Справа № 820/12380/13-а
Суддя: Бегунц А.О.
Дата ухвалення: 2014-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2014 р.Справа № 820/12380/13-аКолегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Бегунца А.О.

Суддів: Бенедик А.П. , Калиновського В.А.

розглянувши в порядку письмового
провадження у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Державної податкової
інспекції у Київському районі м.
Харкова Головного управління
Міндоходів у Харківській області на
постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 23.01.2014р.
по справі № 820/12380/13-а

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Техно-спецальянс"

до Державної податкової інспекції
у Київському районі м. Харкова
Головного управління Міндоходів у
Харківській області

про скасування податкових
повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИЛА:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Техно-спецальянс"
(позивач) звернувся до суду з
адміністративним позовом до Державної
податкової інспекції у Київському
районі м. Харкова Головного управління
Міндоходів у Харківській області
(відповідач), в якому, з урахуванням
уточнених позовних вимог, просив суд
скасувати повідомлення-рішення
відповідача від 06.12.2013 року за №
та № .

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 23.01.2014 року
адміністративний позов задоволено в
повному обсязі. Скасовано податкові
повідомлення-рішення Державної
податкової інспекції у Київському
районі м. Харкова Головного управління
Міндоходів у Харківській області від
06.12.2013 року № та № , винесені
відносно Товариства з обмеженою
відповідальністю "Техно-спецальянс".

Не погодившись з постановою суду
першої інстанції відповідач подав
апеляційну скаргу, в якій просить
оскаржувану постанову скасувати та
прийняти нове рішення про відмову у
задоволенні позовних вимог в повному
обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги відповідач посилається на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, а саме: п.п. 139.1.1 п.
139.1 ст. 139, п. 198.1, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198
Податкового кодексу України, ст. 159
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Представники сторін у судове засідання
апеляційної інстанції не з'явилися, про
дату, час та місце апеляційного
розгляду справи повідомлені належним
чином.

На підставі п.2 ч. 1 ст. 197 Кодексу
адміністративного судочинства України
колегія суддів вважає за можливе
розглянути справу в порядку письмового
провадження за наявними в справі
матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши
суддю-доповідача, перевіривши рішення
суду першої інстанції та доводи
апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено у суді апеляційної
інстанції, що Товариство з обмеженою
відповідальністю "Техно-Спецальянс"
(далі за текстом - ТОВ
"Техно-Спецальянс") знаходиться на
обліку, як платник податків, зборів
(обов'язкових платежів) у Державній
податковій інспекції у Київському
районі м.Харкова ГУ Міндоходів у
Харківській області, що не
заперечується сторонами у справі.

На підставі направлення на перевірку
від 06.11.2013 р. № 650 та згідно наказу ДПІ у
Київському районі м. Харкова ГУ
Міндоходів у Харківській області від
04.11.2013р. №693 у зв`язку з отриманням
постанови слідчого управління
фінансових розслідувань головного
управління Міндоходів у Харківській
області про проведення документальної
позапланової виїзної перевірки, в.о.
начальника ДПІ у Київському районі м.
Харкова ГУ Міндоходів у Харківській
області Єфремовим А.О. доручено
організувати проведення
документальної позапланової виїзної
перевірки ТОВ "Техно-Спецальянс" в.о.
начальника управління податкового
аудиту ГУ Міндоходів у Харківській обл.
Хмарі О.А.

За наслідками зазначеної перевірки
складено акт №1022/20-31-22-03/38381909 від
18.11.2013р. (т. 1 а.с.9- 41).

Згідно висновків акту перевірки
підприємством позивача порушено
пп.139.1.1 п. 139.1 ст. 139, ст. 185, п. 198.1, п. 198.3, п.
198.6 ст. 198 Податкового кодексу України
від 02.12.2010р. №2755-VI, зі змінами та
доповненнями, внаслідок чого
встановлено заниження податку на
прибуток за 4 квартал 2012 року у сумі
12157грн., завищено податкові
зобов`язання з ПДВ при реалізації
товарів за лютий 2013 року на суму 474 910,1
грн., безпідставно віднесено до складу
податкового кредиту податок на додану
вартість у листопаді 2012 року та у
лютому 2013 року в сумі 34196 грн.

На підставі вищезазначеного акту,
відповідачем були прийняті податкові
повідомлення-рішення: від 06.12.2013 року №
, яким ТОВ "Техно-Спецальянс"
збільшено суму грошового зобов'язання
по податку на прибуток на 15 196,00 грн., з
яких за основним платежем - 12157,00 грн., 3039
грн. - за штрафними санкціями та від
06.12.2013 року № , яким ТОВ
"Техно-Спецальянс" збільшено суму
грошового зобов'язання по податку на
додану вартість на 42 745,34 грн. з яких за
основним платежем - 34196,34 грн., 8549 грн. -
за штрафними санкціями (т. 1 а.с. 107-108).

