Справа № 1570/7327/2012
Суддя: Шляхтицький О.І.
Дата ухвалення: 2014-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2014 р.м.ОдесаСправа № 1570/7327/2012

Категорія: 8.3.3 Головуючий в 1 інстанції:
Токмілова Л. М.

Колегія суддів Одеського апеляційного
адміністративного суду

у складі: судді доповідача -
головуючого - Шляхтицького О.І.,

суддів: Крусяна А.В., Ступакової І.Г.,

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
приватного підприємства
"Саксесс-Строй" на постанову Одеського
окружного адміністративного суду від 04
березня 2013 року у справі за
адміністративним позовом приватного
підприємства "Саксесс-Строй" до
Державної податкової інспекції у
Приморському районі м. Одеси Одеської
області Державної податкової служби
про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2012 року ПП "Саксесс-Строй"
звернулось з адміністративним позовом
про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення № від 23.11.2012
року, яким позивачу збільшено суму
грошового зобов'язання по податку на
додану вартість в сумі 49376 грн. та
застосовано штрафну санкцію в сумі 12344
грн.

В обгрунтування позовних вимог
зазначалось, що покладені
перевіряючими в основу акту перевірки
висновки про відсутність проведення
господарських відносин із
контрагентом здійснені без належного
аналізу характеру конкретної угоди, її
товарності та реальності. При цьому,
представник позивача вважав, що
висновки акту Державної податкової
інспекції у Приморському районі м.
Одеси Одеської області ДПС, на підставі
якого прийнято оскаржуване податкове
повідомлення-рішення, не відповідають
фактичним обставинам
фінансово-господарської діяльності
позивача. Представник позивача
зазначив, що наявність у платника
податку податкових накладних виданих
йому постачальником товару, оформлених
з дотриманням вимог чинного
законодавства, є достатньою підставою
для визначення податкового кредиту.
Зазначене стало підставою для
звернення до суду з позовом.

Постановою Одеського окружного
адміністративного суду від 04 березня
2013 року в задоволенні
адміністративного позову було
відмовлено.

Не погоджуючись з даною постановою
суду ПП "Саксесс-Строй" подало
апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі зазначено, що
рішення судом першої інстанції
ухвалене з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
у зв'язку з чим просить його скасувати
та ухвалити нову постанову, якою
адміністративний позов задовольнити.

Розглянувши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, заслухавши
суддю-доповідача, перевіривши
законність і обґрунтованість судового
рішення в межах позовних вимог і
доводів апеляційної скарги, колегія
суддів приходить до висновку про
відсутність підстав для її
задоволення.

Судом першої інстанції встановлено, що
приватне підприємство «Саксесс-Строй»
зареєстровано Виконавчим комітетом
Одеської міської ради 31.10.2005 року за №
0013355.

Відповідно до довідки з Єдиного
державного реєстру підприємств та
організацій України, основними видами
діяльності ПП «Саксесс-Строй» за КВЕД
є: 41.20 - будівництво житлових і
нежитлових будівель, 77.32 - надання в
оренду будівельних машин і
устаткування, 46.73 - оптова торгівля
деревиною, будівельними матеріалами та
санітарно-технічним обладнанням, 46.90 -
неспеціалізована оптова торгівля, 47.52 -
роздрібна торгівля залізними виробами,
будівельними матеріалами та
санітарно-технічними виробами в
спеціалізованих магазинах.

В період з 29.10.2012 року по 02.11.2012 року
головним державним податковим
ревізором-інспектором відділу
планування, організації податкового
контролю та аналітичної роботи
управління податкового контролю ДПІ у
Приморському районі м. Одеси Одеської
області Державної податкової служби,
інспектором податкової служби 1 рангу
Таукчи О.В. на підставі пп. 20.1.4 п.20.1 ст.20,
п.п.78.1.1 п.78.1 ст. 78, Податкового кодексу
України, проведено позапланову виїзну
перевірку ПП «Саксесс-Строй» щодо
підтвердження господарських відносин
з платником податків ТОВ
«Інвесттехнагляд» () за
податковий період листопад 2011 року.

За результатами вказаної перевірки
відповідачем складено акт № 6776/22-1/33865986
від 09.11.2012 року про результати
позапланової виїзної перевірки ПП
«Саксесс-Строй» щодо підтвердження
господарських відносин з платником
податків ТОВ «Інвесттехнагляд» за
листопад 2011 року.

