Справа № 826/1352/14
Суддя: Гарник К.Ю.
Дата ухвалення: 2014-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

03 березня 2014 року 13:42 №
826/1352/14

Окружний адміністративний суд
міста Києва у складі головуючого судді
Гарника К. Ю., суддів Кобилянського К.М.,
Шрамко Ю.Т., при секретарі судового
засідання Непомнящій А.О. розглянувши у
відкритому судовому засіданні
адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Др.Редді'с
Лабороторіз" до Міністерства
економічного розвитку і торгівлі
України провизнання протиправним та
скасування пункту наказу

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Др.Редді’с
Лабороторіз" (далі по тексту - позивач)
звернулось до Окружного
адміністративного суду міста Києва з
адміністративним позовом до
Міністерства економічного розвитку і
торгівлі України (далі по тексту -
відповідач) в якому, з урахуванням
уточнень позовних вимог, просить суд:
визнати протиправним та скасувати
пункт 1 додатку до наказу Міністерства
економічного розвитку і торгівлі від 14
січня 2014 року № 32 про накладання
спеціальної санкції «індивідуальний
режим ліцензування» на ТОВ «Др.Редді’с
Лабороторіз».

У судову засіданні 03 березня 2014
року представники позивача підтримали
позовні вимоги в повному обсязі та
просили суд задовольнити їх. Мотивуючи
підстави звернення до суду, зазначили,
що спірний наказ прийнятий із
порушенням Закону України «Про
зовнішньоекономічну діяльність» та
наказу Міністерства економіки України
від 17 квітня 2000 року № 52 «Про
затвердження Положення про порядок
застосування до суб'єктів
зовнішньоекономічної діяльності
України та іноземних суб'єктів
господарської діяльності спеціальних
санкцій, передбачених статтею 37 Закону
України "Про зовнішньоекономічну
діяльність», що виявилось у
безпідставному застосуванні до
позивача спеціальної санкції.

Представник відповідача
адміністративний позов не визнав, з
посиланням на необґрунтованість
позовних вимог просив суд відмовити у
їх задоволенні. На думку відповідача,
наявність законних підстав для
прийняття наказу Міністерства
економічного розвитку і торгівлі
України від 14 січня 2014 року № 32
підтверджується матеріалами справи,
зокрема, саме на підставі подання СБУ
від 19 вересня 2013 року № 14/3/1-18050 та від 28
листопада 2013 року № 14/3/1-23147 щодо
застосування до ТОВ «Др.Редді’с
Лабороторіз» спеціальної санкції -
індивідуального режиму ліцензування
прийнято спірний наказ.

Слід зазначити, що у судовому засіданні
24 лютого 2014 року в задоволенні
клопотання відповідача від 18 лютого 2014
року про залучення до участі у справі, в
якості третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору,
Службу безпеки України відмовлено,
оскільки позивачем оскаржена
правомірність наказу відповідача, а не
подання СБУ (аналогічна позиція
викладена в ухвалі Вищого
адміністративного суду України від 05
лютого 2008 року у справі N к-27892/06).

За таких обставин, заслухавши
пояснення представників сторін, після
розгляду адміністративного позову та
доданих до нього матеріалів,
всебічного і повного встановлення всіх
фактичних обставин, на яких
ґрунтується позов, об'єктивної оцінки
доказів, що мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, колегія суддів зазначає
наступне.

Спірні правовідносини щодо правового
регулювання всіх видів
зовнішньоекономічної діяльності в
Україні, включаючи зовнішню торгівлю,
економічне, науково-технічне
співробітництво, спеціалізацію та
кооперацію в галузі виробництва, науки
і техніки, економічні зв'язки в галузі
будівництва, транспорту,
експедиторських, страхових,
розрахункових, кредитних та інших
банківських операцій, надання
різноманітних послуг визначаються
Конституцією України, Митним кодексом
України, Законом України «Про
зовнішньоекономічну діяльність»,
наказом Міністерства економіки
України від 17 квітня 2000 року № 52 «Про
затвердження Положення про порядок
застосування до суб'єктів
зовнішньоекономічної діяльності
України та іноземних суб'єктів
господарської діяльності спеціальних
санкцій, передбачених статтею 37 Закону
України "Про зовнішньоекономічну
діяльність», тощо.

