Справа № 816/253/13-а
Суддя: Загородній А.Ф.
Дата ухвалення: 2014-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"27" лютого 2014 р. м. Київ
К/800/30292/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Головуючого судді
Загороднього А.Ф.,

суддів:
Білуги С.В.,

Гаманка О.І.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу Державної
служби України з лікарських засобів на
постанову Полтавського окружного
адміністративного суду від 25 лютого 2013
року та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 15 травня 2013 року у справі за позовом
ОСОБА_2 до Державної служби України з
лікарських засобів, Державної служби з
лікарських засобів у Полтавській
області про визнання незаконним та
скасування наказу, поновлення на
посаді та стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу, -

встановила:

У січні 2013 року ОСОБА_2 звернулася до
суду з позовом до Державної служби
України з лікарських засобів,
Державної служби з лікарських засобів
у Полтавській області визнання
незаконним та скасування наказу
Державної служби України з лікарських
засобів від 08 червня 2012 року № 157-к,
поновлення на посаді, стягнення
середньомісячного заробітку за весь
час вимушеного прогулу у розмірі 18245,92
грн. та зобов'язання внести виправлення
до запису № 27 у трудовій книжці.

Постановою Полтавського окружного
адміністративного суду від 25 лютого 2013
року, залишеною без змін ухвалою
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 15 травня 2013
року, позовні вимоги задоволено.
Визнано протиправним та скасовано
наказ Голови Державної служби України
з лікарських засобів від 08 червня 2012
року № 157. Поновлено ОСОБА_2 на посаді
начальника Державної служби з
лікарських засобів у Полтавській
області з 09 червня 2012 року та стягнуто з
Державної служби з лікарських засобів
у Полтавській області на її користь
середній заробіток за час вимушеного
прогулу з 9 червня 2012 року по 25 лютого
2013 року.

У касаційній скарзі Державної служби
України з лікарських засобів не
погоджуючись з рішеннями судів першої
та апеляційної інстанцій, посилаючись
на допущені судами порушення норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати рішення судів першої
та апеляційної інстанцій та
постановити нове рішення, яким в
задоволенні позовних вимог відмовити
повністю.

Колегія суддів, перевіривши доводи
касаційної скарги та заперечення на
неї, рішення судів першої та
апеляційної інстанцій щодо
правильності застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі, не
вбачає порушень судами норм
матеріального та процесуального права
при прийнятті рішень, і тому вважає, що
касаційну скаргу слід залишити без
задоволення, а рішення судів першої та
апеляційної інстанцій - без змін, з
наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що згідно наказу
Головного управління здоров'я від 12
грудня 2011 року № 295-к ОСОБА_2 звільнено з
посади головного спеціаліста відділу
медичних кадрів управління
лікувально-профілактичної допомоги
населенню та медичних кадрів Головного
управління охорони здоров'я
Полтавської ОДА у порядку переведення
для подальшої роботи у Державній
службі з лікарських засобів у
Полтавській області.

Наказом Державної служби України з
лікарських засобів від 16 грудня 2011 року
№ 301-к позивача призначено по
переведенню на посаду начальника
Державної служби з лікарських засобів
у Полтавській області з випробувальним
терміном 6 місяців.

В подальшому, наказом Державної служби
України з лікарських засобів від 08
червня 2012 року № 157-к ОСОБА_2 звільнено з
займаної посади начальника Державної
служби України з лікарських рослин у
Полтавській області за результатами
випробування відповідно до статті 28
КЗпП України.

Підставою для винесення спірного
наказу від 08 червня 2012 року № 157-к стали
наказ Держлікслужби України «Про
реалізацію рішення Колегії
Держлікслужби України «Про підсумки
діяльності Держлікслужби України з
виконання плану роботи Державної
служби України з лікарських рослин на
2012 рік з 01 січня 2012 року по 01 травня 2012
року та основні завдання на наступний
період» від 24 травня 2012 року № 147-к та
протокол засідання робочої групи з
питань контролю за діяльністю
територіальних органів Держлікслужби
України від 05 червня 2012 року № 5.

Задовольняючи позов, суди першої та
апеляційної інстанцій, виходили з того,
що наказ Держлікслужби України від 24
травня 2012 року № 147-к та протокол № 5
засідання робочої групи з питань
контролю за діяльністю територіальних
органів Держлікслужби України від 05
червня 2012 року, не містять посилань на
необхідність вирішення питання про
проходження ОСОБА_2 випробувального
строку внаслідок неналежного
виконання нею службових обов'язків.
Крім того, суди дійшли висновку про те,
що встановлення для позивача
випробування, терміном більш ніж на 6
місяців, розцінюється судом як
погіршення її становища порівняно із
гарантіями, які передбачені у статтях
26, 27 Кодексу законів про працю України,
а тому ці умови є недійсними та
свідчать про протиправність
звільнення за результатами
випробування.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
погоджується з такими висновками судів
першої та апеляційної інстанцій, з
огляду на наступне.

Відповідно до частини 2 статті 28
Кодексу законів про працю України якщо
протягом строку випробування
встановлено невідповідність
працівника роботі, на яку його
прийнято, власник або уповноважений
ним орган протягом цього строку вправі
розірвати трудовий договір. Розірвання
трудового договору з цих підстав може
бути оскаржене працівником в порядку,
встановленому для розгляду трудових
спорів у питаннях звільнення.

