Справа № 826/2370/14
Суддя: Гарник К.Ю.
Дата ухвалення: 2014-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12 березня 2014 року 10:05 №
Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі судді Гарника К.Ю., при
секретарі судового засідання
Непомнящій А.О. розглянувши у
відкритому судовому засіданні
адміністративну справу
за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Лан Інжинірінг" до
Державної податкової інспекції у
Голосіївському районі Головного
управління Міндоходів у м.Києві про
визнання незаконним та скасування
податкових повідомлень-рішень
24 лютого 2014 року (відповідно до
відмітки служби діловодства суду)
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Лан Інжинірінг»
(далі по тексту - позивач) звернулось до
Окружного адміністративного суду
міста Києва з адміністративним позовом
до Державної податкової інспекції у
Голосіївському районі Головного
управління Міндоходів у місті Києві
(далі по тексту - відповідач) в якому
просить суд визнати протиправним та
скасувати податкові повідомлення -
рішення від 28 січня 2014 року № 00005722 та №
.

Позивач не погоджується з висновками
Акта перевірки та прийнятими на його
підставі податковими
повідомленнями-рішеннями й мотивує
позовні вимоги тим, що відповідачем не
наведено жодного доказу на
підтвердження нікчемності правочинів,
укладених між ним та ТОВ «Альта-Ком»
відповідачем не надано. Крім цього, на
підтвердження необґрунтованості
висновків податкового органу,
представником позивача зазначено, що
відповідачем не надано жодних доказів
того, що укладання та виконання
договору не відповідає дійсним намірам
сторін щодо набуття прав та обов'язків;
на момент здійснення спірних операцій
вищезазначений контрагент був
зареєстрований як юридична особа та
платник податку на додану вартість;
сума податку на додану вартість,
включена позивачем до складу
податкового кредиту, підтверджується
належним чином оформленими
податковими накладними, а несплата
контрагентом-продавцем податку на
додану вартість до бюджету не впливає
на формування податкового кредиту
покупцем, якщо він має всі
документальні підтвердження розміру
зазначеного податкового кредиту.

Заперечення відповідача, співпадають з
висновками акта від 08 січня 2014 року №
1/1-22-01/32911952.

Після розгляду адміністративного
позову та доданих до нього матеріалів,
всебічного і повного встановлення всіх
фактичних обставин, на яких
ґрунтується позов, об'єктивної оцінки
доказів, що мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд зазначає наступне.

На підставі направлення від 24 грудня 2013
року № 3431 та наказу Державної
податкової інспекції у Голосіївському
районі Головного управління
Міндоходів у місті Києві від 24 грудня
2013 року № 1875, згідно підпункту 78.1.1.
пункту 78.1. статті 78 Податкового кодексу
України проведено документальну
позапланову виїзну перевірку
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Лан Інжинірінг»
щодо дотримання вимог податкового
законодавства по взаємовідносинам із
ТОВ «Альта-Ком» за період з 01 серпня 2012
року по 30 травня 2013 року, за
результатами якої складено акт
перевірки від 08 січня 2014 року №
1/1-22-01/32911952.

Як висновок проведеної перевірки
встановлено порушення пунктів 198.1., 198.2.,
198.3, 198.6. статті 198, пункту 201.11 статті 201
Податкового кодексу України, в
результаті чого занижено нарахування
податку на додану вартість на суму 70154
грн., в тому числі за листопада 2012 року -
на суму 32730,00 грн., за грудень 2012 року - на
суму 37424,00 грн.; пункту 138.2. статті 138,
підпункту 139.1.9. пункту 139.1. статті 139
Податкового кодексу України, в
результаті чого занижено податок на
прибуток на загальну суму 73662,00 грн., в
тому числі за 4 квартал 2012 року на суму
72662,00 грн.

Податковим повідомленням - рішенням
Державної податкової інспекції у
Голосіївському районі Головного
управління Міндоходів у місті Києві
від 28 січня 2014 року № за
порушення пунктів 198.1., 198.2., 198.3, 198.6.
статті 198, пункту 201.11 статті 201
Податкового кодексу України позивачу
збільшено суму грошового зобов'язання
з податку на додану вартість на суму
105231,00 грн., в тому числі: за основним
платежем - 70154,00 грн., за штрафними
санкціями - 35077,00 грн.

Податковим повідомленням - рішенням
Державної податкової інспекції у
Голосіївському районі Головного
управління Міндоходів у місті Києві
від 28 січня 2014 року № за
порушення пункту 138.2. статті 138,
підпункту 139.1.9. пункту 139.1. статті 139
Податкового кодексу України позивачу
збільшено суму грошового зобов'язання
з податку на прибуток на суму 110493,00 грн.
в тому числі: за основним платежем -
73662,00 грн., за штрафними санкціями - 36831,00
грн.

