Справа № 2а-9039/10/0670
Суддя: Усенко Є.А.
Дата ухвалення: 2014-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"30" січня 2014 р. м. Київ
К/9991/61834/11

№ К/9991/61834/11

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Усенко
Є.А.,

суддів: Блажівської Н.Є., Сіроша М.В.,

розглянувши у порядку письмового
провадження

касаційну скаргу Коростенської
об'єднаної державної податкової
інспекції Житомирської області

на постанову Житомирського окружного
адміністративного суду 05.04.2011

та ухвалу Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 30.08.2011

у справі № 2а-9039/10/0670 Житомирського
окружного адміністративного суду

за позовом Малого приватного
підприємства «Злак»

до Коростенської об'єднаної державної
податкової інспекції Житомирської
області

про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Житомирського окружного
адміністративного суду 05.04.2011,
залишеною без змін ухвалою
Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 30.08.2011,
позов задоволено: скасовані податкові
повідомлення-рішення Коростенської
ОДПІ від 11.11.2010: № /0 та № /0.
Рішення судів вмотивоване висновком
про те, що правомірність віднесення
позивачем витрат на оплату, отриманих
від ПП ОСОБА_2, ПП ОСОБА_3, ПП ОСОБА_4, ПП
ОСОБА_5, ПП ОСОБА_6, ТОВ «МТС і К» та МПП
«Фортуна», транспортних послуг, а сум
ПДВ у їх вартості до складу податкового
кредиту, підтверджується дослідженими
у судовому процесі та доданими до
матеріалів справи документами, як то:
акти виконаних робіт,
товарно-транспортні накладні та
банківські виписки з розрахункового
рахунку позивача.

У касаційній скарзі Коростенська ОДПІ
просить скасувати ухвалені у справі
судові рішення та постановити нове
рішення про відмову в позові,
посилаючись на порушення судами
попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права.

Позивач не скористався своїм правом
надати заперечення проти касаційної
скарги.

Перевіривши правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, юридичної оцінки обставин
справи, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
приходить до висновку, що касаційна
скарга підлягає частковому
задоволенню.

Фактичною підставою для донарахування
позивачу податкових зобов`язань з
податку на прибуток, податку на додану
вартість та застосування штрафних
(фінансових) санкцій згідно з
податковими повідомленнями-рішеннями,
з приводу правомірності яких виник
спір, стали висновки контролюючого
органу, викладені в акті перевірки від
03.11.2010 № 672/2301/32679672, про порушення
позивачем норм пункту 5.1, підпункту 5.2.1
пункту 5.2, підпункту 5.3.9 пункту 5.3 ст.5
Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств» (Закон № 334/94-ВР):
завищення валових доходів на загальну
суму 235999,00 грн. у податковому обліку за
2008 рік, І квартал, півріччя 2009 року за
наслідками нікчемних правочинів щодо
поставки борошна, придбаного у ТОВ
«Юніколор», Горщиківському ССТ,
Білокоровицькому ССТ, Ушомирському
хлібозаводу, Городницькому ССТ;
завищення валових витрат на загальну
суму 428567,00 грн. у податковому обліку за
2008 рік, І квартал, півріччя, ІІІ
квартали 2009 року, 2009 рік, І квартал 2010
року за безтоварними господарськими
операціями з поставки позивачу ТОВ
«Юніколор» борошна та за операціями з
поставки позивачу ПП ОСОБА_2, ПП ОСОБА_3,
ПП ОСОБА_4, ПП ОСОБА_5, ПП ОСОБА_6, ТОВ «МТС
і К» та МПП «Фортуна» транспортних
послуг, отримання яких не підтверджено
первинними документами, що призвело до
завищення податку на прибуток у
податковому обліку за 2008 рік, І квартал,
півріччя, ІІІ квартали 2009 року, 2009 рік, І
квартал 2010 року на загальну суму 48142,00
грн. Крім того, за висновками акту,
позивачем порушені норми підпункту 7.4.1
пункту 7.4, підпункту 7.5.1 пункту 7.5 ст.7
Закону України «Про податок на додану
вартість» (Закон № 168/97-ВР), а саме:
завищено податкові зобов`язання у сумі
47199,00 грн. у податковому обліку за
жовтень, грудень 2008 року, січень, лютий,
квітень 2009 року за наслідками
нікчемних правочинів щодо поставки
позивачем борошна зазначеним вище
юридичним особам, та завищення
податкового кредиту у сумі 71146,00 грн. у
податковому обліку за період з жовтня
2008 року по червень 2009 року та грудень 2009
року у тому числі за податковими
накладними, виписаними ТОВ «Юніколор»,
ПП ОСОБА_2, ПП ОСОБА_3, ПП ОСОБА_4, ПП
ОСОБА_5, ПП ОСОБА_6, МПП «Фортуна», ТОВ
«МТС і К».

