Справа № 826/1408/14
Суддя: Гарник К.Ю.
Дата ухвалення: 2014-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
28 лютого 2014 року № 826/1408/14
Суддя Окружного адміністративного
суду міста Києва Гарник К.Ю.,
розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу
за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "ПАНТЕРА ЛТД" до
Державної податкової інспекції у
Печерському районі Головного
управління Міністерства доходів і
зборів України у місті Києві про
скасування податкових
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Пантера ЛТД» (далі
по тексту - позивач) звернулось до
Окружного адміністративного суду
міста Києва з адміністративним позовом
до Державної податкової інспекції у
Печерському районі Головного
управління Міністерства доходів і
зборів України у місті Києві (далі по
тексту - відповідач) в якому просить
суд: скасувати податкові
повідомлення-рішення ДПІ в Печерському
Позивач не погоджується з висновками
Акта перевірки та прийнятими на його
підставі податковими
повідомленнями-рішеннями, вважаючи, що
вони прийняті всупереч нормам ПК
України, Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність», порушення, зазначені в Акті
перевірки, не мали місця, а реальність
господарських операцій між позивачем
та його контрагентами підтверджується
належним чином оформленими
Представник відповідача позовні
вимоги не визнав з посиланням на їх
безпідставність, просив суд відмовити
у їх задоволенні. Так, відповідач при
обґрунтуванні позиції стосовно
реальності здійснення господарських
операцій позивача з контрагентами
посилається на виявлення численних
порушень позивачем податкового
законодавства. Доводи відповідача
викладені в письмових запереченнях,
наявних в матеріалах справи.
Відповідач вважає обставини, викладені
в акті перевірки, рішеннях та
запереченнях, належними, достатніми та
допустимими доказами правомірності
винесення податкових повідомлень -
Керуючись приписами частини 4 статті 122
та частини 6 статті 128 Кодексу
адміністративного судочинства
України, надавши можливість присутнім
учасникам судового розгляду у повній
мірі реалізувати свої процесуальні
права, та враховуючи відсутність
потреби заслухати свідка чи експерта,
суд завершив розгляд справи в порядку
письмового провадження.
Після розгляду адміністративного
позову та доданих до нього матеріалів,
всебічного і повного встановлення всіх
фактичних обставин, на яких
ґрунтується позов, об'єктивної оцінки
доказів, що мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд зазначає наступне.
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Пантера ЛТД»
зареєстроване Печерською районною у м.
Києві державною адміністрацією та
перебуває на податковому обліку в ДПІ в
Печерському районі ГУ Міндоходів у м.
В період з 29.11.2013 по 09.12.2013 року
посадовими особами відповідача
проведено позапланову виїзну
перевірку позивача з питань дотримання
вимог податкового законодавства за
період з 01.01.2011 року по 31.10.2013 року,
валютного та іншого законодавства за
період з 01.01.2011 року по 31.10.2013 року, за
результатами якої складено акт
перевірки від 16.12.2013 року №
796/26-55-22-07/35059351.
Як висновок проведеної перевірки
встановлено наступні порушення:
-п.п. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14, п. 135.1 ст. 135, п.п. 138.10.3
ст. 138 Податкового кодексу України, що
призвело до заниження податку на
прибуток на загальну суму 148184 грн., у
-п.187.1 ст. 187, п. 188.1 ст. 188, п. 198.3, 198.5 ст. 198
Податкового кодексу України, що
призвело до заниження ПДВ на загальну
суму 126137 грн., у тому числі за квітень
2012 року - 102762 грн., травень 2012 року -
7812 грн., червень 2012 року - 817 грн., липень
грн.; завищення залишку від'ємного
значення, який після бюджетного
відшкодування включається до складу
податкового кредиту наступного
тому числі за жовтень 2013 року -
- п. 177.8 ст. 177, п.п. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164, п.п.
168.1.1 п. 168.1 ст. 168, «а» п. 171.2 ст. 171
Податкового кодексу України, п. 1.2, 3.3
наказу ДПА України від 24.12.2010 року
№ 1020 «Про затвердження форми
податкового розрахунку сум доходу,
нарахованого (сплаченого) на користь
платників податку, і сум утриманого з
них податку (форма № 1ДФ) та Порядку
заповнення та подання податковими
агентами Податкового розрахунку сум
доходу, нарахованого (сплаченого) на
користь платників податку, і сум
утриманого з них податку», ст. 51, п.п.176.2
«б» п. 176.2 ст. 176 Податкового кодексу
України, в результаті чого допущено
порушення вимог податкового
законодавства під час перевірки питань
щодо правильності утримання та
своєчасності перерахування податку на
доходи фізичних осіб до бюджету в
періоді, що перевірявся, на загальну
За наслідками розгляду заперечень
позивача на акт перевірки прийняте
рішення від 08.01.2014 року № 19/10/26-55-22-07-10
про результати розгляду заперечення на
акт документальної позапланової
виїзної перевірки від 16.12.2013 року №
796/26-55-22-07/35059351,яким встановлено
порушення позивачем вимог п.п. 14.1.36 п. 14.1
ст. 14, п. 135.1, 135.4 ст. 135, п.п. 138.10.3 ст. 138
Податкового кодексу України, що
призвело до заниження податку на
прибуток на загальну суму 131830 грн., у
тому числі за 2 квартал 2011 року - на 34417
грн., 3 квартал 2011 року - на 31675 грн., 4
квартал 2011 рок у - на 35785 грн., 1 квартал
2012 року - на 29953 грн.;

