Справа № К/9991/41361/11-С
Суддя: Штульман І.В.
Дата ухвалення: 2014-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"20" лютого 2014 р. м. Київ
К/9991/41361/11

Вищий адміністративний суд України в
складі колегії суддів:

головуючого:
Штульман І.В. (доповідач),
суддів: Заїки М.М., Стародуба О.П., -

розглянувши в касаційній інстанції в
порядку письмового провадження справу
за позовом ОСОБА_4 до Управління
Пенсійного фонду (далі - УПФ)
України в Славутському районі та місті
Славута Хмельницької області про
визнання дій незаконними, зобов'язання
виплатити підвищення до пенсії як
дитині війни, за касаційною скаргою
ОСОБА_4 на постанову Славутського
міськрайонного суду Хмельницької
області від 27 листопада 2009 року та
постанову Львівського апеляційного
адміністративного суду від 19 квітня 2011
року, -

в с т а н о в и в :

У листопаді 2009 року ОСОБА_4 звернувся в
суд із позовом до УПФ України в
Славутському районі та місті Славута
Хмельницької області про нарахування
недоплаченої щомісячної державної
соціальної допомоги. Свої вимоги
мотивував тим, що він відноситься до
категорії «діти війни» і відповідно до
ст.6 Закону України «Про соціальний
захист дітей війни» має право на
щомісячну державну соціальну допомогу
в розмірі 30% мінімальної пенсії за
віком. Оскільки належна допомога йому
не виплачувалась, просив визнати дії
УПФ України в Славутському районі та
місті Славута Хмельницької області
незаконними, стягнути з відповідача на
його користь 1158,60 грн. недоплаченої
надбавки до пенсії за 2008 рік і
зобов'язати УПФ України в Славутському
районі та місті Славута Хмельницької
області здійснювати подальшу виплату
допомоги у розмірі, передбаченому
вказаним Законом.

Постановою Славутського
міськрайонного суду Хмельницької
області від 27.11.2009р. позов задоволено
частково. Визнано бездіяльність УПФ
України в Славутському районі та місті
Славута Хмельницької області
неправомірною і зобов'язано
відповідача провести нарахування та
виплату ОСОБА_4 підвищення до пенсії в
розмірі 30% мінімальної пенсії за віком
відповідно до ст.6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни» за
період з 22.05.2008р. по 31.12.2008р., з
урахуванням проведених виплат за
вказаний період. В решті позовних вимог
відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 19.04.2011р.
постанову Славутського міськрайонного
суду Хмельницької області від 27.11.2009р.
скасовано, прийнято нову постанову,
якою позов задоволено частково.
Визнано неправомірними дії УПФ України
в Славутському районі та місті Славута
Хмельницької області щодо
ненарахування і невиплати ОСОБА_4
підвищення до пенсії за період з
03.11.2008р. по 31.12.2008р. Зобов'язано
відповідача нарахувати і виплатити на
користь позивача підвищення до пенсії
в розмірі 30% мінімальної пенсії за
віком відповідно до ст.6 Закону України
«Про соціальний захист дітей війни» за
період з 03.11.2008р. по 31.12.2008р., з
урахуванням ст.28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» та виплачених сум. В
задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4,
посилаючись на порушення судами норм
матеріального і процесуального права,
просить скасувати постанову
Славутського міськрайонного суду
Хмельницької області від 27.11.2009р. та
постанову Львівського апеляційного
адміністративного суду від 19.04.2011р. і
направити справу на новий розгляд.

Касаційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.220 Кодексу
адміністративного судочинства (далі -
КАС) України суд касаційної інстанції
перевіряє правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, правової оцінки обставин у
справі і не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу. Суд касаційної
інстанції переглядає судові рішення
судів першої та апеляційної інстанцій
у межах касаційної скарги, але при
цьому може встановлювати порушення
норм матеріального чи процесуального
права, на які не було посилання в
касаційній скарзі.

Відповідно до ст.6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни» від
18.11.2004р. №2195-IV дітям війни пенсії або
щомісячне довічне грошове утримання чи
державна соціальна допомога, що
виплачується замість пенсії,
підвищуються на 30% мінімальної пенсії
за віком.

Судами встановлено, що позивач ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, є дитиною війни в
розумінні ст.1 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни» і має
право на державну соціальну підтримку,
зокрема, відповідно до ст.6 цього Закону
- на підвищення до пенсії в розмірі 30%
мінімальної пенсії за віком.

Згідно пп.2 п.41 розділу ІІ Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2008 рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» від
28.12.2007р. №107-VI текст ст.6 Закону України
«Про соціальний захист дітей війни»
викладено в наступній редакції: «Дітям
війни (крім тих, на яких поширюється дія
Закону України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту») до пенсії або щомісячного
довічного грошового утримання чи
державної соціальної допомоги, що
виплачується замість пенсії,
виплачується підвищення у розмірі
надбавки, встановленої для учасників
війни. Ветеранам війни, які мають право
на отримання підвищення до пенсії або
щомісячного довічного грошового
утримання чи державної соціальної
допомоги, що виплачується замість
пенсії, відповідно до цього Закону та
Закону України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту» дане підвищення провадиться
за їх вибором згідно з одним із
законів».

Рішенням Конституційного Суду України
від 22.05.2008р. №10-рп/2008 визнано такими, що
не відповідають Конституції України (є
неконституційними), зокрема, положення
пп.2 п.41 розділу II Закону України «Про
Державний бюджет України на 2008 рік та
про внесення змін до деяких
законодавчих актів України».