За результатами перевірки ОДПІ
прийняті податкові
повідомлення-рішення від 11.11.2010: №
/0 - про визначення податкового
зобов`язання з податку на прибуток у
сумі 72213,00 грн., у т.ч.: 48142,00 грн. -
основний платіж, 24071,00 грн. - штрафні
(фінансові) санкції; № /0 - про
визначення податкового зобов`язання з
податку на додану вартість у сумі 40448,00
грн., у т.ч.: 26965,00 грн. - основний платіж,
13483,00 грн. - штрафні (фінансові) санкції).

Як встановлено у судовому процесі, з
посиланням на отримання транспортних
послуг від ПП ОСОБА_2, ПП ОСОБА_3, ПП
ОСОБА_4, ПП ОСОБА_5, ПП ОСОБА_6, МПП
«Фортуна», ТОВ «МТС і К», позивачем
віднесено до складу валових витрат та
податкового кредиту відповідних
податкових періодів суму витрат та
податку на додану вартість, сплаченого
у вартості цих послуг.

Відповідно до пункту 5.1 ст.5 Закону №
334/94-ВР валові витрати виробництва та
обігу (далі - валові витрати) - сума
будь-яких витрат платника податку у
грошовій, матеріальній або
нематеріальній формах, здійснюваних як
компенсація вартості товарів (робіт,
послуг), які придбаваються
(виготовляються) таким платником
податку для їх подальшого використання
у власній господарській діяльності.

До складу валових витрат, згідно
підпункту 5.2.1 вказаної статті,
включаються: суми будь-яких витрат,
сплачених (нарахованих) протягом
звітного періоду у зв'язку з
підготовкою, організацією, веденням
виробництва, продажем продукції (робіт,
послуг) і охороною праці, у тому числі
витрати з придбання електричної
енергії (включаючи реактивну), з
урахуванням обмежень, установлених
пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

Підпунктом 5.3.9 пункту 5.3 ст.5 цього
Закону визначено, що не належать до
складу валових витрат будь-які витрати,
не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення податкового обліку.

Абзацами першим, другим підпункту 7.4.1
пункту 7.4 ст. 7 Закону № 168/97-ВР
встановлено, що податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи із договірної (контрактної)
вартості товарів (послуг), але не вище
рівня звичайних цін, у разі якщо
договірна ціна на такі товари (послуги)
відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 8-1 цього Закону, протягом
такого звітного періоду у зв'язку з
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Не підлягають включенню до складу
податкового кредиту суми сплаченого
(нарахованого) податку у зв'язку з
придбанням товарів (послуг), не
підтверджені податковими накладними
чи митними деклараціями (іншими
подібними документами згідно з
підпунктом 7.2.6 пункту 7.2 статті 7 Закону
№ 168/97-ВР) (абзац перший підпункту 7.4.5
пункту 7.4 цієї статті).

При цьому законодавцем, безумовно,
презумується реальність
оподатковуваних операцій та витрат
платника податку, достовірність
документів податкового обліку.

За змістом наведених норм право
платника податків на збільшення
валових витрат та на включення сум ПДВ
до податкового кредиту обумовлено
юридичним складом, до якого входять
такі юридичні факти, як придбання цим
платником податків товарів (послуг) або
основних фондів, призначених для
використання в оподатковуваних
операціях, що відповідають цілям його
господарської діяльності;
підтвердження обліковими,
розрахунковими документами, зокрема
податковою накладною, виписаною
постачальником - платником ПДВ, митною
декларацією (іншими подібними
документами, перелік яких встановлений
підпунктом 7.2.6 пункту 7.2 статті 7
Закону № 168/97-ВР) суми витрат на
придбання товару (послуг) та ПДВ,
нарахованого (сплаченого) податку в
ціні придбання товару (послуг).

