Справа № 820/1839/14
Суддя: Білова О.В.
Дата ухвалення: 2014-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

13 березня 2014 р.
№ 820/1839/14

Харківський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого - судді Білової О.В.,

за участі секретаря судового засідання
- Кабанова Д.С.,

за участі представників: позивача -
ОСОБА_1, відповідача - Засопіна М.Ф.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Харкові
справу за адміністративним позовом
фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до
Державної податкової інспекції у
Дзержинському районі м. Харкова
Головного управління Міндоходів у
Харківській області про визнання дій
протиправними та скасування
податкового повідомлення-рішення,-

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_3
звернувся до Харківського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до Державної
податкової інспекції у Дзержинському
районі м. Харкова Головного управління
Міндоходів у Харківській області, в
якому просить суд визнати
неправомірними дії Державної
податкової інспекції у Дзержинському
районі м. Харкова Головного управління
Міндоходів у Харківській області щодо
проведення документальної виїзної
перевірки фізичної особи-підприємця
ОСОБА_3, в результаті якої складено акт
від 26.12.2013 № 2068/1702/НОМЕР_1; визнати
неправомірним та скасувати податкове
повідомлення-рішення № від 21
січня 2014 року Державної податкової
інспекції у Дзержинському районі м.
Харкова Головного управління
Міндоходів у Харківській області,
обґрунтовуючи позовні вимоги
наступним.

Державною податковою інспекцією у
Дзержинському районі м. Харкова
Головного управління Міндоходів у
Харківській області було проведено
перевірку позивача, за результатами
якої складено акт перевірки
№2068/1702/НОМЕР_1 від 26.12.13, на підставі
якого податковим органом винесено
податкове повідомлення-рішення №
від 21.01.14. Позивач вважає, що
оскаржуване податкове
повідомлення-рішення є неправомірним,
оскільки позивач мав право віднести до
складу податкового кредиту суми
сплаченого ПДВ за придбання
автомобілю, який використовується
позивачем у власній господарській
діяльності. Також, позивач зазначив, що
транспортні засоби, які належать
фізичним особам - підприємцям,
реєструються за ними як за фізичними
особами.

Представником відповідача в ході
судового розгляду справи були надані
письмові заперечення проти позову, в
яких зазначено, що позовні вимоги
позивача є такими, що не підлягають
задоволенню, з огляду на обставини,
встановлені в акті перевірки. Також
представник відповідача посилався на
те, що під час перевірки не були надані
документи, які б підтверджували
використання придбаного транспортного
засобу у власній господарській
діяльності.

Представник позивача - фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 ОСОБА_1 - в
судовому засіданні заявлені позовні
вимоги підтримав з підстав, викладених
у позовній заяві, та просив позов
задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача - Державної
податкової інспекції у Дзержинському
районі м. Харкова Головного управління
Міндоходів у Харківській області
Засопін М.Ф. - проти задоволення
позовних вимог заперечував з підстав,
викладених у письмових запереченнях.

Суд, заслухавши пояснення
представників позивача та відповідача,
дослідивши матеріали справи, встановив
такі обставини.

ОСОБА_3 зареєстрований як фізична особа
-підприємець, що підтверджується
Свідоцтвом про державну реєстрацію
фізичної особи - підприємця Серії
НОМЕР_2

Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 є
платником ПДВ, що підтверджується
свідоцтвом про реєстрацію платника ПДВ
від 08.10.10 НОМЕР_4, серія НОМЕР_3, з
індивідуальним податковим номером
НОМЕР_1 (а.с.13).

Державною податковою інспекцією у
Дзержинському районі м. Харкова
Головного управління Міндоходів у
Харківській області проведена
документальна позапланова виїзна
перевірка з питань дотримання вимог
податкового, валютного та іншого
законодавства фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3, який мав
правові відносини із платником
податків ТОВ «Арма Моторс», за
результатами якої складено акт
№2068/1702/НОМЕР_1 від 26.12.13 (а.с. 15-27).

В акті перевірки №2068/1702/НОМЕР_1 від 26.12.13
встановлено, що позивачем в порушення
п. 198.3, 198.4, 198.6, ст.. 198 Податкового
кодексу України занижено податок на
додану вартість на загальну суму 14565,00
грн., в т.ч. у червні 2013 на суму 24964,80 грн.,
у липні 2013 року 16643,20 грн.

