Справа № 810/960/14
Суддя: Лисенко В.І.
Дата ухвалення: 2014-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 березня 2014 року 810/960/14

Суддя Київського окружного
адміністративного суду Лисенко В.І.,
розглянувши у порядку письмового
провадження адміністративну справу

за позовом фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1

до Управління пенсійного
фонду України у Вишгородському районі
Київської області

про визнання протиправною та
скасування вимоги

в с т а н о в и в:

До Київського окружного
адміністративного суду звернулась
фізична особа-підприємець ОСОБА_1 з
позовом до Управління пенсійного фонду
України у Вишгородському районі
Київської області про визнання
протиправною та скасування вимоги
відповідача від 07.08.2013 № Ф-1156 в частині
нарахування суми боргу за період з
серпня 2011 року по червень 2013 року у
розмірі 8658,71 грн.

В обґрунтування позовних вимог
позивач зазначив, що оскільки він
зареєстрований як суб'єкт
підприємницької діяльності та
одночасно є пенсіонером за віком, то
згідно із Законом України «Про збір та
облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» з серпня 2011
року він звільнений від сплати єдиного
внеску. А відтак, вважав протиправною
винесену відповідачем вимогу від 07.08.2013
№ Ф-1156 про сплату заборгованості зі
сплати єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування в частині
нарахування суми боргу у розмірі 8658,71
грн. за період з серпня 2011 року по
червень 2013 року.

Окремо позивач зазначив, що про
існування оскаржуваної вимоги йому
стало відомо лише 30.01.2014. На
підтвердження вказаного надав копію
конверту, в якому на його адресу
надійшла зазначена вимога.

У судове засідання сторони,
повідомлені належним чином про час,
дату та місце судового розгляду, не
з'явились.

Від представника позивача до суду
надійшло клопотання про розгляд справи
за його відсутності.

Відповідач про причини неявки суд не
повідомив, із заявами про відкладення
судового розгляду до суду не звертався,
надіслав до суду заперечення, у яких
просив у задоволенні позову відмовити.

Згідно із частиною четвертою статті 128
Кодексу адміністративного судочинства
України, у разі неприбуття відповідача,
належним чином повідомленого про дату,
час і місце судового розгляду, без
поважних причин розгляд справи може не
відкладатися і справу може бути
вирішено на підставі наявних у ній
доказів.

Відповідно до частини шостої статті 128
Кодексу адміністративного судочинства
України, якщо немає перешкод для
розгляду справи у судовому засіданні,
визначених цією статтею, але прибули не
всі особи, які беруть участь у справі,
хоча і були належним чином повідомлені
про дату, час і місце судового розгляду,
суд має право розглянути справу у
письмовому провадженні у разі
відсутності потреби заслухати свідка
чи експерта.

Враховуючи викладене, суд дійшов
висновку про розгляд справи за
відсутності сторін та у порядку
письмового провадження.

ОСОБА_1 є фізичною
особою-підприємцем, що зареєстрована
Вишгородською районною державною
адміністрацією Київської області
19.02.2007. Свідоцтво серії НОМЕР_2.

У той же час, позивач є пенсіонером, що
підтверджується Пенсійним
посвідченням від 21.10.2010 № НОМЕР_1.

У січні 2014 року на адресу позивача
надійшла вимога Управління пенсійного
фонду України у Вишгородському районі
Київської області від 07.08.2013 № Ф-1156 про
сплату заборгованості зі сплати
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування за
період з січня 2011 року по червень 2013
року у розмірі 10970,78 грн.

Як убачається з заперечень на
адміністративний позов, відповідач
вважає, що оскільки пенсія позивачу
призначена відповідно до Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
то він не звільняється від сплати
єдиного внеску на загальнообов'язкове
соціальне страхування до досягнення
ним пенсійного віку, встановленого
статтею 26 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», а відтак, позивач
зобов'язаний сплачувати єдиний внесок
на загальних підставах.

Вважаючи вищевказану вимогу в
частині нарахування суми боргу за
період з серпня 2011 року по червень 2013
року у розмірі 8658,71 грн. протиправною,
позивач звернувся до суду з даним
адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку
відносинам, що виникли між сторонами,
суд виходить з наступного.

Правові та організаційні засади
забезпечення збору та обліку єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, умови та
порядок його нарахування і сплати та
повноваження органу, що здійснює його
збір та ведення обліку визначені
Законом України «Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування» від
08.07.2010 № 2464-VI (далі - Закон № 2464).