-п.187.1 ст. 187, п. 188.1 ст. 188, п. 198.3, 198.5 ст. 198
Податкового кодексу України, що
призвело до заниження ПДВ на загальну
суму 126137 грн., у тому числі за квітень 2012
року - 102762 грн., травень 2012 року - 7812 грн.,
червень 2012 року - 817 грн., липень 2012 року -
4157 грн., січень 2013 року - 10589 грн.;
завищення залишку від'ємного значення,
який після бюджетного відшкодування
включається до складу податкового
кредиту наступного податкового
періоду на суму 26686 грн., у тому числі за
жовтень 2013 року - 26686 грн.

На підставі Акту перевірки та за
результатами розглянутих заперечень
позивача податковим органом прийняті
наступні податкові
повідомлення-рішення:

- податкове повідомлення-рішення ДПІ в
Печерському районі м. Києва від 11.01.2014
року № , яким позивачу в порушення
вимог пп. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14, п. 135.1 ст. 135,
138.10.3 ст. 138 Податкового кодексу України
збільшено суму грошового зобов'язання
з податку на прибуток на загальну суму
139318,00 грн., у тому числі за основним
платежем - 131830 грн. та за штрафними
санкціями - 7488 грн.;

- податкове повідомлення-рішення від
11.01.2014 року № , яким позивачу в
порушення п. 187.1 ст. 187, п. 188.1 ст. 188, п. 198.3,
п. 198.5 ст. 198 Податкового кодексу України
збільшено суму грошового зобов'язання
з податку на додану вартість на
загальну суму 157671 грн., у тому числі за
основним платежем - 126137 грн. та за
штрафними санкціями - 31534 грн.;

- податкове повідомлення-рішення від
11.01.2014 року № , яким позивачу в
порушення вимог п. 187.1 ст. 187, п. 188.1 ст. 188,
п. 198.3, 198.5 ст. 198 Податкового кодексу
України, зменшено розмір від'ємного
значення суми ПДВ в розмірі 26686 грн.

На думку позивача, висновок акту
перевірки спростовуються первинною
документацією, наявною в матеріалах
справи, а спірні податкові
повідомлення - рішення є
неправомірними та підлягають
скасуванню.

Як зазначив Вищий адміністративний суд
України в листі від 02.06.2011 року №742/11/13-11,
з метою встановлення факту здійснення
господарської операції, формування
витрат для цілей визначення об'єкта
оподаткування податком на прибуток або
податкового кредиту з податку на
додану вартість судам належить
з'ясовувати, зокрема, такі обставини:
рух активів у процесі здійснення
господарської операції; установлення
спеціальної податкової
правосуб'єктності учасників
господарської операції та
установлення зв'язку між фактом
придбання товарів (послуг),
спорудженням основних фондів, імпортом
товарів (послуг), понесенням інших
витрат і господарською діяльністю
платника податку.

Таким чином, в межах спору стосовно
оскаржуваних податкових
повідомлень-рішень слід встановити
факт здійснення (реальність)
господарських операцій між позивачем
та ТОВ «Авантаж 7», ТОВ «Вектор-М», КП
«Фірма «Берегиня-94» обставини
використання придбаних товарів, послуг
у власній господарській діяльності
позивача, встановити спеціальну
податкову правосуб'єктність учасників
господарської операції (зокрема, чи
були платниками податку на додану
вартість).