На підставі акту перевірки ДПІ у
Приморському районі м. Одеси Одеської
області Державної податкової служби
прийнято податкове
повідомлення-рішення від 23.11.2012 року №
006732210, за порушення вимог ст.198
Податкового кодексу України, яким
позивачу збільшено суму грошового
зобов'язання по податку на додану
вартість на загальну суму 61720 грн. 00 коп.
із них: 49376 грн. - основний платіж та 12344
грн. - штрафна (фінансова) санкція.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
того, що позивачем наданими
документами не доведено факту
дійсності та легальності
оподатковуваних господарських
операцій.

Колегія суддів вважає ці висновки суду
першої інстанції правильними і такими,
що відповідають вимогам ст.ст. 2, 7, 10, 11,
70, 71 КАС України, Податкового кодексу
України, Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні».

Для цілей оподаткування платники
податків зобов'язані вести облік
доходів, витрат та інших показників,
пов'язаних з визначенням об'єктів
оподаткування та/або податкових
зобов'язань, на підставі первинних
документів, регістрів бухгалтерського
обліку, фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством. Платникам
податків забороняється формування
показників податкової звітності, на
підставі даних, не підтверджених
документами.

Статтею 1 Закону «Про бухгалтерський
облік», визначено загальне поняття та
характеристика документу, на підставі
якого виникає право та обов'язок в
платника податків на формуються
показників податкової, бухгалтерської
та фінансової звітності. Таким
документом є первинний документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Вимоги до первинного
документу встановлені ст. 9 цього ж
Закону та повинні мати такі обов'язкові
реквізити: назву документа (форми);
дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції
і правильність її оформлення;
особистий підпис або інші дані, що
дають змогу ідентифікувати особу, яка
брала участь у здійсненні
господарської операції.

Отже, проведення будь-якої
господарської операції підприємства
фіксується та підтверджується
первинними документами, на підставі
яких ведеться бухгалтерський облік.
Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону «Про
бухгалтерський облік», на даних
бухгалтерського обліку базуються
фінансова, податкова, статистична та
інші види звітності. Отже, первинні
документи по відображенню
господарської операції є підставою й
для податкового обліку.

Під час перевірки податковим органом
взято до уваги:

- акт ДПІ у Печерському районі м. Києва
від 17.03.2012 року № 100/22-9/37401981 «Про
неможливість проведення зустрічної
звірки ТОВ «Інвесттехнагляд», щодо
підтвердження господарських відносин
з платниками податків за листопад 2011
року». У висновках даного акту
зазначено, що операції ТОВ
«Інвесттехнагляд» не підтверджуються
стосовно врахування реального часу
здійснення операцій, місцезнаходження
майна, наявності трудових ресурсів,
виробничо-складських приміщень та
іншого майна, які економічно необхідні
для виконання такого постачання або
здійснення діяльності, що свідчить про
відсутність необхідних умов для
результатів відповідної господарської
економічної діяльності, технічного
персоналу, основних фондів, виробничих
активів, складських приміщень і
транспортних засобів.

В ході судового розгляду встановлено,
що між ПП «Сакссес-Строй» та ТОВ
«Інвесттехнагляд» укладено договір
купівлі-продажу № б/н 181 від 01.11.2011 року
та договір «Про надання послуг з
технічного обслуговування та ремонту
обладнання» № б/н 182-У від 01.11.2011 року. В
пп.2.1 п.2 договору купівлі-продажу № б/н
181 від 01.11.2011 року зазначено, що на
умовах Договору, Продавець
зобов'язується передати у власність
Покупцю Товар, згідно виставленого
Рахунку, який є невід'ємною частиною
Договору. Покупець приймає на себе
зобов'язання прийняти такий Товар та
оплатити повну вартість в обумовлений
Договором строк. На підтвердження
виконання пункту цього договору
представник позивача надав видаткову
накладну № РН-011105 від 01.11.2011 року,
податкову накладну № 10 від 01.11.2011 року,
копії виписок з банківського рахунку
та рахунок-фактуру № 28 від 01 листопада
2011 року та № 32 від 01 листопада 2011 року.
Також, в пп.3.1 п.3 договору «Про надання
послуг з технічного обслуговування та
ремонту обладнання» № б/н 182-У від 01.11.2011
року зазначається, що розмір оплати за
очищення елементів будівельної
опалубки від стороннього бруду та
ремонт будівельної опалубки становить
згідно Актів Договору та в пп.3.2 п.3
цього ж договору замовник оплачує
Виконавцю послуги по очищенню
елементів будівельної опалубки від
стороннього бруду та ремонту
будівельної опалубки згідно цього
Договору, або додаткових актів до
нього. На підтвердження виконання
пунктів цього договору представник
позивача надав акт здачі-прийняття
робіт (надання послуг) № ОУ-301165 від
30.11.2011 року, податкову накладну № 866 від
30.11.2011 року.