Відповідно до частини 2 статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Так, відповідно до частини 3 статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України У справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони: 1) на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; 2) з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано; 3)
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії); 4)
безсторонньо (неупереджено); 5)
добросовісно; 6) розсудливо; 7) з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); 9) з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; 10) своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Зазначені критерії є вимогами для
суб'єкта владних повноважень, який
приймає відповідне рішення, вчиняє дії
чи допускається бездіяльності.

З матеріалів справи вбачається, що
наказом Міністерства економічного
розвитку і торгівлі України від 14 січня
2014 року № 32 «Про застосування
спеціальної санкції - індивідуального
режиму ліцензування
зовнішньоекономічної діяльності - до
суб'єктів зовнішньоекономічної
діяльності України» відповідно до
статті 37 Закону України «Про
зовнішньоекономічну діяльність», на
підставі подань Служби Безпеки України
від 19 вересня 2013 року № 14/3/1-18050,
від 23 вересня 2013 року № 07/93877-13, від
28 листопада 2013 року № 14/3/1-23146 та
від 06 грудня 2013 року № 07/121215-13 за
порушення статті 483 Митного кодексу
України до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Др.Редді’с
Лабороторіз" застосовано спеціальну
санкцію - індивідуальний режим
ліцензування.

Таким чином, підставами для прийняття
спірного рішення стали вищезазначені
подання Служби Безпеки України, за
змістом яких вбачається, що головним
управлінням БКОЗ СБ України в рамках
протидії контрабандному ввезенню та
обігу на території країни
фальсифікованих лікарських засобів
викрито факт порушення норм чинного
законодавства при проведенні
зовнішньоекономічної діяльності з
боку посадових осіб ТОВ «Др.Редді’с
Лабороторіз» та встановлено, що 01
серпня 2013 року до складу Київської
митниці прибув вантаж лікарських
препаратів: «Найз» (таблетки по 100 мг, по
10 таблеток у блістері, по 2 блістери в
картонній коробці) серія В60 уп.;
«Ципролет» (таблетки, вкриті плівковою
оболонкою по 500 мг, по 10 таблеток у
блістері, по 1 блістеру в пачці), серія
В60 уп.; «Стамло» (таблетки по 10 мг.,
по 10 таблеток у стрипі, по 3 стрипи у
пачці) серія В0 уп.; «Омез» ДСР»
(капсули з модифікованим вивільненням,
тверді, по 10 капсул у блістері, по 3
блістері в картонній коробці), серія
В0 уп.

За результатом огляду, вищезазначених
лікарських засобів встановлено
суттєві розбіжності в адресах
виробничих ділянок, які позначені на
етикетках, викликані тим, що названі
лікарські препарати вироблені на
різних заводах, які не вказані в
матеріалах реєстраційних досьє та не
мають сертифіката GМР, тобто вироблені
з порушенням технологічних вимог та
мають недоведену якість, що може
призвести до нанесення шкоди здоров'ю
населення України.

Наведена інформація, на думку
перевіряючих, свідчить про порушення
ТОВ "Др.Редді’с Лабороторіз"
вимог митного законодавства, що
регламентують порядок здійснення
зовнішньоекономічних операцій, у
зв'язку з чим Головним слідчим
управлінням СБУ 13 серпня 2013 року
розпочато кримінальне провадження №
0000201 за частиною 1 статті 305
Кримінального кодексу України.

Таким чином, порушення ТОВ «Др.Реддіс
Лабораторіз» статті 483 Митного кодексу
України та ст.17 Закону України «Про
зовнішньоекономічну діяльність» були
встановлені Службою безпеки України у
ході здійснення заходів, спрямованих
на захист інтересів держави у
зовнішньоекономічній сфері.