Ці обставини відповідно до частини 1 ст.
138 КАС України входять до предмета
доказування при розгляді судом
адміністративного позову стосовно
правомірності рішення контролюючого
органу про донарахування сум
податкових зобов'язань з ПДВ та/або
зменшення сум бюджетного
відшкодування з цього податку.

Обов'язкове встановлення факту
поставки як підстави для включення сум
ПДВ, вказаних в податкових деклараціях,
до податкового кредиту відповідає
правовій позиції Верховного Суду
України по такій категорії спорів,
висловленій, зокрема в постанові від
22.10.2010 у справі за позовом Приватного
підприємства «Балтімор» до ДПІ у
Кіровоградській області, Головного
управління Державного казначейства
України у Кіровоградській області про
визнання недійсним податкового
повідомлення-рішення та стягнення суми
бюджетного відшкодування з податку на
додану вартість.

Згідно зі статтею 244-2 КАС України
рішення Верховного Суду України,
прийняте за результатами розгляду
заяви про перегляд судового рішення з
мотивів неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права у подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначені норми права, та для
всіх судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність з рішенням Верховного
Суду України.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції, з висновками якого
погодився апеляційний суд, виходив з
тих мотивів, що реальність поставки
позивачу послуг з перевезення ПП
ОСОБА_2, ПП ОСОБА_3, ПП ОСОБА_4, ПП ОСОБА_5,
ПП ОСОБА_6, МПП «Фортуна», ТОВ «МТС і К»
підтверджується доданими до
матеріалів справи актами виконаних
робіт, товарно-транспортними
накладними та виписками з банківського
рахунку як підтвердження їх оплати.

Заперечуючи проти позову та доводячи
правомірність прийнятих податкових
повідомлень-рішень, ОДПІ звертала
увагу суду на те, що факт поставки
позивачу послуг з перевезення
вищевказаними контрагентами не
підтверджений товарно-транспортними
накладними, оскільки під час перевірки
вони були надані позивачем лише щодо
частини перевізників та на меншу
частину обсягу наданих такими
перевізниками послуг, а ті що надані, як
і акти приймання наданих послуг, мають
недоліки при їх заповненні. Так, акти
приймання наданих послуг не містять
інформації щодо назви автомобіля, який
здійснював перевезення, П.І.Б. водія,
маршруту, найменування вантажу, який
перевозився, його кількісних
показників (вага); товарно-транспортні
накладні не містять назву
автоперевізника. Також не кожен
випадок надання послуг з перевезення
підтверджений товарно-транспортною
накладною, зокрема: за господарськими
операціями з ПП ОСОБА_2 під час
перевірки надано 6 актів виконаних
послуг щодо надання перевезень, при
цьому, товарно-транспортними
накладними підтверджуються лише 2
перевезення; з ПП ОСОБА_3 при 7 актах
виконаних послуг до перевірки надані 2
товарно-транспортна накладні; з ПП
ОСОБА_4 - 5 актів виконаних робіт за
відсутності товарно-транспортних
накладних; з ПП ОСОБА_4 - 11 актів
виконаних робіт та 5
товарно-транспортних накладних; МПП
«Фортуна» - 7 актів виконаних робіт.
Вплив вказаних недоліків актів
приймання наданих послуг та
товарно-транспортних накладних на
значення цих документів як первинних
документів, які підтверджують реальний
характер поставки судами оцінено не
було, тоді як такі обставини входять до
предмету доказування при розгляді
спору про правомірність донарахування
податкових зобов`язань за наслідками
господарських операцій з поставки
послуг.