Згідно із пунктом четвертим частини
першої статті 4 Закону № 2464 фізичні
особи - підприємці, в тому числі ті, які
обрали спрощену систему оподаткування,
є платниками єдиного внеску.

Законом України «Про
внесення змін до Податкового кодексу
України та деяких інших законодавчих
актів України щодо вдосконалення
окремих норм Податкового кодексу
України» від 07.07.2011 № 3609-VI, стаття 4
Закону № 2464 доповнена частиною
четвертою наступного змісту: «Особи,
зазначені у пункті четвертому частини
першої цієї статті, які обрали спрощену
систему оподаткування, звільняються
від сплати за себе єдиного внеску, якщо
вони є пенсіонерами за віком або
інвалідами та отримують відповідно до
закону пенсію або соціальну допомогу.
Такі особи можуть бути платниками
єдиного внеску виключно за умови їх
добровільної участі у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування».

Таким чином, на час виникнення спірних
правовідносин частиною четвертою
статті 4 Закону № 2464 було передбачено
звільнення фізичних осіб-підприємців,
які обрали спрощену систему
оподаткування, від сплати єдиного
внеску, якщо вони є пенсіонерами за
віком та отримують відповідно до
закону пенсію.

Як убачається з матеріалів справи
позивач перебуває на обліку в
Управлінні пенсійного фонду України у
Вишгородському районі Київської
області та отримує пенсію за віком,
призначену на пільгових умовах. Згідно
пенсійного посвідчення від 21.10.2010
№ НОМЕР_1 позивач є пенсіонером за
віком.

Пенсія йому призначена на підставі
статті 55 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» від 28.02.1991 № 796-XII
(далі-Закон № 796-XII), згідно з якою
особам, які працювали або проживали на
територіях радіоактивного
забруднення, пенсії надаються із
зменшенням пенсійного віку,
встановленого статтею 26 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV
(далі-Закон 1058-IV).

Суд зазначає, що положення статті 55
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» потрібно розуміти в
контексті з положеннями статті 26
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування». А відтак, пенсія за віком
може бути надана особі яка не досягла
пенсійного віку, встановленого Законом
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування», за
умови, якщо остання працювала або
проживала на територіях
радіоактивного забруднення.

З огляду на викладене суд приходить до
висновку, що позивачу призначений
такий вид пенсії як «пенсія за віком»,
незважаючи на пільговий характер умов
її призначення, а відтак, він є
«пенсіонером за віком».

У той же час положення частини
четвертої статті 4 Закону № 2464 не
пов'язує звільнення особи від сплати
єдиного внеску із досягненням нею
певного віку, а передбачає звільнення
від сплати внеску усіх пенсіонерів за
віком.

Таким чином, враховуючи той факт, що
позивач отримує довічну пенсію за
віком, а частина четверта статті 4
Закону № 2464 не містить застережень
щодо її незастосування до осіб, яким
пенсію за віком призначено на
пільгових умовах, суд дійшов висновку,
що позивач звільнений від обов'язкової
сплати єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування. А відтак,
оскаржувана вимога від 07.08.2013 № Ф-1156 в
частині нарахування суми боргу за
період з серпня 2011 року по червень 2013
року у розмірі 8658,71 грн. прийнята
відповідачем неправомірно та підлягає
скасуванню.

Аналогічна позиція викладена у
постановах Вищого адміністративного
суду України від 04.04.2013 у справі К/800/8411/13
та від 26.03.2013 у справі К/9991/72976/12.

Згідно із частиною першою статті 94
Кодексу адміністративного судочинства
України, якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

Позивачем за подання позовної
заяви сплачено судовий збір, таким
чином, судові витрати підлягають
стягненню з Державного бюджету на
користь позивача.

Керуючись статтями 11, 14, 70, 71, 72, 86, 94, 159-163,
167, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд

п о с т а н о в и в:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати
вимогу Управління пенсійного фонду
України у Вишгородському районі
Київської області від 07.08.2013 № Ф-1156 в
частині нарахування суми боргу у
розмірі 8658,71 грн.

Стягнути з Державного бюджету на
користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір
у розмірі 182 (сто вісімдесят дві) гривні
70 копійок.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо скаргу не було подано в
установлені строки. У разі подання
апеляційної скарги постанова, якщо її
не скасовано, набирає законної сили
після повернення апеляційної скарги,
відмови у відкритті апеляційного
провадження або набрання законної сили
рішенням за наслідками апеляційного
провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду
подається до Київського апеляційного
адміністративного суду через
Київський окружний адміністративний
суд протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Суддя
Лисенко В.І.