Даний висновок обґрунтований тим, що
суб'єкт підприємницької діяльності -
фізична особа-підприємець не може бути
власником нерухомого або рухомого
майна, та право на податковий кредит за
операцією з придбання зазначеного
майна не виникає.

З матеріалів справи та акту перевірки
№2068/1702/НОМЕР_1 від 26.12.13 судом
встановлено, що на підставі договору №
А 4058 від 20.06.13, укладеного між ТОВ «Арма
Моторс» та фізичною особою-підприємцем
ОСОБА_3, останній придбав транспортний
засіб Renault MASTER MAU FGT 1 323 H 6, 2013 року
випуску.(а.с.28-31)

На виконання зазначеного договору ТОВ
«Арма Моторс» на адресу фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 були виписані
податкові накладні № 621 від 21.06.13, № 676
від 21.06.13, № 683 від 25.06.13, № 35 від 02.07.13
(а.с.149-152).

Всі первинні документи складені на
підставі договору № А 4058 від 20.06.13 на
фізичну особу підприємця ОСОБА_3.

При дослідженні в судовому засіданні
копій долучених до матеріалів справи
податкових накладних та інших
первинних документів по
взаємовідносинам фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 з ТОВ «Арма
Моторс» встановлено, що вони не мають
дефектів форми, змісту або походження,
котрі в силу ст.9 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні", п. 201.1 ст. 201
Податкового кодексу України, п.2.4
Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995р. №88, зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 05.06.1995р.
за №168/704, спричиняють втрату
первинними документами юридичної сили
і доказовості.

Транспортний засіб Renault MASTER MAU FGT 1 323 H 6,
2013 року випуску, був зареєстрований в
органах ДАІ на ім'я ОСОБА_3 з державним
номером НОМЕР_5, що підтверджується
свідоцтвом про державну реєстрацію
транспортного засобу серії НОМЕР_6 (а.с.
146).

На підтвердження використання
фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 у
власній господарській діяльності
автомобіля, що зареєстрований на нього,
як на фізичну особу, представником
позивача були надані та долучені до
матеріалів справи копії первинних
документів, які підтверджують доставку
товарів власним транспортом позивача
на адресу його контрагентів (а.с.54-66,
89-138).

Також, судом встановлено, що в акті
перевірки №2068/1702/НОМЕР_1 від 26.12.13
відображено наступне: - придбаний
позивачем транспортний засіб, Renault MASTER
MAU FGT 1 323 H 6, 2013 року випуску,
використовувався позивачем у власній
господарській діяльності; - покупці
відсутні, так як автомобіль був
придбаний для підприємницької
діяльності; - проведеним аналізом
транспортування товарно-матеріальних
цінностей (навантажувальних та
розвантажувальних робіт) встановлено,
що ФО-П ОСОБА_3 розвантажування та
навантажування товару відбувалося на
транспорті постачальника та покупців
за їх рахунок.

З огляду на зазначене, суд не бере до
уваги посилання представника
відповідача на відсутність під час
перевірки документів, які б
підтверджували використання
придбаного транспортного засобу у
власній господарській діяльності.

Згідно п. 198.1. ст. 198 ПК України право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з:а) придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг;б) придбання
(будівництво, спорудження, створення)
необоротних активів, у тому числі при
їх ввезенні на митну територію України
(у тому числі у зв'язку з придбанням
та/або ввезенням таких активів як
внесок до статутного фонду та/або при
передачі таких активів на баланс
платника податку, уповноваженого вести
облік результатів спільної
діяльності);в) отримання послуг,
наданих нерезидентом на митній
території України, та в разі отримання
послуг, місцем постачання яких є митна
територія України; г) ввезення
необоротних активів на митну територію
України за договорами оперативного або
фінансового лізингу.

Згідно п. 198.2 ст. 198 ПК України датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається дата тієї події, що
відбулася раніше:- дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг;- дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Згідно п. 198.3. ст. 198 ПК України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з: -
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;- придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Таким чином, Податковим кодексом
України встановлено право на включення
до податкового кредиту звітного
періоду сум податків, нарахованих
(сплачених) платником податку протягом
такого звітного періоду у зв'язку з
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Постановою Кабінету міністрів України
від 7.09.1998 №1388 затверджені Правила
державної реєстрації та обліку
автомобілів, автобусів, а також
самохідних машин, сконструйованих на
шасі автомобілів, мотоциклів усіх
типів, марок і моделей, причепів,
напівпричепів та мотоколясок, якими
встановлюється єдиний на території
України порядок державної реєстрації
та обліку автомобілів, автобусів, а
також самохідних машин,
сконструйованих на шасі автомобілів,
мотоциклів усіх типів, марок, і моделей,
причепів, напівпричепів та мотоколясок
та видачі реєстраційних документів і
номерних знаків.