На думку позивача, висновки акту
перевірки спростовуються первинною
документацією, наявною в матеріалах
справи, а спірні податкові
повідомлення - рішення є
неправомірними та підлягають
скасуванню.

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши встановлені
обставини справи, Окружний
адміністративний суд міста Києва
зазначає наступне.

Як зазначив Вищий адміністративний суд
України в листі від 02 червня 2011 року
№742/11/13-11, з метою встановлення факту
здійснення господарської операції,
формування витрат для цілей визначення
об'єкта оподаткування податком на
прибуток або податкового кредиту з
податку на додану вартість судам
належить з'ясовувати, зокрема, такі
обставини: рух активів у процесі
здійснення господарської операції;
установлення спеціальної податкової
правосуб'єктності учасників
господарської операції та
установлення зв'язку між фактом
придбання товарів (послуг),
спорудженням основних фондів, імпортом
товарів (послуг), понесенням інших
витрат і господарською діяльністю
платника податку.

Таким чином, в межах даного спору слід
встановити факт здійснення
(реальність) господарських операцій
між позивачем та ТОВ «Альта-Ком»,
обставини використання придбаних
послуг у власній господарській
діяльності позивача, встановити
спеціальну податкову
правосуб'єктність учасників
господарської операції (зокрема, чи
були платниками податку на додану
вартість).

Матеріали справи свідчать, між
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Лан Інжинірінг» та
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Альта-Ком» був
укладений Договір № 18/09 від 18 вересня
2012 року, який підписаний директором ТОВ
«Альта-Ком» ОСОБА_2 та генеральним
директором ТОВ «Лан Інжінірінг»
Жаровим В.В. Згідно Договору, предметом
є роботи з будівництва інженерних
мереж з матеріалів «Виконавця» та
матеріалів «Замовника» на об'єкті
«Замовника» багатоповерховий будинок
з вбудовано-прибудованим приміщенням
побутового значення, розташований за
адресою: м. Сімферополь
вул. Севастопольська ,41.

Матеріали справи свідчать, що
сторонами підписані акти виконаних
робіт від 30 листопада 2012 року №
3011, від 25 грудня 2012 року № 1225, від 26
грудня 2012 року № 1226.

В свою чергу, Товариством з обмеженою
відповідальністю «Альта-Ком» виписано
податкові накладні від 29 листопада 2012
року № 722, від 25 грудня 2012 року № 868, від
26 грудня 2012 року № 909.

Оплата за виконані роботи
здійснювалась в порядку
безготівкового розрахунку, що
підтверджують відповідні виписки з
банківських рахунків, копії яких
містяться в матеріалах справи.

Згідно з підпунктом 14.1.181 пункту 14.1
статті 14 Податкового кодексу України
податковий кредит - це сума, на яку
платник. податку на додану вартість має
право зменшити податкове зобов'язання
звітного (податкового) періоду,
визначена згідно з розділом V цього
Кодексу.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198
Податкового кодексу України право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з: а) придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг; б) придбання
(будівництво, спорудження, створення)
необоротних активів, у тому числі при
їх ввезенні на митну територію України
(у тому числі у зв'язку з придбанням
та/або ввезенням таких активів як
внесок до статутного фонду та/або при
передачі таких активів на баланс
платника податку, уповноваженого вести
облік результатів спільної
діяльності); в) отримання послуг,
наданих нерезидентом на митній
території України, та в разі отримання
послуг, місцем постачання яких є митна
територія України; г) ввезення
необоротних активів на митну територію
України за договорами оперативного або
фінансового лізингу.

Пункт 198.3 статті 198 Податкового кодексу
України встановлює, що податковий
кредит звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку;
придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Відповідно до пункту 201.10 статті 201
Податкового кодексу України податкова
накладна видається платником податку,
який здійснює операції з постачання
товарів/послуг, на вимогу покупця та є
підставою для нарахування сум податку,
що відносяться до податкового кредиту.

Згідно з пунктом 198.2 статті 198
Податкового кодексу України датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається: дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів (послуг),
не підтверджені податковими
накладними або оформлені з порушенням
вимог чи не підтверджені митними
деклараціями (іншими подібними
документами згідно з пунктом 201.11
статті 201 цього Кодексу).