Згідно наявної в матеріалах справи
довідки з ЄДРПОУ позивач має право
займатися наступними видами
діяльності за КВЕД: надання в оренду й
експлуатацію власного чи орендованого
нерухомого майна; купівля та продаж
власного нерухомого майна.

Стосовно заниження скоригованого
валового доходу за період з 1 кварталу
2011 року по 1 квартал 2012 року по
господарським операціям з ТОВ «Авантаж
7», суд зазначає наступне.

Позивач є пов'язаною юридичною особою
по відношенню до ТОВ «Авантаж 7»
відповідно до положень п.п. 14.1.159 ПК
України в силу володіння пов'язаними
фізичними особами відповідними
частками у статутному капіталі.

Як вбачається з матеріалів справи,
господарська діяльність між позивачем
(орендодавець) та контрагентом ТОВ
«Авантаж 7» (Орендар) здійснювалась на
засадах, визначених законодавством
України, на підставі укладених
письмових договорів оренди від 27.11.2008
року № 21, 22, 23, від 25.12.2009 року № 6, від
01.08.2011 року № 15, від 01.01.2012 року № 1
відповідно до умов яких орендодавець
зобов'язується в порядку та на умовах,
визначених цим договором, передати
орендареві обладнання і технічну
документацію на нього, що визначено в п.
1.1.1 -1.1.4 цього договору (надалі - майно) в
строкове платне користування, а
орендар зобов'язується прийняти це
майно, своєчасно сплачувати орендну
плату та після припинення дії цього
договору повернути орендоване майно
орендодавцеві в належному стані.
Згідно вказаного договору орендарю
передається в оренду АЗС в
комплектації, що наведена в Акті
приймання-передачі обладнання, який є
невід'ємною частиною договору. Майно,
що орендується, розміщується на
території АЗС за адресами: Хмельницька
обл., Городоцький район, м. Городок, вул.
Шевченко, 62; Хмельницька обл.,
Городоцький район, смт. Сатанів, вул.
Заводська, 13, Хмельницька обл.,
Чемеровецький район, с. Юрківці,
Хмельницьке шосе, 4; м. Київ, вул. О.
Теліги, 61; Вінницька обл., м. Хмільник,
вул.. І. Богуна, 79, Хмельницька обл., м.
Хмельницький, вул. Геологів, 1/1Б,
Хмельницька обл., м. Шепетівка, вул.
Старокостянтинівське шосе, 115,
Хмельницька обл., Городоцький район, м.
Городок, вул. Чернишевського, 43,
Хмельницька обл., Чемеровецький район,
с. Юрківці, Хмельницьке шосе, 4,
Хмельницька обл., с. Олешин, вул.
Окружна, 34а, Київська обл., Броварський
район, с. Пухівка, урочище Оглухів,
Київська обл., Переяслав-Хмельницький
район, с. Єрківці, вул. Ферапонтова, 2а,
Київська обл., м. Бровари, Об'їздна
дорога, 26. Майно, що орендується, на
момент передачі в оренду знаходить у
комплекті і у стані, що відповідають
умовам договору оренди та її
призначенню та повністю придатне до
експлуатації.

Додатками, наявними в матеріалах
справи, вносились зміни до договорів
оренди від 27.11.2008 року № 21, 22, 23, від
25.12.2009 року № 6, від 01.08.2011 року № 15.

На підтвердження реальності
здійснення господарських операцій
згідно договору з Додатками позивачем
долучено до матеріалів справи копії
акти прийому здачі цілісного майнового
комплексу АЗС від 01.12.2008 року, від 30.12.2009
року, від 01.08.2011 року та акт
прийому-передачі (повернення)
цілісного майнового комплексу АЗС від
31.12.2011 року, від 25.12.2009 року, від 31.12.2011
року. Крім того, позивачем долучено до
матеріалів справи накази про
калькулювання орендної плати за
переліченими договорами, якими
затверджено розрахунки розміру плати
за оренду нафтобаз, зданих в оренду ТОВ
«Авантаж 7» та додатки до розрахунків
розміру орендної плати, якими
встановлено витрати на електроенергію
по АЗС.

