Справа № 2а-5270/11
Суддя: Заверуха О.Б.
Дата ухвалення: 2014-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2014 р.
Справа № 45164/12/9104

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді
Заверухи О.Б.,

суддів
Гінди О.М., Ніколіна В.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу управління Пенсійного фонду
України в Камінь-Каширському районі
Волинської області на постанову
Камінь-Каширського районного суду
Волинської області від 02 червня 2011 року
у справі за позовом ОСОБА_1 в інтересах
неповнолітьного ОСОБА_2 до управління
Пенсійного фонду України в
Камінь-Каширському районі Волинської
області про визнання дій протиправними
і зобов'язання провести перерахунок
пенсії,

ВСТАНОВИВ :

11.05.2011 року ОСОБА_1 в інтересах
неповнолітнього ОСОБА_2 звернулась до
суду (11.02.2011 року згідно відбитку
поштового штемпеля на конверті) з
адміністративним позовом до
Управління Пенсійного фонду України у
Камінь-Каширському районі Волинської
області про зобов'язання перерахувати
та виплатити щомісячну компенсацію по
втраті годувальника, відповідно до ст.52
Закону України «Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

Постановою Камінь-Каширського
районного суду Волинської області від
02 червня 2011 року вищевказаний позов
задоволено. Зобов'язано Управління
Пенсійного фонду України у
Камінь-Каширському районі Волинської
області провести на користь ОСОБА_1 в
інтересах неповнолітьного ОСОБА_2
нарахування та виплату щомісячну
компенсацію за втрату годувальника в
розмірі 50% мінімальної пенсії за віком
за період з 11.08.2010 року по 11.02.2011 року.

Не погодившись із постановою її
оскаржило Управління Пенсійного фонду
України у Камінь-Каширському районі
Волинської області, вважає, що судом
при винесенні рішення допущено
неправильне застосування норм
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи. Просить скасувати рішення суду
першої інстанції та винести нове
рішення, яким відмовити в задоволенні
позову повністю.

Оскільки апеляційну скаргу подано на
постанову суду першої інстанції, яка
прийнята в порядку скороченого
провадження за результатами розгляду
справи, передбаченої п. 2 ч. 1 ст. 1832 КАС
України, суд відповідно до ч. 1 п. 2 ст. 197
КАС України розглядає справу в порядку
письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
дослідивши матеріали справи та
обговоривши доводи апеляційної скарги,
суд вважає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає з наступних
підстав.

Задовольняючи позовні вимоги суд
першої інстанції виходив з того, що
позивач є дружиною потерпілого першої
категорії смерть, якого пов'язана з
Чорнобильською катастрофою, що
підтверджується посвідченням НОМЕР_1
від 29.04.2010 року та матеріалами справи.

Відповідно до частини першої статті 46
Конституції України громадяни мають
право на соціальний захист, що включає
право на забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них
обставин, а також у старості та в інших
випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації
конституційного права громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, на охорону їхнього життя і
здоров'я, створення єдиного порядку
визначення категорій зон радіоактивно
забруднених територій, умов проживання
і трудової діяльності на них,
соціального захисту потерпілого
населення визначені та закріплені в
Законі України "Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Статтею 49 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» передбачено, що пенсії
особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4,
встановлюються у вигляді: а) державної
пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю, яка призначається
після виникнення права на державну
пенсію.

Відповідно до ст. 52 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» особам,
віднесеним до членів сім`ї померлого
годувальника, призначається щомісячна
компенсація вразі втрати годувальника
на кожного непрацездатного члена сім`ї,
який був на утриманні в розмірі 50%
мінімальної пенсії за віком незалежно
від пенсії, передбаченої
законодавством України.

Отже, суд першої інстанції дійшов
правильного висновку, що щомісячна
компенсація позивачу за втрату
годувальника, відповідно до ст. 52, ч. 3
ст. 67 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», повинна становити 50%
мінімальної пенсії за віком,
встановленої ч. 1 ст. 28 Закону України
«Про загальнообов'язкове пенсійне
страхування».