Стаття 483 Митного кодексу України
встановлює вид відповідальності за
переміщення або дії, спрямовані на
переміщення товарів через митний
кордон України з приховуванням від
митного контролю, тобто з
використанням спеціально виготовлених
сховищ (тайників) та інших засобів або
способів, що утруднюють виявлення
таких товарів, або шляхом надання одним
товарам вигляду інших, або з поданням
органу доходів і зборів як підстави для
переміщення товарів підроблених
документів чи документів, одержаних
незаконним шляхом, або таких, що
містять неправдиві відомості щодо
найменування товарів, їх ваги (з
урахуванням допустимих втрат за
належних умов зберігання і
транспортування) або кількості, країни
походження, відправника та/або
одержувача, кількості вантажних місць,
їх маркування та номерів, неправдиві
відомості, необхідні для визначення
коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його
митної вартості.

В свою чергу, стаття 17 Закону України
«Про зовнішньоекономічну діяльність»
встановлює заборону окремих видів
експорту та імпорту.

А стаття 37 Закону України «Про
зовнішньоекономічну діяльність»
визначає, що за порушення цього або
пов'язаних з ним законів України до
суб'єктів зовнішньоекономічної
діяльності або іноземних суб'єктів
господарської діяльності можуть бути
застосовані такі спеціальні санкції:
накладення штрафів у випадках
несвоєчасного виконання або
невиконання суб'єктами
зовнішньоекономічної діяльності та
іноземними суб'єктами господарської
діяльності своїх обов'язків згідно з
цим або пов'язаних з ним законів
України. Розмір таких штрафів
визначається відповідними положеннями
законів України та/або рішеннями
судових органів України; застосування
до суб'єктів зовнішньоекономічної
діяльності та іноземних суб'єктів
господарської діяльності
індивідуального режиму ліцензування у
випадках порушення такими суб'єктами
цього Закону та/або пов'язаних з ним
законів України, що встановлюють певні
заборони, обмеження або порядок
здійснення зовнішньоекономічних
операцій; тимчасове зупинення
зовнішньоекономічної діяльності у
випадках порушення цього Закону або
пов'язаних з ним законів України,
проведення дій, які можуть зашкодити
інтересам національної економічної
безпеки.

Відповідно до пункту 1.2. Положення
про порядок застосування до суб'єктів
зовнішньоекономічної діяльності
України та іноземних суб'єктів
господарської діяльності спеціальних
санкцій, передбачених статтею 37 Закону
України "Про зовнішньоекономічну
діяльність", затвердженого наказом
Міністерства економіки України від 17
квітня 2000 р. N 52 санкції застосовуються
Міністерством економічного розвитку і
торгівлі України до суб'єктів
зовнішньоекономічної діяльності, що
порушили Закон України "Про
зовнішньоекономічну діяльність" та
пов'язані з ним закони України, зокрема
в разі порушення суб'єктами
зовнішньоекономічної діяльності
валютного, митного, податкового, іншого
законодавства, що встановлює певні
заборони, обмеження або порядок
здійснення зовнішньоекономічних
операцій, та в разі проведення ними дій,
які можуть зашкодити інтересам
національної економічної безпеки.

Аналіз пункту 4.3 цього Положення
дає підстави стверджувати, що
відповідальність за достовірність
інформації, зазначеної в поданнях, щодо
застосування (скасування, зміни виду,
призупинення дії) санкцій, на підставі
яких видаються відповідні накази
Міністерства економічного розвитку і
торгівлі України, несе ініціатор
подання у порядку, передбаченому
чинним законодавством України і
відповідає лише за достовірність
інформації, вказаної в поданні, а не за
обґрунтованість застосування санкцій.

Відповідно пункту 4.1. Положення №
52 опрацювання подань щодо застосування
(скасування, зміни виду, тимчасового
зупинення дії) санкцій до суб'єктів
зовнішньоекономічної діяльності від
органів державної податкової та
контрольно-ревізійної служб, митних,
правоохоронних органів, органів
Антимонопольного комітету України,
спеціально уповноваженого органу
виконавчої влади у сфері регулювання
ринків фінансових послуг,
Національного банку України покладено
на відділ контролю у сфері
зовнішньоекономічної діяльності
департаменту зовнішньоекономічної
діяльності та відділ правового
забезпечення зовнішньоекономічної
діяльності Міністерства економічного
розвитку і торгівлі України.