Також встановлено, що копії виписок з
банківського рахунку про сплату
грошових коштів за товар згідно
договору від 01 листопада 2011 року,
підтверджують оплату грошових коштів
лише в сумі 135000,00 грн., а згідно
податкової накладної та видаткової
накладної товар куплено позивачем на
223658,80 грн.

На підставі п. 198.2. ст. 198 Податкового
кодексу України датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

За змістом п. 198.1. ст. 198 Податкового
кодексу України, право на віднесення
сум податку до податкового кредиту,
зокрема, виникає у разі здійснення
операцій з придбання або виготовлення
товарів (у тому числі в разі їх ввезення
на митну територію України) та послуг.

Згідно з п. 198.3. ст. 198 Податкового
кодексу України податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

У відповідності до п. 198.6. ст. 198 цього
кодексу не відносяться до податкового
кредиту суми податку, сплаченого
(нарахованого) у зв'язку з придбанням
товарів/послуг, не підтверджені
податковими накладними (або
підтверджені податковими накладними,
оформленими з порушенням вимог статті
201 цього Кодексу) чи не підтверджені
митними деклараціями, іншими
документами, передбаченими пунктом 201.11
статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки
платника податку органом державної
податкової служби суми податку,
попередньо включені до складу
податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
пунктом документами, платник податку
несе відповідальність відповідно до
цього Кодексу.

Згідно ст. 201 Податкового кодексу
України платник податку зобов'язаний
надати покупцю (отримувачу) на його
вимогу підписану уповноваженою
платником особою та скріплену печаткою
податкову накладну, у якій
зазначаються в окремих рядках такі
обов'язкові реквізити: а) порядковий
номер податкової накладної; б) дата
виписування податкової накладної; в)
повна або скорочена назва, зазначена у
статутних документах юридичної особи
або прізвище, ім'я та по батькові
фізичної особи, зареєстрованої як
платник податку на додану вартість, -
продавця товарів/послуг; г) податковий
номер платника податку (продавця та
покупця); ґ) місцезнаходження юридичної
особи - продавця або податкова адреса
фізичної особи - продавця,
зареєстрованої як платник податку; д)
повна або скорочена назва, зазначена у
статутних документах юридичної особи
або прізвище, ім'я та по батькові
фізичної особи, зареєстрованої як
платник податку на додану вартість, -
покупця (отримувача) товарів/послуг; е)
опис (номенклатура) товарів/послуг та
їх кількість, обсяг; є) ціна постачання
без урахування податку; ж) ставка
податку та відповідна сума податку в
цифровому значенні; з) загальна сума
коштів, що підлягають сплаті з
урахуванням податку; и) вид
цивільно-правового договору; і) код
товару згідно з УКТ ЗЕД (для
підакцизних товарів та товарів,
ввезених на митну територію України).

Форма та порядок заповнення податкової
накладної затверджуються центральним
органом державної податкової служби.

У разі звільнення від оподаткування у
випадках, передбачених статтею 197 цього
розділу, у податковій накладній
робиться запис «Без ПДВ» з посиланням
на відповідний пункт та/або підпункт
статті 197 цього Кодексу.

Податкова накладна виписується у двох
примірниках у день виникнення
податкових зобов'язань продавця.
Оригінал податкової накладної
видається покупцю, копія залишається у
продавця товарів/послуг.

Податкова накладна є податковим
документом і одночасно відображається
у податкових зобов'язаннях і реєстрі
виданих податкових накладних продавця
та реєстрі отриманих податкових
накладних покупця.

Органи державної податкової служби за
даними реєстрів виданих та отриманих
податкових накладних, наданих в
електронному вигляді, повідомляють
платника податку про наявність у
такому реєстрі розбіжностей з даними
контрагентів. При цьому платник
податку протягом 10 днів після
отримання такого повідомлення має
право уточнити податкові зобов'язання
без застосування штрафних санкцій,
передбачених розділом II цього Кодексу.

Право на нарахування податку та
складання податкових накладних
надається виключно особам,
зареєстрованим як платники податку в
порядку, передбаченому статтею 183 цього
Кодексу.