Крім того, відповідно до пункту 1 Правил
перевезень вантажів автомобільним
транспортом в Україні, затверджених
наказом Міністерства транспорту
України від 14.10.1997 № 363, зареєстровано в
Міністерстві юстиції України 20.02.1998 за
№ 128/2568, товарно-транспортна накладна -
це єдиний для всіх учасників
транспортного процесу юридичний
документ, що призначений для списання
товарно-матеріальних цінностей, обліку
на шляху їх переміщення,
оприбуткування, складського,
оперативного та бухгалтерського
обліку, а також для розрахунків за
перевезення вантажу. Один із
екземплярів товарно-транспортної
накладної, як встановлено пунктом 11.7
цих Правил, передається
вантажоодержувачу, і служить для
оприбуткування вантажу (товару). За
змістом цієї норми товарно-транспортні
накладні повинні у всякому разі бути в
наявності у покупця, безвідносно до
умов договору поставки про зобов'язану
сторону щодо доставки товару.

Наведеним доводам ОДПІ на
підтвердження відсутності реального
характеру господарських операцій із
поставки транспортних послуг між
позивачем та ПП ОСОБА_2, ПП ОСОБА_3, ПП
ОСОБА_4, ПП ОСОБА_5, ПП ОСОБА_6, МПП
«Фортуна», ТОВ «МТС і К», суди
попередніх інстанцій у порушення вимог
статті 86 КАС України оцінки не дали,
тоді як обставини, на які посилається
податковий орган, входять до предмету
доказування у справі і мають істотне
значення для вирішення питання
стосовно права позивача на валові
витрати та податковий кредит за
податковими накладними, виписаними від
імені цих контрагентів.

При цьому, матеріали справи не містять
копій товарно-транспортних накладних,
які б підтверджували факт отримання
позивачем транспортних послуг від
вказаних контрагентів, а суди, роблячи
висновок про правомірність формування
позивачем валових витрат та
податкового кредиту за наслідками
господарських операцій з поставки
позивачу послуг перевезення,
посилались на їх дослідження у
судовому процесі.

Поміж іншим, поза увагою суду як першої
так і апеляційної інстанцій залишились
встановлені під час перевірки
порушення позивачем норм Законів №
334/94-ВР та № 168/97-ВР, зокрема щодо
завищення позивачем валових доходів у
податковому обліку за 2008 рік, І квартал,
півріччя 2009 року та податкових
зобов`язань у податкових деклараціях
за жовтень, грудень 2008 року, січень,
лютий, квітень 2009 року за наслідками
нікчемних, згідно з висновком
податкового органу, правочинів щодо
поставки позивачем борошна
Горщиківському ССТ, Білокоровицькому
ССТ, Ушомирському хлібозаводу,
Городницькому ССТ попередньо
придбаного у ТОВ «Юніколор», а також
завищення валових витрат на загальну
суму 235999,00 грн. у податковому обліку за
ІV квартал 2008 року, І та ІІ квартали 2009
року, податкового кредиту у сумі 47199,00
грн. за жовтень, грудень 2008 року, січень,
лютий, квітень 2008 року за
господарськими операціями з поставки
позивачу ТОВ «Юніколор» борошна, з
урахуванням яких податковий орган
зробив висновок про заниження
податкових зобов`язань із податку на
прибуток та податку на додану вартість
та прийняв оскаржувані податкові
повідомлення-рішення.

При цьому, податковий орган у судовому
процесі, доводячи відсутність
реального характеру господарських
операцій з поставки позивачу ТОВ
«Юніколор» борошна звертав увагу суду
на відсутність доказів його
транспортування, при тому, що умовами
договору купівлі-продажу, укладеного
між позивачем (покупець) та ТОВ
«Юніколор» (продавець) від 10.10.2008 №
045-10/2008, зокрема пунктом 2.4, передбачено
відвантаження продукції самовивозом
покупця.

Обставини з якими податковий орган
пов`язує вказані порушення позивачем
норм Законів № 334/94-ВР та № 168/97-ВР
судами попередніх інстанцій у
порушення норм пункту 4 ст. 11 КАС
України взагалі не були встановлені, а
доводам, на які посилався податковий
орган, доводячи свою правову позицію, у
порушення норм ст. 86 КАС України не було
дано належної оцінки.

Обов'язок суду встановити дійсні
обставини справи при розгляді
адміністративного позову безвідносно
до позиції сторін випливає з
офіційного з'ясування обставин справи
як принципу адміністративного
судочинства, закріпленого нормами
статті 7, частин 4 та 5 ст. 11 КАС України.