Таким чином, в контексті наведених вище
норм, для правильного вирішення
адміністративної справи, суду
необхідно встановити чи
підтверджується матеріалами справи
доводи відповідача про порушення
позивачем статті 483 Митного кодексу
України та статті 17 Закону України «Про
зовнішньоекономічну діяльність», та
відповідно підтверджуються
повноваження відповідача щодо
застосування до суб'єктів
зовнішньоекономічної діяльності
спеціальних санкцій у вигляді
індивідуального режиму ліцензування.

Відповідно до статті 486 Митного кодексу
України завданнями провадження у
справах про порушення митних правил є
своєчасне, всебічне, повне та
об'єктивне з'ясування обставин кожної
справи, вирішення її з дотриманням
вимог закону, забезпечення виконання
винесеної постанови, а також виявлення
причин та умов, що сприяють вчиненню
порушень митних правил, та запобігання
таким правопорушенням.

При цьому, провадження у справі про
порушення митних правил вважається
розпочатим з моменту складення
протоколу про порушення митних правил
(стаття 488 Митного кодексу України)

Колегія суддів звертає увагу, що за
загальним правилом зміст
правопорушення у будь-якій галузі
права викладається у протоколі про
правопорушення, що дає право суб'єкту
господарської діяльності
оскаржити/спростувати факт вчинення
правопорушення до винесення
контролюючим суб'єктом рішення про
накладання санкції.

В даному випадку позивач був
позбавлений можливості спростування
факту вчинення правопорушення,
оскільки матеріали справи не містять
копії протоколу про порушення
позивачем статті 483 Митного кодексу
України. При цьому, на вимогу суду,
відповідачем зазначений документ
також не надано.

Слід зазначити, що матеріали справи не
містять доказів вчинення позивачем
дій, визначених статтею 483 Митного
кодексу України, як порушення митних
правил, про що додатково свідчить
відсутність протоколу про порушення
митних правил, складеного на позивача.

Так, представниками позивача
спростовано доводи, викладені у
поданнях СБУ від 19 вересня 2013
року № 14/3/1-18050, від 23 вересня 2013 року №
07/93877-13, від 28 листопада 2013
року № 14/3/1-23146 та від 06 грудня 2013 року №
07/121215-13 щодо невідповідності адрес на
упокавоках препаратів, розбіжностей в
номерах ліцензій, відсутності
сертифікату GMP, інформації про побічні
реакції від препаратів.

Відповідно до статті 12 Закону України
«Про лікарські засоби» маркування, що
наноситься на етикетку, зовнішню та
внутрішню упаковку лікарського засобу,
повинно містити такі відомості: назву
лікарського засобу; назву та адресу
його виробника; реєстраційний номер;
номер серії; способи застосування; дозу
діючої речовини в кожній одиниці та їх
кількість в упаковці; термін
придатності; умови зберігання;
запобіжні заходи.

На зовнішній упаковці лікарських
засобів також шрифтом Брайля
зазначаються назва лікарського засобу,
доза діючої речовини та лікарська
форма. Центральний орган виконавчої
влади, що забезпечує формування
державної політики у сфері охорони
здоров'я, визначає лікарські засоби,
упаковка яких не маркується шрифтом
Брайля або шрифтом Брайля зазначається
тільки назва лікарського засобу.

Під час державної реєстрації
(перереєстрації) можуть
затверджуватись додаткові вимоги до
маркування та упаковки у зв'язку з
особливостями застосування
лікарського засобу.

Лікарські засоби, призначені для
клінічних досліджень, повинні мати
позначення "Для клінічних досліджень".

До кожного лікарського засобу, що
реалізується, додається інструкція про
застосування лікарського засобу, яка
повинна містити: назву лікарського
засобу; загальну характеристику
(хімічну назву, основні фізико-хімічні
властивості, склад); відомості про
фармакологічні властивості; показання
для застосування; протипоказання;
взаємодію з іншими лікарськими
засобами; способи застосування та дози;
побічну дію; запобіжні заходи; форми
випуску; умови та строки зберігання;
умови відпуску.

Мова маркування лікарських засобів,
інструкцій про їх застосування
визначається відповідно до статті 26
Закону України "Про засади державної
мовної політики".

