Справа № 2а-4936/11
Суддя: Глущенко Я.Б.
Дата ухвалення: 2014-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: № 2а-4936/11
Головуючий у 1-й інстанції: Міланіч А.М.
Суддя-доповідач: Глущенко
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 березня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого -
судді Глущенко Я.Б.,

суддів
Пилипенко О.Є., Романчук О.М.,

розглянувши в порядку письмового
провадження справу за
адміністративним позовом ОСОБА_2 до
Управління Пенсійного фонду України у
Бородянському районі Київської
області про визнання дій
неправомірними зобов'язання провести
перерахунок та виплату щомісячної
компенсації, доплати до пенсії,
основної й додаткової пенсії, за
апеляційною скаргою Управління
Пенсійного фонду України у
Бородянському районі Київської
області на постанову Бородянського
районного суду Київської області від 01
листопада 2011 року, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся у суд із позовом про
визнання неправомірними дій
відповідача та зобов'язання здійснити
нарахування та виплату доплати до
пенсії за проживання на забрудненій
внаслідок Чорнобильської катастрофи
території, основної пенсії по
інвалідності, додаткової пенсії за
шкоду, заподіяну здоров'ю та щомісячної
компенсації при втраті годувальника у
розмірах, передбачених ст. ст. 39, 50, 52, 54
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» з 01.07.2010 року.

Постановою Бородянського районного
суду Київської області від 01 листопада
2011 року зазначений адміністративний
позов задоволено частково: визнано дії
відповідача неправомірними та
зобов'язано провести перерахунок та
виплату позивачу щомісячної
компенсації у розмірі 50% мінімальної
пенсії за віком, основної пенсії по
інвалідності у розмірі 8 мінімальних
пенсій за віком, додаткової пенсії за
шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 75%
мінімальної пенсії за віком та доплати
до пенсії за проживання на території
зони посиленого радіоекологічного
контролю в розмірі однієї мінімальної
заробітної плати відповідно до ст. ст.
39, 50, 52, 54 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» за період з 25.09.2010 року по
22.07.2011 року, з урахуванням виплачених
сум. У решті позов залишено без
задоволення.

Не погоджуючись з судовим рішенням,
відповідач подав апеляційну скаргу, в
якій просить скасувати постанову суду
першої інстанції та прийняти нове
рішення про відмову у задоволенні
позову у повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши матеріали справи та доводи
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає залишенню
без задоволення, а постанова суду - без
змін з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
позивачу основна та додаткова пенсія, а
також компенсація при втраті
годувальника мають розраховуватися
відповідно до мінімальної пенсії за
віком, а доплата до пенсії за
проживання на забрудненій внаслідок
Чорнобильської катастрофи території -
виходячи із розміру мінімальної
заробітної плати.

З таким висновком суду не можна не
погодитися.

Колегією суддів установлено, що
позивач є особою, яка постраждала
внаслідок Чорнобильської катастрофи 1
категорії, інвалідом ІІ групи,
чоловіком померлої громадянки з числа
ліквідаторів наслідків Чорнобильської
катастрофи 1 категорії, смерть якої
пов'язана з цією катастрофою, постійно
проживає на території зони посиленого
радіоекологічного контролю, не працює.

Відповідно до частин першої та другої
ст. 39 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», непрацюючому пенсіонеру,
який проживає в зоні посиленого
радіоекологічного контролю
провадиться доплата до пенсії в
розмірі однієї мінімальної заробітної
плати.

Згідно зі ст. 50 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» особам,
віднесеним до категорії 1, інвалідам ІІ
групи призначається щомісячна
додаткова пенсія за шкоду, заподіяну
здоров'ю у розмірі 75 % мінімальної
пенсії за віком.

Відповідно до ст. 54 цього Закону в усіх
випадках розміри пенсій для інвалідів
ІІ групи, щодо яких встановлено зв'язок
з Чорнобильською катастрофою, не
можуть бути нижчими восьми мінімальних
пенсій за віком.

Відповідно до ст. 52 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» щомісячна
компенсація в разі втрати годувальника
призначається на кожного
непрацездатного члена сім'ї, який був
на його утриманні, в розмірі 50
процентів мінімальної пенсії за віком
незалежно від пенсії, передбаченої
законодавством України.

Разом з тим, при визначенні розміру
щомісячної компенсації в разі втрати
годувальника та доплати до пенсії,
відповідач керувався положеннями
постанови КМ України від 26.07.1996 року №
836 «Про компенсаційні виплати особам,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», а при
визначенні розміру основної й
додаткової пенсії - постановою
Кабінету Міністрів України від 28.05.2008
року № 530 «Деякі питання соціального
захисту окремих категорій громадян».

З огляду на загальні засади пріоритету
законів над підзаконними актами, суд
першої інстанції, приймаючи рішення
про задоволення позовних вимог,
правомірно виходив із положень Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
а не з приписів вищенаведених постанов
уряду.

Судовою колегією враховується, що
відповідно до ст. 17 Закону України «Про
державні соціальні стандарти та
державні соціальні гарантії» основні
державні соціальні гарантії
встановлюються законами з метою
забезпечення конституційного права
громадян на достатній життєвий рівень.
До числа основних державних соціальних
гарантій включається мінімальний
розмір пенсії за віком.

При цьому, статтею 19 вказаного Закону
передбачено, що виключно законами
України визначається мінімальний
розмір пенсії за віком.

Оскільки будь-яким іншим законом, крім
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», мінімальний розмір
пенсії не встановлений, судова колегія
дійшла висновку про відсутність
правових підстав для застосування
будь-якої іншої величини, ніж
встановлена названим Законом, для
розрахунку позивачу щомісячної
компенсації в разі втрати
годувальника, основної та додаткової
пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю.

Розмір мінімальної заробітної плати
щорічно визначається у законі України
про державний бюджет на відповідний
рік.

Таким чином, колегія суддів
погоджується із висновком суду першої
інстанції, що право позивача на
одержання вищенаведених соціальний
виплат було порушено суб'єктом владних
повноважень та підлягає відновленню
шляхом зобов'язання останнього
здійснити відповідний перерахунок та
виплату доплати до пенсії, щомісячної
компенсації в разі втрати
годувальника, основної та додаткової
пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують вищевикладене, а тому
скарга задоволенню не підлягає.

Згідно зі ст.ст. 198 ч. 1 п. 1, 200 КАС України,
суд апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову суду - без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.160, 183-2, 195, 197, 198, 200, 205, 206,
254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України у
Бородянському районі Київської
області - залишити без задоволення.

Постанову Бородянського районного
суду Київської області від 01 листопада
2011 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Я.Б. Глущенко
суддя О.Є. Пилипенко
суддя О.М. Романчук

.

Головуючий суддя
Глущенко Я.Б.

Судді:
Пилипенко О.Є.

Романчук О.М