Відповідач, виплачував позивачці
щомісячну компенсацію за втрату
годувальника, відповідно до постанов
Кабінету Міністрів України від 28
травня 2008 року № 530 та № 654 від 16 липня
2008 року, які істотно звужують обсяг
встановлених законом прав.

Відповідно до частини другої статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Згідно з положеннями частини четвертої
статті 9 Кодексу адміністративного
судочинства України у разі
невідповідності нормативно-правового
акта Конституції України, закону
України, міжнародному договору, згода
на обов'язковість якого надана
Верховною Радою України, або іншому
правовому акту суд застосовує правовий
акт, який має вищу юридичну силу.

Отже, за конституційними нормами,
виходячи з пріоритетності законів над
підзаконними актами, суд першої
інстанції зробив вірний висновок, що
при визначенні розміру пенсій
позивачеві застосуванню підлягають
положення ст.52 Закону України "Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи", а не
вказані постанови Кабінету Міністрів
України, які істотно звужують обсяг
встановлених законом прав.

Відповідно до ч.1 ст.28 Закону України «
Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» мінімальний
розмір пенсії за віком за наявності у
чоловіків 25, а у жінок - 20 років
страхового стажу встановлюється у
розмірі прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність,
визначеного законом. За кожний повний
рік страхового стажу понад 25 років
чоловікам і 20 років жінкам пенсія за
віком збільшується на 1 відсоток
розміру пенсії, обчисленої відповідно
до статті 27 цього Закону, але не більше
ніж на 1 відсоток мінімального розміру
пенсії за віком, зазначеного в абзаці
першому цієї частини. У частині другій
цієї статті вказано, що за наявності
страхового стажу меншої тривалості,
ніж передбачено частиною першою цієї
статті, пенсія за віком встановлюється
в розмірі, пропорційному наявному
страховому стажу, виходячи з
мінімального розміру пенсії за віком.

Положення ч.3 ст.28 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", на думку колегії суддів
не є перешкодою для застосування даної
величини (мінімального розміру пенсії
за віком) до обрахування інших пенсій
чи доплат пов'язаних з мінімальною
пенсією за віком, оскільки чинним
законодавством не встановлено іншого
крім передбаченого ч.1 цієї статті
мінімального розміру пенсії за віком.

Отже, суд вважає, що дії відповідача
щодо відмови у проведенні перерахунку
щомісячної компенсації за втрату
годувальника, відповідно до ст. 52, ч.3
ст.67 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» є неправомірними.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують правильності висновків
суду першої інстанції.

За таких обставин, колегія суддів
приходить до переконання про
підставність позовних вимог ОСОБА_1 в
інтересах неповнолітьного ОСОБА_2 щодо
нарахування та виплати щомісячної
компенсації у разі втрати годувальника
відповідно до ст.52 Закону України "Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" за період з
11.08.2010 року по 11.02.2011 року.

Оскільки функції з призначення,
нарахування та виплати пенсії позивача
здійснює Пенсійний фонд України в
особі Управління Пенсійного фонду
України в Камінь-Каширському районі
Волинської області, відповідний
обов'язок слід покласти на відповідача
у справі.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного, судова колегія
вважає, що доводи апеляційної скарги в
цілому суттєвими не являються і не
дають підстав для висновку про
неправильне застосування судом першої
інстанції норм матеріального чи
процесуального права, які призвели до
неправильного вирішення справи, а
також відсутня невідповідність
висновків суду обставинам справи.

Керуючись ст. 94, ч. 3 ст. 160, ст.ст. 195, 196, п.2
ч.1 ст. 198, п.1 ч.1 ст. 201, ч.2 ст. 205, ст.ст. 207, 254
КАС України, колегія суддів
Львівського апеляційного
адміністративного суду, -

УХВАЛИВ :

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Камінь-Каширському районі Волинської
області залишити без задоволення.

Постанову Камінь-Каширського
районного суду Волинської області від
02 червня 2011 року у справі № 2а-5270/11 - без
змін.

Ухвала апеляційного адміністративного
суду є остаточною і оскарженню не
підлягає.

Головуючий суддя О.Б.
Заверуха

Судді О.М. Гінда

В.В. Ніколін