При цьому, згідно частини 1 статті 26
Кодексу законів про працю України при
укладенні трудового договору може бути
обумовлене угодою сторін випробування
з метою перевірки відповідності
працівника роботі, яка йому
доручається.

Тобто, при випробуванні працівник
вважається прийнятим на роботу, але з
умовою, що укладений з ним трудовий
договір буде розірвано, якщо він не
витримає випробування.

Враховуючи викладене, розірвання
відповідно до статті 28 Кодексу законів
про працю України трудового договору з
працівником під час терміну
випробування не можна визнати таким, що
провадиться з ініціативи власника або
уповноваженого ним органу, оскільки
працівник при прийнятті на роботу та
даючи згоду на випробування фактично
дає згоду і на можливість розірвання з
ним трудового договору, якщо протягом
строку випробування встановлено
невідповідність його роботі, на яку
його прийнято.

Як вірно досліджено судами першої та
апеляційної інстанцій, наказ
Держлікслужби України від 24 травня 2012
року № 147-к та протокол № 5 засідання
робочої групи з питань контролю за
діяльністю територіальних органів
Держлікслужби України від 05 червня 2012
року, які стали підставою для
звільнення позивача, жодних посилань
на необхідність вирішення питання про
проходження ОСОБА_2 випробувального
строку внаслідок неналежного
виконання нею службових обов'язків, не
містять.

Будь-яких інших доказів, які б свідчили
про невідповідність ОСОБА_2 посаді, на
яку її було прийнято з випробувальним
терміном, відповідачами надано не було.

Стосовно висновків судів щодо
неправомірності дій відповідача при
прийнятті спірного наказу, зокрема,
непогодження звільнення позивача з
Міністром охорони здоров'я України,
колегія суддів зазначає наступне.

Підпунктом 12 пункту 10 Положення про
Державну службу України з лікарських
засобів, затвердженого Указом
Президента України від 08 квітня 2011 року
№ 440/2011, передбачено, що Голова
Держлікслужби України призначає на
посади за погодженням з Міністром та
головами відповідних місцевих
державних адміністрацій, звільняє за
погодженням з Міністром з посад
керівників територіальних органів
Держлікслужби України, призначає на
посади та звільняє з посад за
погодженням з Міністром заступників
керівників територіальних органів
Держлікслужби України.

Відповідно до пункту 9 Положення про
державну службу з лікарських засобів у
Полтавській області, затвердженого
наказом Держлікслужби України від 14
жовтня 2011 року № 266, Службу очолює
начальник, який звільняється з посади
Головою Держлікслужби України за
погодженням з Міністром охорони
здоров'я України.

Разом з тим, судами вірно встановлено
порушення з боку відповідача приписів
чинного законодавства, оскільки
Державною службою з лікарських засобів
у Полтавській області звільнення
ОСОБА_2 з Міністром охорони здоров'я
України погоджено не було.

При цьому, частиною 1 статті 27 Кодексу
законів про працю України передбачено,
що строк випробування при прийнятті на
роботу, якщо інше не встановлено
законодавством України, не може
перевищувати трьох місяців, а в окремих
випадках, за погодженням з відповідним
виборним органом первинної
профспілкової організації, - шести
місяців.

Відповідно до статті 18 Закону України
«Про державну службу» при прийнятті на
державну службу може встановлюватися
додаткова умова-випробування терміном
до шести місяців.

Отже, рішення щодо застосування
додаткової умови-випробування
терміном до шести місяців, керівник
може прийняти за наслідками конкурсу,
стажування, просування по службі
державного службовця, а не при
переведенні державного службовця з
одного органу до іншого.

Наведене узгоджується і з приписами
частини 3 статті 26 Кодексу законів про
працю України, якою визначено, що
випробування не встановлюється при
прийнятті на роботу в іншу місцевість і
при переведенні на роботу на інше
підприємство, в установу, організацію,
а також в інших випадках, якщо це
передбачено законодавством.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що суди першої та апеляційної
інстанцій дійшли вірного висновку
скасувавши наказ Голови Державної
служби України з лікарських засобів
від 08 червня 2012 року № 157 та поновивши
ОСОБА_2 на посаді начальника Державної
служби з лікарських засобів у
Полтавській області, з огляду на те, що
звільнення позивача було проведено
незаконно.

Також, судами першої та апеляційної
інстанцій було правильно вирішено
питання щодо стягнення з Державної
служби з лікарських засобів у
Полтавській області на користь
позивача середнього заробітку за час
вимушеного прогулу за період з 09 червня
2012 року по 25 лютого 2013 року.

Отже, доводи касаційної скарги не дають
підстав для висновку про неправильне
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального чи процесуального права,
що призвело або могло б призвести до
невірного вирішення спору, а тому
оскаржувані судові рішення є законними
та обґрунтованими, і підстави для їх
скасування відсутні.

Керуючись статтями 220, 2201, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів -

ухвалила:

Касаційну скаргу Державної служби
України з лікарських засобів залишити
без задоволення, а постанову
Полтавського окружного
адміністративного суду від 25 лютого 2013
року та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 15 травня 2013 року у справі за позовом
ОСОБА_2 до Державної служби України з
лікарських засобів, Державної служби з
лікарських засобів у Полтавській
області про визнання незаконним та
скасування наказу, поновлення на
посаді та стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу -
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
А.Ф. Загородній

Судді
С.В. Білуга

О.І. Гаманко