Зокрема зазначено, що у відповідності
до статті 12 Закону України «Про
лікарські засоби» на упаковках
лікарських засобів «Найз», «Ципролет»,
«Стамло», «Омез «ДСР» (копії яких
містяться в матеріалах справи) вказано
адресу виробника: «Д-р Редді’с
Лабораторіє Лтд» Сурвей (Дільниці) № 42,
45, 46, с.Бачупалі, Кутбулапур Мандші,
округ Ранга Редді, Андра Прадеш, Індія.
Згідно копії реєстраційних посвідчень
та Інструкцій на відповідні лікарські
засоби (копії додані до матеріалів
справи) адреса виробника нанесена на
упаковку повністю відповідає адресі
зазначеній у Реєстраційних
посвідченнях та Інструкції.

Крім цього, позивачем зазначено, що
лікарські засоби імпортуються з Індії,
а тому упаковка препаратів повністю
складена у відповідності до
законодавства Індії та не суперечить
приписам статті 12 Закону України «Про
лікарські засоби» щодо маркування, що
наноситься на етикетку, зовнішню та
внутрішню упаковку лікарського засобу.

Представниками позивача повідомлено
та підтверджується матеріалами справи,
що виробнича дільниця, на якій
виготовляються такі лікарські засоби
як «Найз», «Ципролет», «Стамло», «Омез
«ДСР» та інші - «Д-р Редді’с
Лабораторіє Лтд» Сурвей (Дільниці) № 42,
45, 46, с.Бачупалі, Кутбулапур Мандал,
округ Ранга Редді, Андра Прадеш, Індія,
була визнана такою, що відповідає
вимогам належної виробничої практики
та має висновок щодо підтвердження
відповідності виробництва вимогам НВП
(GMP).

Колегія суддів погоджується із
доводами позивача, що посилання
відповідача на побочні реакції від
препаратів не є обґрунтованими,
оскільки висновків та/або рекомендацій
Державного експертного центру
Міністерства охорони здоров'я України
(розділ 10 Порядку здійснення нагляду за
побічними реакціями лікарських
засобів, дозволених до медичного
застосування, затвердженого наказом
МОЗ України від 27 грудня 2006 року № 898)
або Міністерства охорони здоров'я
України відповідачем не надано.

Аналіз матеріалів справи свідчить, що
жодних процесуальних документів, які
підтверджували б факт вчинення ТОВ
"Др.Редді’с Лабороторіз"
правопорушення, передбаченого статтею
483 Митного кодексу України та статтею 17
Закону України «Про
зовнішньоекономічну діяльність», що
послужило би підставою для
застосування санкції, на момент
видання спірного наказу Міністерством
економіки України та подання СБУ про
застосування спеціальної санкції від
складено не було.

Позивач, оскаржуючи рішення про
застосування такого виду
відповідальності фактично заперечує
наявність самого факту порушення.

Таким чином, оскаржуваний наказ
відповідача в частині застосування до
позивача спеціальної санкції -
індивідуальний режим ліцензування
згідно статті 37 Закону України "Про
зовнішньоекономічну діяльність"
винесено без врахування всіх обставин
та дослідження правомірності
висновків СБУ щодо порушення ТОВ
"Др.Редді’с Лабороторіз" статті 483
Митного кодексу України.

За змістом пунктів 4.5.-4.7. Положення № 52
вбачається, що про наявність
спеціального відділу, який здійснює
контроль у сфері зовнішньоекономічної
діяльності, яким для додаткового
вивчення діяльності суб'єктів
зовнішньоекономічної діяльності
можуть залучатися фахівці та
використовуватися матеріали інших
структурних підрозділів Міністерства,
Ради міністрів Автономної Республіки
Крим, обласних, Київської та
Севастопольської міських державних
адміністрацій (за згодою). Крім цього,
застосуванню санкцій до суб'єктів
зовнішньоекономічної діяльності може
передувати офіційне попередження з
боку Міністерства економічного
розвитку і торгівлі України про
можливість застосування до них
санкцій.