Відповідачем в акті перевірки зроблено
висновок щодо заниження позивачем
задекларованих показників у рядку 02
Декларації «Дохід від операційної
діяльності» при передачі в оренду ТОВ
«Авантад 7» майнового комплексу АЗС за
адресою: м. Київ, вул. О. Теліги, 61,
посилаючись на лист Агенства
нерухомості «Благовіст» від 16.12.2013 року
№ 66/17Н, яким відповідача
проінформовано про те, що розмір
орендної плати за період з 01.01.2011 року
по 31.10.2013 року складав 180 грн. за 1 кв.м в
місяць, а саме вартість орендної плати
майнового комплексу АЗС площею 294,4 кв.м
складає 52992 грн. (з ПДВ), а не 47875,32 грн. (з
ПДВ), як визначили сторони при
укладанні договору.

Позивачем при визначенні ціни оренди
використано звичайну ринкову ціну за
методом «витрати плюс», визначеним п.
39.2 ст. 39 Податкового кодексу України,
чинного на момент виникнення спірних
правовідносин.

Відповідно до п. 39.2 Податкового кодексу
України, чинного на момент виникнення
спірних правовідносин, визначення
звичайної ціни у випадках,
встановлених цим Кодексом,
здійснюється за одним з методів,
вказаних в цьому пункті.
Встановлюються такі методи визначення
звичайної ціни: в) «витрати плюс».

За методом «витрати плюс»
застосовується ціна, що складається з
собівартості готової продукції
(товарів, робіт, послуг), яку визначає
продавець, і відповідної націнки,
звичайної для відповідного виду
діяльності за співставних умов.
Мінімальний розмір націнки може бути
визначено на законодавчому рівні.

При визначенні звичайної ціни згідно з
цим методом позивачем
використовувалась звичайна
рентабельність за зіставними
операціями та операціями
ціноутворення в операціях між
непов'язаними особами у спів ставних
умовах на відповідному ринку послуг.
Ціна коригувалася щоквартально,
відповідала звичайним ринковим цінам
та встановленому рівню рентабельності
позивача.

Судом вже досліджувались надані
позивачем розрахунки розміру плати за
оренду нафтобаз, зданих в оренду ТОВ
«Авантаж 7».

Відповідно до п. 39.1. ст. 39 ПК України,
чинного на момент виникнення спірних
відносин, звичайна ціна на товари
(роботи, послуги) збігається з
договірною ціною, якщо інше не
встановлено цим Кодексом і не доведено
зворотне, в тому числі в результаті
неможливості визначення звичайної
ціни із застосуванням положень пунктів
39.3 - 39.4 цієї статті.

Пунктом 39.14. ст. 39 зазначено, що
обов'язок доведення того, що ціна
договору (правочину) не відповідає
рівню звичайної ціни, покладається на
орган державної податкової служби у
порядку, встановленому законом.

Під час проведення перевірки платника
податку орган державної податкової
служби має право надати запит, а
платник податку зобов'язаний
обґрунтувати рівень договірних цін або
послатися на норми абзацу першого
цього пункту.

Для визначення звичайних цін на товари
(роботи, послуги) використовуються
офіційні джерела інформації, у тому
числі статистичні дані державних
органів і установ (п.п. 39.11.1 п. 39.1 ст. 39 ПК
України).

Позивачем на підтвердження
правомірності визначення розміру
орендної плати долучено до матеріалів
справи договори за аналогічний період,
а саме: договір суборенди від 21.12.2011
року № 21/12-2011, укладений між ТОВ
«Авантаж 7» та ТОВ «Аллайт», договір
суборенди від 14.02.2011 року № 1, укладений
з ТОВ «Укртехтранс», договір оренди від
21.03.2011 року, укладений з ТОВ «ТСМ Груп»,
а також довідку співставлення цін за
аналогічними договорами оперативної
оренди, яка свідчить про те, що
непов'язані юридичні особи передають в
оренду майно АЗС, АГЗС за цінами,
звичайно нижчими за ті, які визнані при
перевірці як занижені.

Таким чином, суд дійшов висновку про
безпідставність заниження
відповідачем доходу на суму 218778.00 грн.

Стосовно віднесення до валових витрат
сум орендної плати при здійсненні
господарських операцій з ТОВ
«Вектор-М», суд зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи,
господарська діяльність між позивачем
(орендодавець) та ТОВ «Вектор-М»
(суборендар) здійснювалась на підставі
укладених між ними письмових договорів
суборенди нежитлових приміщень від
01.12.2008 року № ВМ-5/12/08, від 01.01.2012 року №
ВМ-01/01/12-17, відповідно до умов яких
орендодавець передає, а суборендар
бере в платну оренду будівлі та
додаткових угод.