Податкова накладна видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту.

В контексті наведених правових
приписів право на віднесення сум ПДВ,
до податкового кредиту виникає у
суб'єкта господарювання у разі
дотримання ним наступних умов: 1)
фактичності придбання такого товару,
тобто, реальності відповідної
господарської операції; 2) наявності
податкових накладних, складених
особою, зареєстрованою платником
податку, чи митних декларацій на
підтвердження придбання такого товару
та сплати відповідної суми ПДВ; 3)
подальшого використання придбаного
товару в оподатковуваних операціях у
межах господарської діяльності
підприємства.

Таким чином, наявність податкових
накладних, складених особою,
зареєстрованою платником податку на
додану вартість, не є єдиною умовою
формування податкового кредиту. При
цьому будь-які документи, складені на
підтвердження факту здійснення
окремої господарської операції,
набувають статусу документа за своїм
суттєвим навантаженням лише у разі
фактичності здійснення господарської
операції, з приводу якої складається
відповідний документ, тобто, зміст
господарської операції превалює над її
формою.

За змістом п. 1 ст. 9 Закону України «Про
бухгалтерський облік і фінансову
звітність в Україні» від 16.07.1999 року №
996-ХІV, підставою для бухгалтерського
обліку господарської операції є
первинні документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Виходячи з вимог вказаного вище Закону,
відображення господарських операцій в
податковому обліку здійснюється на
підставі даних бухгалтерського обліку.

На підставі вимог п. 3.2 ст. 3 цього
Закону, бухгалтерський облік є
обов'язковим видом обліку, який
ведеться підприємством. Фінансова,
податкова, статистична та інші види
звітності, що використовують грошовий
вимірник, ґрунтуються на даних
бухгалтерського обліку.

Згідно пп. 2.4 п. 2 Положення «Про
документальне забезпечення записів в
бухгалтерському обліку»,
затвердженого Наказом Міністерства
фінансів України 05.06.1995 року № 168/704,
первинні документи для надання їм
юридичної сили і доказовості повинні
мати такі обов'язкові реквізити: назва
підприємства, установи, від імені яких
складений документ, назва документа
(форми), код форми, дата і місце
складання, зміст господарської
операції та її вимірники (у
натуральному і вартісному вираженні),
посади, прізвища і підписи осіб,
відповідальних за дозвіл та здійснення
господарської операції і складання
первинного документа. Згідно з пп. 2.15
-2.16 п. 2 вказаного Положення, первинні
документи підлягають обов'язковій
перевірці працівниками, які ведуть
бухгалтерський облік, за формою і
змістом, тобто перевіряється наявність
у документів обов'язкових реквізитів
та відповідність господарської
операції діючому законодавству,
логічна зв'язку показників.
Забороняється приймати до виконання
первинні документи на операції, що
суперечать законодавчим та
нормативним документам, встановленому
порядку приймання, зберігання та
витрачання грошових коштів,
товарно-матеріальних цінностей та
іншого майна, порушують договірну і
фінансову дисципліну, завдають шкоди
державі, юридичним або фізичним особам.

Правила податкового обліку
визначаються відповідними
нормативними документами, що
регламентують порядок оподаткування в
Україні. Виходячи з вимог Закону
України «Про бухгалтерський облік і
фінансову звітність в Україні» від
16.07.1999 року № 996-ХІV, обґрунтування
відображення господарських операцій в
податковому обліку здійснюється на
підставі даних бухгалтерського обліку.
Таким чином, для надання первинним
документам юридичної сили і
доказовості, вони повинні бути
складені до вимог чинного
законодавства.

Стаття 9 Закону України «Про
бухгалтерський облік і фінансову
звітність в Україні» встановлює вимоги
до первинних документів, які є
підставою для бухгалтерського та
податкового обліку. Згідно з
положеннями цієї статті, підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Водночас, згідно з ч. 2 цієї статті,
первинні та зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.
Отже, для надання первинним документам
юридичної сили і доказовості, вони
повинні відповідати вимогам чинного
законодавства України. При цьому,
фактичні витрати на послуги повинні
оформлятися відповідними документами,
які б підтверджували фактичне
виконання тієї чи іншої господарської
операції.

Первинні документи для надання їм
юридичної сили повинні мати
обов'язкові реквізити, передбачені ст. 9
Закону України «Про бухгалтерській
облік та фінансову звітність в
Україні».