Таким чином, колегія суддів вважає, що,
враховуючи встановлену в межах даного
провадженні відсутність жодних
процесуальних документів, які
підтверджували б факт вчинення ТОВ
"Др.Редді’с Лабороторіз"
правопорушення, відповідачем, в
порядку пунктів 4.5.-4.7. Положення № 52,
для додаткового вивчення діяльності
суб'єктів зовнішньоекономічної
діяльності повинні були залучатися
фахівці та використовуватися
матеріали інших структурних
підрозділів для вивчення діяльності
позивача та встановлення складу
правопорушення.

Слід звернути увагу, що судом
встановлено, та не заперечується
сторонами, що подання СБУ про
застосування в тому числі до позивача
спеціальної санкції містили всі
необхідні реквізити, зазначені в
Положенні, проте, суд не погоджується з
відповідністю подання СБУ України щодо
наявності в діях позивач порушень
законодавства в сфері
зовнішньоекономічної діяльності.

Посилання відповідача на порушення
Головним слідчим управлінням СБ
України 13 серпня 2013 року
кримінального провадження № 0000201
за ч. 1 ст.305 КК України (контрабанда
фальсифікованих лікарських засобів) не
приймаються судом як належний доказ
правомірності спірного наказу,
оскільки вироку суду, який набрав
законної сили, матеріали справи не
містять.

Крім того, при прийнятті спірного
наказу відповідач мав враховувати
відсутність іншого способу захисту
прав та інтересів позивача, крім його
оскарження.

З урахуванням викладеного,
колегія суддів вважає, що наказ
Міністерства економічного розвитку і
торгівлі України від 14 січня 2014 року №
32 «Про застосування спеціальної
санкції - індивідуального режиму
ліцензування зовнішньоекономічної
діяльності - до суб'єктів
зовнішньоекономічної діяльності
України» відповідно до статті 37 Закону
України «Про зовнішньоекономічну
діяльність» прийнятий без урахування
всіх обставин, які мали значення для
вирішення питання про наявність
підстав для застосування спеціальних
санкцій.

Підсумовуючи викладене, враховуючи
відсутність жодних процесуальних
документів, які підтверджували б факт
вчинення ТОВ "Др.Редді’с Лабороторіз"
правопорушення, положення статті 62
Конституції України, колегія суддів
дійшла висновку про обґрунтованість
позовних вимог.

Згідно з частиною першою статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно із частиною першою статті 69
Кодексу адміністративного судочинства
України доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів.

Відповідно до статті 70 Кодексу
адміністративного судочинства України
належними є докази, які містять
інформацію щодо предмету доказування.
Суд не бере до розгляду докази, які не
стосуються предмету доказування.
Обставини, які за законом повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися ніякими іншими
засобами доказування, крім випадків,
коли щодо таких обставин не виникає
спору.

Відповідно до частини другої статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Оцінивши докази, які є у справі, за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні, та
враховуючи всі наведені обставини,
Окружний адміністративний суд міста
Києва, з урахуванням вимог
встановлених частиною другою статті 19
Конституції України та частиною
третьою статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, виходячи з аналізу положень
чинного законодавства та доказів,
наявних у матеріалах справи, вважає
адміністративний позов Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Др.Редді’с Лабороторіз" таким, що
підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене, керуючись
статями 69, 70, 71, 158 - 163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

ВСТАНОВИВ:

1.Адміністративний позов Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Др.Редді’с Лабороторіз" задовольнити
повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати
пункт 1 додатку до наказу Міністерства
економічного розвитку і торгівлі
України від 14 січня 2014 року № 32 «Про
застосування спеціальної санкції -
індивідуального режиму ліцензування
зовнішньоекономічної діяльності - до
суб'єктів зовнішньоекономічної
діяльності України» в частині
накладення спеціальної санкції
"індивідуальний режим ліцензування" на
Товариство з обмеженою
відповідальністю "Др.Редді'с
Лабороторіз".

Постанова набирає законної сили в
строки та порядку, встановленому
статтею 254 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Постанова може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції за правилами,
встановленими статтями 185-187 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя
К.Ю. Гарник

Судді:
К.М. Кобилянський

Ю.Т. Шрамко