Доказами на підтвердження фактичного
здійснення господарських операцій з
передачі в оренду приміщень є наявні в
матеріалах справи акти приймання -
передачі приміщень та акти приймання -
передачі приміщень (повернення) на
підтвердження повернення приміщень
після спливу строку дії договорів.

В акті перевірки відповідачем зроблено
висновок про порушення позивачем вимог
п. 138.2 ст. 138 ПК України, а саме:
віднесення до складу витрат на збут
витрат, що не підтверджені оригіналами
відповідних первинних документів.

Проте позивач стверджує про наявність
у нього всіх первинних документів, які
повністю відповідають вимогам Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні». Крім
того, позивачем до перевірки було
надано як завірені копії, так і
оригінали первинних документів, а
наявність у позивача одночасно
оригіналів документів і їх
факсимільних копій не забороняється
діючим законодавством.

Стосовно віднесення до складу витрат
на збут суми 295293,00 грн. за період з 01.04.2011
року по 31.03.2012 року, суд зазначає
наступне.

Відповідно до п.п. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 ПК
України господарська діяльність - це
діяльність особи, що пов'язана з
виробництвом (виготовленням) та/або
реалізацією товарів, виконанням робіт,
наданням послуг, спрямована на
отримання доходу і проводиться такою
самою самостійно та/або через свої
відокремлені підрозділи, а також через
будь-яку іншу особу, яка діє на користь
першої особи, зокрема за договорами
комісії, доручення та агентськими
договорами. Податковий облік витрат, що
здійснюються для підтримання об'єкта
основних засобів у робочому стані,
залежить від напрямку використання
таких основних засобів та включається
до собівартості реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг, якщо
основний засіб використовується в
операційній діяльності (п. 138ю8 ст. 138).

Відповідно до п.п. 138.10.3 п. 138.10 ст. 138 ПК
України витрати на збут включають
витрати, пов'язані з реалізацією
товарів, виконанням робіт, наданням
послуг: д) витрати на утримання
основних засобів, інших необоротних
матеріальних активів, пов'язаних зі
збутом товарів, виконанням робіт,
наданням послуг (оперативна оренда,
страхування, амортизація, ремонт,
опалення, освітлення, охорона); з) інші
витрати, пов'язані зі збутом товарів,
виконанням робіт, наданням послуг.

Статтею 139 ПК України наведено
вичерпний перелік витрат, що не
враховуються при визначенні
оподатковуваного прибутку, під який
позивач не підпадає.

Відповідачем в акті перевірки
зазначено, що позивач неправомірно
відніс до складу витрат вартість
електроенергії, орендної плати за
землю, які не використовувались в
господарській діяльності позивача, а
фактично використані по об'єктах
нежитлових приміщень (АГЗП), які надані
в оперативну оренду ТОВ «Авантаж 7», у
тому числі за 2 квартал 2011 року - 63100,52
грн., 3 квартал 2011 року - 51176,54 грн., 4
квартал 2011 року - 69048,07 грн., 1 квартал 2012
року 0 111967,98 грн.

Проте, як раніше зазначалось судом,
основним видом діяльності позивача за
КВЕД є передання в оренду власного та
орендованого майна, а тому витрати,
пов'язані з майном, що передається в
оперативну оренду чи суборенду є
витратами, що прямо пов'язані з
основною діяльністю, а саме збутом
товарів, виконанням робіт, наданням
послуг.

Як вбачається з укладених між
позивачем та ТОВ «Авантаж 7» (т.2, а.с. 3-7,
13-17, 23-27, 33-36, 40-44, 49-53) 12 в суму орендної
плати входять витрати на комунальні
послуги, комунальні витрати
(електроенергія, водопостачання та
водовідведення, опалення, газ, вивіз
сміття тощо). Згідно вказаних договорів
позивачем включено вартість
електроенергії в орендну плату у
розмірі, визначеному шляхом розрахунку
середньомісячних витрат
електроенергії, наданої АГЗС з
урахуванням сезонності, потужності та
завантаженості за максимально
можливими показниками.

В матеріалах справи містяться
розрахунки розміру плати за оренду АЗС
згідно укладених з ТОВ «Авантаж 7»
договорів, з яких вбачається, що
позивачем розраховано середньомісячне
споживання електроенергії.