Разом з цим, позивачем не надано
доказів на підтвердження доставки йому
придбаного товару. Проте, обов'язок
складання товарно-транспортних
накладних під час перевезення вантажів
передбачено Правилами перевезень
вантажів автомобільним транспортом в
Україні, затвердженими наказом
Міністерства транспорту України від
14.10.1997 року № 363 та зареєстрованими на
відміну від вищезгаданого акта у
Міністерстві юстиції України 20.02.1998
року за № 128/2568.

Так, згідно з п. 11.1 зазначених Правил,
основними документами на перевезення
вантажів є товарно-транспортні
накладні та дорожні листи вантажного
автомобіля.

Згідно з положеннями п. 1 зазначених
Правил товарно-транспортну накладну на
перевезення вантажів автомобільним
транспортом Замовник
(вантажовідправник) повинен виписувати
в кількості не менше чотирьох
екземплярів. Замовник
(вантажовідправник) засвідчує всі
екземпляри товарно-транспортної
накладної підписом і при необхідності
печаткою (штампом).

Після прийняття вантажу згідно з
товарно-транспортною накладною водій
(експедитор) підписує всі її
екземпляри.

Перший екземпляр товарно-транспортної
накладної залишається у Замовника
(вантажовідправника), другий -
передається водієм (експедитором)
вантажоодержувачу, третій і четвертий
екземпляри, засвідчені підписом
вантажоодержувача (у разі потреби й
печаткою або штампом), передається
Перевізнику.

Також, згідно з встановленими
правилами один екземпляр
товарно-транспортної накладної
повинен залишатися у
вантажоотримувача, однак, позивачем
відповідні документи до суду не надані.

Отже суд першої інстанції дійшов
вірного висновку про неможливість
реального виконання господарської
операції між позивачем та ТОВ
«Інвесттехнагляд».

На підставі встановлених в ході
судового розгляду обставин можна дійти
висновку, що позивачем наданими
документами не доведено факту
дійсності та легальності
оподатковуваних господарських
операцій. Зокрема, подані позивачем як
докази своїх позовних вимог первинні
фінансові та бухгалтерські документи
не є достатніми для беззаперечного
твердження про дійсне виконання
господарських операцій з контрагентом,
тобто такими, що дають право позивачу
віднести відповідні суми до
податкового кредиту.

Таким чином господарські операції
позивача з контрагентом суперечать
актам цивільного законодавства,
встановлено факти, які свідчать про
те, що проведення таких операцій не
відповідає дійсним намірам сторін і, що
вони спрямовані на ухилення від сплати
податків за фінансово-господарськими
результатами.

Відповідно до ст.71 КАС України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків,
встановлених ст.72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

В ході розгляду справи позивач не довів
суду ті обставини, на які він посилався
в обґрунтування заявлених вимог, а
відповідач надав суду належні докази
на підтвердження своїх заперечень
проти позову.

Надаючи оцінку правомірності дій та
рішень органів владних повноважень,
суд керується критеріями, закріпленими
у ст.2 КАС України, які певною мірою
відображають принципи
адміністративної процедури,
встановлюючи при цьому чи прийняті
(вчинені) ним рішення (дії): на підставі,
у межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України; з використанням повноваження
з метою, з якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються
на суб'єктивній оцінці фактичних
обставин справи та доказів, а також на
невірному тлумаченні норм
матеріального права. Зазначені доводи
не містять посилань на конкретні
обставини чи факти або на нові докази,
які б давали підстави для скасування
рішення суду першої інстанції.

Таким чином, на підставі встановлених в
ході судового розгляду обставин, суд
першої інстанції правильно дійшов
висновку, що приватного підприємства
"Саксесс-Строй" є необґрунтованими та
не підлягають задоволенню.

Враховуючи все вищевикладене, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
порушень матеріального і
процесуального права при вирішенні
справи не допустив, а наведені в скарзі
доводи правильність висновків суду не
спростовують. За таких обставин,
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає.

Керуючись ч. 1 ст. 195, 197, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст.
200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. 206, ч.5 ст. 254 КАС
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу приватного
підприємства "Саксесс-Строй" залишити
без задоволення, а постанову Одеського
окружного адміністративного суду від 04
березня 2013 року у справі № 1570/7327/2012 -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена у касаційному
порядку протягом двадцяти днів після
набрання законної сили судовим
рішенням шляхом подачі касаційної
скарги безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий:
О.І. Шляхтицький

Суддя:
А.В. Крусян

Суддя:
І.Г. Ступакова