Так, в п. 6 зазначених Правил
встановлено, що транспорті засоби
реєструються за юридичними та
фізичними особами. Транспортні засоби,
що належать фізичним
особам-підприємцям, реєструються за
ними як за фізичними особами.

Відповідно до ст. 2, ч. 1 ст. 318 Цивільного
кодексу України суб'єктами права
власності є Український народ,
фізичні та юридичні особи, держава
Україна, Автономна Республіка Крим,
територіальні громади, іноземні
держави та інші суб'єкти публічного
права.

Частиною 1 ст. 320 Цивільного кодексу
України передбачено, що власник має
право використовувати своє майно для
здійснення підприємницької
діяльності, крім випадків,
встановлених законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 128 Господарського
кодексу України
громадянин-підприємець відповідає за
своїми зобов'язаннями усім своїм
майном, на яке відповідно до закону
може бути звернено стягнення.

На підставі зазначеного, суд прийшов до
висновку, що позивач має право на
використання автомобіля, що
зареєстрований на нього, як на фізичну
особу, у власній підприємницькій
діяльності, а твердження відповідача
про те, що неможливість реєстрації
транспортного засобу на фізичну
особу-підприємця ОСОБА_3 позбавляє його
права на формування податкового
кредиту з податку на додану вартість є
безпідставним та таким, що суперечить
нормам чинного законодавства.

Щодо позовних вимог про визнання
неправомірними дій Державної
податкової інспекції у Дзержинському
районі м. Харкова Головного управління
Міндоходів у Харківській області щодо
проведення документальної виїзної
перевірки фізичної особи-підприємця
ОСОБА_3, в результаті якої складено акт
від 26.12.2013 № 2068/1702/НОМЕР_1, суд зазначає,
що державний ревізор-інспектор була
допущена до проведення перевірки,
перевірка відбулася та оформлена
актом, на підставі якого прийняте
податкове повідомлення-рішення. Таким
чином, у разі винесення податкового
повідомлення-рішення про
донарахування податкових зобов'язань
право платника порушується внаслідок
такого донарахування, а тому вимога про
скасування такого податкового
повідомлення-рішення є належним та
достатнім способом захисту цього
права, через що у визнанні
неправомірними дій Державної
податкової інспекції у Дзержинському
районі м. Харкова Головного управління
Міндоходів у Харківській області щодо
проведення документальної виїзної
перевірки фізичної особи-підприємця
ОСОБА_3 слід відмовити.

Відповідно до ст. 19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у
справах щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; 2) з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; 3) обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); 4) безсторонньо
(неупереджено); 5) добросовісно; 6)
розсудливо; 7) з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації; 8)
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); 9) з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення; 10)
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

З огляду на наведене, суд приходить до
висновку про необґрунтованість
прийнятого відповідачем оскаржуваного
податкового повідомлення-рішення, а
отже, про його невідповідність вимогам
ч. 3 ст. 2 КАС України.

Із врахуванням вищевикладених
обставин суд вважає, що позовні вимоги
позивача підлягають частковому
задоволенню.

Керуючись ст.ст. 2, 8-14, 17, 50, 70, 71, 86, 94, 159,
160-163, 167, 186 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 до Державної
податкової інспекції у Дзержинському
районі м. Харкова Головного управління
Міндоходів у Харківській області про
визнання дій протиправними та
скасування податкового
повідомлення-рішення - задовольнити
частково.

Визнати неправомірним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у
Дзержинському районі м. Харкова
Головного управління Міндоходів у
Харківській області № від 21
січня 2014 року.

У визнанні неправомірними дій
Державної податкової інспекції у
Дзержинському районі м. Харкова
Головного управління Міндоходів у
Харківській області щодо проведення
документальної виїзної перевірки
фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, в
результаті якої складено акт від 26.12.2013
№ 2068/1702/НОМЕР_1 - відмовити.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Харківського
апеляційного адміністративного суду
через Харківський окружний
адміністративний суд шляхом подачі
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня її проголошення. У разі
застосування судом частини третьої
статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Повний текст постанови виготовлено 18
березня 2014 року.

Суддя
Білова О.В.

.