Зазначене рішення Конституційного
Суду України є обов'язковим до
виконання на території України,
остаточним і не може бути оскаржене,
крім того, воно має преюдиціальне
значення для судів загальної
юрисдикції при розгляді ними позовів у
зв'язку з правовідносинами, які виникли
внаслідок дії положень статей
зазначеного закону, що визнані
неконституційними.

Відповідно до ч.2 ст.152 Конституції
України, закони, інші правові акти або
їх окремі положення, що визнані
неконституційними, втрачають чинність
з дня ухвалення Конституційним Судом
України рішення про їх
неконституційність.

Таким чином, з ухваленням
Конституційним Судом України рішення
щодо неконституційності пп.2 п.41
розділу ІІ Закону України «Про
Державний бюджет України на 2008 рік та
про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» указані
правові норми втратили чинність і
застосуванню не підлягали, а тому
відповідач з 22.05.2008р. повинен був
нараховувати та виплачувати
позивачеві підвищення до пенсії,
передбачене ст.6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни», у
розмірі 30% мінімальної пенсії за віком.

Задовольняючи частково позовні вимоги
ОСОБА_4 і зобов'язуючи відповідача
провести нарахування та виплату
позивачеві підвищення до пенсії в
розмірі 30% мінімальної пенсії за віком
відповідно до ст.6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни» за
період з 22.05.2008р. по 31.12.2008р., суд першої
інстанції не надав уваги тому, що
ОСОБА_4 звернувся в суд з позовом
03.11.2009р. та просив стягнути з
відповідача недоплачену надбавку до
пенсії за 2008 рік і зобов'язати УПФ
України в Славутському районі та місті
Славута Хмельницької області
здійснювати йому подальшу виплату
допомоги у розмірі 30% мінімальної
пенсії за віком, тобто суд першої
інстанції, обмежуючи строк виплати
позивачеві підвищення до пенсії датою
31.12.2008р., не врахував та не розглянув
вимоги позивача про продовження
зазначених виплат надалі при
нарахуванні пенсії.

На зазначені порушення суд апеляційної
інстанції уваги не звернув та не
виправив їх.

Згідно ч.2 ст.5 КАС України провадження в
адміністративних справах здійснюється
відповідно до закону, чинного на час
вчинення окремої процесуальної дії,
розгляду і вирішення справи.

За приписами ч.2 ст.99 КАС України (у
редакції, чинній на час звернення до
суду із вказаним позовом та розгляду
справи в суді першої інстанції) для
звернення до адміністративного суду за
захистом прав, свобод та інтересів
особи встановлюється річний строк,
який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.100 КАС України (у
редакції, чинній на час звернення до
суду із вказаним позовом та розгляду
справи в суді першої інстанції)
пропущення строку звернення до
адміністративного суду є підставою для
відмови у задоволенні
адміністративного позову за умови,
якщо на цьому наполягає одна із сторін.

Згідно ч.1 ст.100 КАС України (у редакції,
чинній на час розгляду справи в
апеляційному суді) адміністративний
позов, поданий після закінчення
строків, установлених законом,
залишається без розгляду, якщо суд за
заявою особи, яка його подала, не знайде
підстав для поновлення строку, про що
постановляється ухвала.

ОСОБА_4 звернувся до суду з цим позовом
03.11.2009р., заяву про поновлення
пропущеного строку для звернення до
адміністративного суду не подавав.

Суд першої інстанції задовольняючи
позовні вимоги з 22.05.2008р., на зазначені
обставини і вимоги закону уваги не
звернув, не з'ясував питання дотримання
позивачем строку звернення до
адміністративного суду та ставлення
відповідача до цього для можливого
застосування положень ст.ст.99, 100 КАС
України.

Скасовуючи постанову Славутського
міськрайонного суду Хмельницької
області від 27.11.2009р. апеляційний суд
виходив з того, що оскільки позивачем
пропущено строк для звернення до суду
без поважних причин, а відповідач
наполягає на відмові у позові на цій
підставі, то позовні вимоги за період з
22.05.2008р. по 02.11.2008р. задоволенню не
підлягають. Однак матеріалами справи
не підтверджується наполягання
відповідача на відмові у задоволенні
позовних вимог у зв'язку з пропуском
позивачем строку звернення до суду.

Крім того, поза увагою судів попередніх
інстанцій залишились вимоги позивача
про стягнення судових витрат,
пов'язаних з розглядом даної справи.

Згідно ч.2 ст.227 КАС України підставою
для скасування судових рішень
судів першої та (або) апеляційної
інстанцій і направлення справи на
новий судовий розгляд є порушення норм
процесуального права, які унеможливили
встановлення фактичних обставин, що
мають значення для правильного
вирішення справи.

Приймаючи до уваги те, що судами першої
та апеляційної інстанцій порушено
норми права, які істотно вплинули на
повноту з'ясування фактичних обставин
справи, рішення підлягають скасуванню
з направленням справи на новий розгляд
до суду першої інстанції, оскільки суд
касаційної інстанції позбавлений
можливості встановлювати та визначати
доведеними обставини, які не були
встановлені судовими рішеннями судів
першої та апеляційної інстанцій.

Керуючись ст.ст.220, 222, 223, 227, 230, 231 КАС
України, суд, -

у х в а л и в :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 -
задовольнити.

Постанову Славутського міськрайонного
суду Хмельницької області від 27
листопада 2009 року та постанову
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 19 квітня 2011
року - скасувати.

Справу за позовом ОСОБА_4 до Управління
Пенсійного фонду України в
Славутському районі та місті Славута
Хмельницької області про визнання дій
незаконними, зобов'язання виплатити
підвищення до пенсії як дитині війни -
направити на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
Штульман І.В.

Судді:
Заїка М.М.

Стародуб О.П.