Презумпція добросовісності платника
податків означає, що подані платником
контролюючому органу документи
податкової звітності є дійсними, повно
та об'єктивно відтворюють господарські
операції, що є об'єктом оподаткування
та/або фінансові показники яких
впливають на податковий обов'язок
платника податків, якщо інше не буде
доведено контролюючим органом. У
площині процесуального регулювання
презумпції добросовісності платника
податків відповідає обов'язок
доведення контролюючим органом
правомірності прийнятого рішення в
судовому процесі, порушеному за
позовом платника податків про
скасування рішення як неправомірного
(частина 2 ст. 71 КАС України). У разі
надання контролюючим органом доказів,
які спростовують дійсність чи повноту
даних поданої платником податків
податкової звітності, платник податків
відповідно до встановленого частиною 1
ст. 71 КАС України обов'язку кожної
сторони довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення
(крім випадків, встановлених статтею 72
цього Кодексу), повинен довести
наявність законних підстав, для
врахування задекларованих в
податковому обліку даних при визначені
суми його податкового обов'язку.

Допущені судами попередніх інстанцій
порушення норм процесуального права
унеможливили встановлення фактичних
обставин, що мають значення для
правильного вирішення справи, а отже
відповідно до частини 2 ст. 227 КАС
України є підставою для скасування
ухвалених у справі судових рішень та
направлення справи на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи суду
слід взяти до уваги викладене в цій
ухвалі, перевірити належним чином
доводи сторін щодо фактичної поставки
позивачу транспортних послуг ПП
ОСОБА_2, ПП ОСОБА_3, ПП ОСОБА_4, ПП ОСОБА_5,
ПП ОСОБА_6, МПП «Фортуна», ТОВ «МТС і К»;
борошна ТОВ «Юніколор» та подальшої
поставки позивачем цього борошна
Горщиківському ССТ, Білокоровицькому
ССТ, Ушомирському хлібозаводу,
Городницькому ССТ, для чого, у разі
необхідності, зобов'язати сторони
надати докази, яких не буде вистачати,
для з'ясування відповідних обставин,
або ж витребувати такі докази у інших
осіб, в яких вони можуть знаходитися;
дати правильну юридичну оцінку
встановленим обставинам та
постановити рішення відповідно до
вимог статті 159 КАС України. Водночас
судам слід дотриматися правової
позиції щодо застосування підпунктів
7.4.1 та 7.4.5 пункту 7.4 ст. 7 Закону № 168/97-ВР,
викладеної в постанові Верховного Суду
України від 27.03.2012 у справі за позовом
ПП «Ангара» до ДПІ у Печерському районі
м. Києва, Головного управління
Державного казначейства України в м.
Києві про скасування податкового
повідомлення-рішення, стягнення
бюджетного відшкодування з податку на
додану вартість. Так, Верховний Суд
України вказав, що про
необґрунтованість податкової вигоди
можуть свідчити підтверджені доказами
доводи податкового органу, зокрема про
наявність таких обставин: неможливість
реального здійснення платником
податків зазначених операцій з
урахуванням часу, місця знаходження
майна або обсягу матеріальних
ресурсів, економічно необхідних для
виробництва товарів, виконання робіт
або послуг, нездійснення особою, яка
значиться постачальником послуг,
підприємницької діяльності;
відсутність необхідних умов для
досягнення результатів відповідної
підприємницької, економічної
діяльності у зв'язку з відсутністю
управлінського або технічного
персоналу, основних коштів, виробничих
активів, складських приміщень,
транспортних засобів; облік для цілей
оподаткування тільки тих
господарських операцій, які
безпосередньо пов'язані з виникненням
податкової вигоди, якщо для такого виду
діяльності також потрібне здійснення й
облік інших господарських операцій;
відсутність первинних документів
обліку.

Керуючись ст.ст. 220, 222, 223, 227, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, Вищий адміністративний суд
України

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Коростенської
об'єднаної державної податкової
інспекції Житомирської області
задовольнити частково, скасувати
постанову Житомирського окружного
адміністративного суду 05.04.2011 та ухвалу
Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 30.08.2011 та
направити справу новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення їх копій
особам, які беруть участь у справі.

Головуючий суддя: підписЄ.А.
УсенкоСудді: підписН.Є. Блажівська
підписМ.В. Сірош