Крім того, на підтвердження
правомірності включення в суму витрат
вартості електроенергії за договорами
з ТОВ «Авантаж 7» позивачем долучено до
матеріалів справи копії договорів,
укладених з АЕК «Київенерго», ПАТ ЕК
«Хмельницькобленерго», з яких
вбачається, що останніми
(Постачальники) продається електрична
енергія позивачу (споживачу) для
забезпечення потреб електроустановок
споживача, а споживач оплачує
постачальнику вартість використаної
(купленої) електричної енергії, а також
порядки розрахунків, графіки зняття та
передачі показників лічильників
постачальнику, величину приєднаної та
дозволеної для використання
потужності, акти розмежування
балансової належності електромереж та
експлуатаційної відповідальності
сторін, обсяги постачання
електроенергії споживачу, переліки
місць установки розрахункових засобів
обліку тощо.

На підтвердження реальності
здійснення господарських операцій з
АЕК «Київенерго», ПАТ ЕК
«Хмельницькобленерго» позивачем
долучено до матеріалів справи копії
рахунків-фактур на спожиту
електроенергію, актів надання послуг з
компенсації перетікання реактивної
енергії, акти приймання-передачі
товарної продукції (електроенергії), а
також копії платіжних доручень і їх
реєстр на підтвердження здійснення
оплати за спожиту електроенергію.

Отже, за таких обставин суд дійшов
висновку про правомірність віднесення
позивачем до складу витрат на збут суми
295293,00 грн. за період з 01.04.2011 року по
31.03.2012 року.

Стосовно витрат на відшкодування плати
за землю у сумах, сплачених КП «Фірма
«Берегиня-94», суд зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи,
господарська діяльність між позивачем
(покупець) та контрагентом КП «Фірма
«Берегиня-94» здійснювалась на підставі
договору купівлі-продажу від 24.12.2009
року, відповідно до умов якого
продавець передає, а покупець приймає у
власність АЗС, загальною площею 294,40
кв.м що знаходиться за адресою: місто
Київ, вулиця О.Теліги, 61, що розташована
на земельній ділянці 0,0962 га. Згідно п. 8.2
договору продавець не має наміру
залишати за собою право користування
земельною ділянкою, на якій
розташований майновий комплекс і не
заперечує проти оформлення покупцем
права користування або права власності
на вказану ділянку.

Відповідно до ст. 287 Земельного кодексу
України власники землі та
землекористувачі сплачують плату за
землю з дня виникнення права власності
або права користування земельною
ділянкою.

Позивачем (сторона 2) укладено договір
від 24.12.2009 року з КП «Фірма «Берегиня-94»
(сторона 1), відповідно до умов якого
внаслідок продажу останньою АЗС,
загальною площею 294,40 кв.м що
знаходиться за адресою: місто Київ,
вулиця О.Теліги, 61, що розташована на
земельній ділянці 0,0962 га,с торона 1 не
має наміру продовжувати користування
земельною ділянкою та не заперечує
проти оформлення стороною 2 свого права
на земельну ділянку; враховуючи
тривалість процедури переоформлення
прав на земельну ділянку, сторона 1
залишається формальним
землекористувачем протягом року,
необхідного стороні 2 для оформлення
права користування земельною ділянкою.
Протягом цього часу сторона 1 продовжує
сплачувати до бюджету м. Києва орендну
плату за земельну ділянку, а сторона 2,
як власник АЗС та фактичний
землекористувач, компенсує стороні 1
фактично сплачені кошти.

Сторона 1 сплачує відповідно до вимог
чинного законодавства України орендну
плату за землекористування земельною
ділянкою загальною площею 0,0962 га,
цільове призначення - для експлуатації
та обслуговування АЗС, відповідно до
договору на право тимчасового
користування землею (в тому числі на
умовах оренди) від 28.10.1997 року. Сторона 2
сплачує стороні 1 кошти, вказані в п.1
цього договору, фактично сплачені
стороною 1 до бюджету м. Києва. Розмір
орендної плати за землю визначається
на підставі нормативної грошової
оцінки земельної ділянки, встановленої
рішенням Київської міської ради.

Саме ці компенсаційні витрати були
включені позивачем до складу витрат та
одночасно враховані при визначені
орендної плати, зокрема за договором
оренди з ТОВ «Авантаж 7».