Фактичною підставою для збільшення
позивачу суми грошового зобов'язання з
податку на прибуток та податку на
додану вартість слугувало те, що
позивачем було порушено пп.139.1.1 п.139.1 ст.
139, ст. 185, п. 198.1, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198
Податкового кодексу України.

Не погодившись із зазначеними
податковими повідомленнями-рішеннями,
позивач звернувся до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з
безпідставності та необґрунтованості
нарахування грошових зобов'язань
позивачу, оскільки він не несе
відповідальності за постачальників, в
тому числі по ланцюгу постачання,
діяльність яких на думку податкового
органу містить ознаки нереальності її
здійснення, а також з наявності
належного документального
підтвердження виконання таких
господарських операцій.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду з наступних підстав.

Відповідно до п. 198.3 ст. 198 Податкового
кодексу України податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до ст. 39 цього Кодексу, та
складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою п. 193.1
ст. 193 цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг
з метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

За змістом п. 201.10 ст. 201 Податкового
кодексу України підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту є
податкова накладна, яка видається
платником податку, що здійснює
операції з постачання товарів/послуг.

Таким чином, норми податкового
законодавства пов'язують виникнення
права платника податку на податковий
кредит з наявністю податкової
накладної. Разом з цим суд відмічає, що
наявність у покупця належно оформлених
документів, які відповідно до
законодавства необхідні для
віднесення певних сум до податкового
кредиту, зокрема виданих
постачальниками податкових накладних,
не є безумовною підставою для
обрахування податкового кредиту по
ПДВ, якщо податковий орган доведе, що
відомості, які містяться в таких
документах, не відповідають дійсності,
як у випадку нездійснення самих
операцій.

З матеріалів справи вбачається, що
позивач мав господарські відносини з
ТОВ "Строй-Клімат" (податковий номер
33412371), а саме: між підприємствами було
укладено договір № б/н від 15.10.2012 р.,
згідно якого сторони надають друг
другу фінансову, матеріальну,
господарську допомогу у здійсненні
Уставної діяльності згідно з
законодавством України. (т. 1 а.с.78).

За цим договором ТОВ "Строй-Клімат"
надав ТОВ "Техно-Спецальянс"
інформаційно-консультаційні послуги,
на підтвердження чого під час
податкової перевірки, а також у
судовому засіданні позивачем були
надані наступні первинні
бухгалтерські документи: договір №б/н
від 15.10.2013р.; акти здачі-прийняття робіт:
№б/н від 27.11.2012; №б/н від 30.11.2012; №б/н від
28.02.2013; №б/н від 28.02.2013; №б/н від 28.02.2013;
податкові накладні: №212 від 27.11.2012; №517
від 30.11.2012; № 229 від 28.02.2013; №230 від 28.02.2013;
№231 від 28.02.2013р.; звіти до кожного акту
здачі-прийняття робіт; банківські
виписки; картки рахунків 92 та 94, що
підтверджують використання позивачем
придбаних послуг для власної
господарської діяльності без мети їх
подальшої реалізації.

Колегією суддів встановлено, що на час
складання податкових накладних ТОВ
"Строй-Клімат" та ТОВ "Техно-Спецальянс"
відповідно до Податкового Кодексу
України мали статус платника податку
на додану вартість, і як наслідок мали
право на складання податкових
накладних (ст.ст.180-188 Податкового
Кодексу України). ТОВ "Строй-Климат"
зареєстровано платником податку на
додану вартість відповідно до
свідоцтва № 36 від 12.04.2005 р., ТОВ
"Техно-Спецальянс" зареєстровано
платником податку на додану вартість
відповідно до свідоцтва № 200076753 від
15.10.2012 р. (т. 1 а.с. 77).

Також колегія суддів зазначає, що
наявні в матеріалах справи первинні
документи містять всі обов'язкові
реквізити передбачені положеннями ст.
201 Податкового кодексу України, ч. 2 ст. 9
Закону України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність», п. 2.4
Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку (затверджено
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995р. №88, зареєстровано в
Міністерстві юстиції України 05.06.1995
року за №168/704).

Наявність первинних документів та
відповідність їх вимогам чинного
законодавства під час проведення
перевірки та судового розгляду справи
податковим органом не заперечувалась.

Виходячи з вищенаведеного колегія
суддів доходить висновку, що фактичні
обставини справи об'єктивно
засвідчують реальність здійснення
господарських операцій позивача з ТОВ
"Строй-Климат" та правомірність
формування податкового кредиту,
відповідно до первинних
бухгалтерських документів складених
під час здійснення таких господарських
операцій.

Також, як вбачається з акту перевірки
від 18.11.2013р., ДПІ у Київському районі м.
Харкова зазначено, що перевіркою
встановлено завищення позивачем
показників у рядку 05.1 Декларації на
прибуток підприємства "Собівартість
придбаних (виготовлених) та
реалізованих товарів (робіт, послуг)" у
сумі 57890,02 грн. у тому числі за 4 квартал
2012р. у сумі 57890,02 грн.

