Львова Державної податкової
служби залишити без задоволення, а
постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 04 березня
2013 року у справі № 2а-9092/12/1370 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення і може бути
оскаржена до Вищого адміністративного
суду України протягом двадцяти днів з
дня виготовлення ухвали в повному
обсязі.

Головуючий
Л.П. Іщук

Судді
В.П. Дякович

Т.В. Онишкевич

Постанова складена в повному обсязі
03.03.2014 року.