Отже, за таких обставин суд дійшов
висновку про правомірність віднесення
витрат на відшкодування плати за землю
у сумах, сплачених КП «Фірма
«Берегиня-94».

Стосовно винесення відповідачем
податкового повідомлення-рішення від
11.01.2012 року № , суд зазначає
наступне.

При винесенні спірного податкового
повідомлення-рішення від 11.01.2014 року
№ відповідачем збільшено
позивачу суму грошового зобов'язання з
податку на додану вартість на загальну
суму 157671 грн., у тому числі за основним
платежем - 126137 грн. та за
штрафними санкціями - 31534 грн. в
порушення п. 187.1 ст. 187, п. 188.1 ст. 188, п. 198.3,
п. 198.5 ст. 198 Податкового кодексу
України.

Відповідачем в акті перевірки
зазначено, що позивач неправомірно
відніс до складу податкового кредиту
ПДВ в сумі 63480 грн. з вартості
електроенергії, орендної плати за
землю, які не використовувалися в
оподатковуваних операціях та не
пов'язані з господарською діяльністю
позивача, а фактично використані по
об'єктах нежитлових приміщень (АГЗП),
які надані в оренду ТОВ «Авантаж 7».

Судом вже детально вивчені та
проаналізовані господарські операції
позивача в рамках укладених договорів
з ТОВ «Авантаж 7», відповідно до яких
позивач передав останньому в оренду
АГЗП, договори, укладені з КП «Фірма
«Берегиня-94», відповідно до яких
позивач купив АЗС, загальною площею 294,40
кв.м що знаходиться за адресою: місто
Київ, вулиця О.Теліги, 61, що розташована
на земельній ділянці 0,0962 га та в рамках
цього договору уклав договір,
відповідно до якого сплачував орендну
плату за землекористування земельною
ділянкою загальною площею 0,0962 га,
цільове призначення - для експлуатації
та обслуговування АЗС, відповідно до
договору на право тимчасового
користування землею (в тому числі на
умовах оренди) від 28.10.1997 року.

За таких обставин, аналізуючи наведені
норми чинного законодавства та наявні
в матеріалах справи докази, суд
приходить до висновку про
безпідставність винесення
відповідачем податкових
повідомлень-рішень від 11.01.2014 року №
, № , № .

Відповідно до частини другої статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Частиною третьою статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що у справах щодо
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Згідно з частиною першою статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Таким чином, відповідачем не доведена
правомірність та обґрунтованість
прийняття спірних податкових
повідомлень-рішень з урахуванням вимог
встановлених частиною другою статті 19
Конституції України та частиною
третьою статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, а тому, виходячи з системного
аналізу положень законодавства
України та доказів, наявних у
матеріалах справи, адміністративний
позов Товариства з обмеженою
відповідальністю «Пантера ЛТД»
підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене, керуючись
статтями 69, 70, 71, 94, 158 - 163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов Товариства з
обмеженою відповідальністю «Пантера
ЛТД» задовольнити повністю.

2. Скасувати податкове
повідомлення-рішення ДПІ в Печерському
районі м. Києва від 11.01.2014 року № ,
яким позивачу в порушення вимог пп. 14.1.36
п. 14.1 ст. 14, п. 135.1 ст. 135, 138.10.3 ст. 138
Податкового кодексу України збільшено
суму грошового зобов'язання з податку
на прибуток на загальну суму 139318,00 грн.,
у тому числі за основним платежем - 131830
грн. та за штрафними санкціями - 7488 грн.;

3. Скасувати податкове
повідомлення-рішення від 11.01.2014 року №
, яким позивачу в порушення п. 187.1
ст. 187, п. 188.1 ст. 188, п. 198.3, п. 198.5 ст. 198
Податкового кодексу України збільшено
суму грошового зобов'язання з податку
на додану вартість на загальну суму 157671
грн., у тому числі за основним платежем -
126137 грн. та за штрафними санкціями - 31534
грн.;

4. Скасувати податкове
повідомлення-рішення від 11.01.2014 року №
, яким позивачу в порушення вимог
п. 187.1 ст. 187, п. 188.1 ст. 188, п. 198.3, 198.5 ст. 198
Податкового кодексу України, зменшено
розмір від'ємного значення суми ПДВ в
розмірі 26686 грн.

Постанова набирає законної сили в
строки та порядку, встановленому
статтею 254 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Постанова може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції за правилами,
встановленими статтями 185-187 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Суддя
К.Ю. Гарник