Відповідачем робиться висновок, що на
підставі наданих на перевірку
документів встановлено, що
підприємство до складу собівартості
придбаних (виготовлених) та
реалізованих товарів (робіт, послуг) у 4
кварталі 2012 р. віднесені витрати у суму
57890,02 грн., отримані ТОВ
"Техно-Спецальянс" від ТОВ
"Строй-Клімат", а саме: акт б/н від
27.11.2012р. на суму 59000 грн., в т.ч. ПДВ - 9833,33
грн.; акт б/н від 30.11.2012р. на суму 10468,02
грн., в т.ч. ПДВ - 1744 грн.

Вказані висновки ДПІ є такими, що не
відповідають фактичним обставинам
справи, суперечать даним
бухгалтерської документації ТОВ
"Техно-Спецальянс" наданих до
матеріалів справи, виходячи з
наступного.

Придбані позивачем за договором №б/н
від 15.10.2012р. у ТОВ "Техно-Спецальянс"
інформаційно-консультаційні послуги
були використані для власного
використання без мети подальшої
реалізації. У бухгалтерському обліку
вказана операція відображена
наступним чином: К-т 92 Д-т 631 на суму 49166,67
грн., без ПДВ (Акт від 27.11.2012р.), К-т 93 Д-т 631
на суму 8723,35 грн., без ПДВ (Акт від
30.11.2012р.)

На підтвердження вищевказаного,
позивачем було надано до суду картки
рахунків 92 «Адміністративні витрати»
та 94 «Інші витрати операційної
діяльності». Проведення вказаних
операцій по рахунках бухгалтерського
обліку 92 та 94 свідчить про те, що
придбані послуги ТОВ "Техно-Спецальянс"
віднесено на адміністративні витрати і
ніяким чином не могли бути відображені,
як стверджував відповідач, у рядку 05.1
Декларації на прибуток підприємства
"Собівартість придбаних (виготовлених)
та реалізованих товарів (робіт, послуг)"
у сумі 57890,02 грн.

Колегія суддів також зазначає, що
положеннями Порядку оформлення
результатів документальних перевірок
з питань дотримання податкового,
валютного та іншого законодавства
(далі за текстом - Порядок),
затвердженого наказом ДПА України від
22.12.2010р. № 984 (зареєстрований у
Міністерстві юстиції України 12.01.2011р.
за № 34/18772) передбачено, що факти
виявлених порушень податкового,
валютного та іншого законодавства,
контроль за дотриманням якого
покладено на органи державної
податкової служби, викладаються в акті
документальної перевірки чітко,
об'єктивно та в повній мірі, із
посиланням на первинні або інші
документи, які зафіксовані в
бухгалтерському та податковому обліку,
що підтверджують наявність зазначених
фактів. За приписами Порядку
результати документальних перевірок у
разі встановлення порушень
оформлюються у формі акта, який є
носієм доказової інформації та має
містити систематизований виклад
виявлених під час перевірки фактів
порушень норм податкового
законодавства. Порядком визначено, що
за кожним відображеним в акті фактом
порушення необхідно чітко викласти
зміст порушення з посиланням на
конкретні пункти і статті законодавчих
актів, що порушені платником податків,
та зазначити первинні документи, на
підставі яких вчинено записи у
податковому та бухгалтерському обліку,
та інші документи, пов'язані з
обчисленням і сплатою податків і
зборів, та докази, які підтверджують
наявність факту порушення. Вказане
дозволяє стверджувати, що будь-який
висновок акта перевірки органу
державної податкової служби щодо
оцінки повноти та своєчасності
виконання платником податків
зобов'язань перед бюджетом має
ґрунтуватись на відповідних доказах,
отриманих у ході перевірки.

Натомість, акт перевірки
№1022/20-31-22-03/38381909 від 18.11.2013р., складений
відповідачем, вказаним вимогам Порядку
не відповідає. Відповідачем не
наведено жодних належних та допустимих
доказів в обґрунтування правомірності
визначення спірним податковим
повідомленням-рішенням суми грошових
зобов'язань "Техно-спецальянс" з
податку на додану вартість та податку
на прибуток.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Колегія суддів вважає, що відповідачем
не доведено факт порушення
"Техно-спецальянс" вимог чинного на
момент виникнення спірних
правовідносин податкового
законодавства та правомірність
прийнятих податкових
повідомлень-рішень від 06.12.2013 року за
№ та № .

Таким чином, переглянувши постанову
суду першої інстанції, доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
підтверджує, що при її прийнятті суд
першої інстанції дійшов вичерпних
юридичних висновків щодо встановлених
обставин справи і правильно застосував
до спірних правовідносин сторін норми
матеріального права.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 197, п.1 ч.1 ст. 198,
ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

У Х В
А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Київському
районі м. Харкова Головного управління
Міндоходів у Харківській області
залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 23.01.2014р. по
справі№ 820/12380/13-а залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили.

Головуючий суддя Бегунц А.О.Судді
Бенедик А.П. Калиновський В.А.