Згідно з пунктом 201.1 статті 201
Податкового кодексу України платник
податку зобов'язаний надати покупцю
(отримувачу) на його вимогу підписану
уповноваженою платником особою та
скріплену печаткою податкову накладну,
у якій зазначаються в окремих рядках: а)
порядковий номер податкової накладної;
б) дата виписування податкової
накладної; в) повна або скорочена назва,
зазначена у статутних документах
юридичної особи або прізвище, ім'я та по
батькові фізичної особи,
зареєстрованої як платник податку на
додану вартість, - продавця
товарів/послуг; г) податковий номер
платника податку (продавця та покупця);
ґ) місцезнаходження юридичної особи -
продавця або податкова адреса фізичної
особи - продавця, зареєстрованої як
платник податку; д) повна або скорочена
назва, зазначена у статутних
документах юридичної особи або
прізвище, ім'я та по батькові фізичної
особи, зареєстрованої як платник
податку на додану вартість, - покупця
(отримувача) товарів/послуг; е) опис
(номенклатура) товарів/послуг та їх
кількість, обсяг; є) ціна постачання
без урахування податку; ж) ставка
податку та відповідна сума податку в
цифровому значенні; з) загальна сума
коштів, що підлягають сплаті з
урахуванням податку.

З аналізу зазначених норм вбачається,
що визначальним фактором для
формування податкового кредиту
платником податку на додану вартість є
відповідність податкової накладної
порядку її заповнення та подальше
використання придбаних товарів
(основних фондів) в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку.

Як вбачається з обставин справи,
позивач в податкових деклараціях з
податку на додану вартість за
перевіряємий період в складі
податкового кредиту відобразив суми
податку на додану вартість на підставі
податкових накладних, виписаних ТОВ
«Альта-Ком» у зв'язку з отриманням
послуг.

Суд звертає увагу на те, що наявність у
покупця належно оформлених документів,
необхідних для віднесення певних сум
до податкового кредиту, зокрема
виданих постачальником/продавцем
податкових накладних, не є безумовною
підставою формування податкового
кредиту, у разі недоведенння
реальності здійснених господарських
операцій та факту використання
придбаних товарів/послуг в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Під господарською діяльністю у
Господарському кодексі України (стаття
3) розуміється діяльність суб'єктів
господарювання у сфері суспільного
виробництва, спрямована на
виготовлення та реалізацію продукції,
виконання робіт чи надання послуг
вартісного характеру, що мають цінову
визначеність.

На підтвердження реальності
господарських взаємовідносин із
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Альта-Ком»
позивачем зазначено, що отримані від
зазначеного товариства послуги
(роботи) використані позивачем
безпосередньо в своїй господарській
діяльності, а саме - в складі інших
робіт передані Товариству з обмеженою
відповідальністю «Льдинка» на
виконання умов Договору № 7-18/09-2012 від 18
вересня 2012 року. Відповідно до
зазначеного договору позивач
виконував роботи по будівництву
інженерних мереж на об'єкті Товариства
з обмеженою відповідальністю
«Льдинка» - багатоповерховий будинок з
вбудовано - прибудованими приміщеннями
побутового призначення, розташованого
за адресою: м. Сімферополь, вул.
Севастопольська, б. 41. Відповідно до
умов Договору № 7-18/09-2012 від 18.09.2012 р.
допускається виконання робіт за
договором третіми особами (копії
договору № 7-18/09-2012 від 18 вересня 2012
року, податкових накладних та
банківських виписок додані до
матеріалів справи).

Проте, суд зазначає, що акти, укладені
між позивачем та ТОВ «Альта-Ком»
виконані в довільній формі (назва,
вартість виконаних робіт), без
зазначення витрачених матеріалів,
номенклатури виконаних робіт ,вартості
одиниці виконання послуг, об'ємів
виконаних послуг та їх кошторисних
нормативів. У пункті «кількість» -
зазначено - «послуга».

При цьому, зазначені акти підписані
директором ТОВ «Альта-Ком» ОСОБА_2.

Спростовуючи доводи позовної заяви,
представником відповідача надано суду
копію акту перевірки ДПІ у
Шевченківському районі ГУ Міндоходів у
м. Києві від 01 жовтня 2013 року №
1084/26-59-22-01-38204618 «Про неможливість
проведення зустрічної звірки ТОВ
Альта-Ком () з
контрагентами з 16 серпня 2012 року по 31
травня 2013 року, згідно якого службовою
запискою ГВПМ ДПІ у Шевченківському
районі м. Києва ДПС від 11 березня 2013
року № 976/ДПІ/07-10/3 надано висновок щодо
наявності ознак «фіктивності»
відсутності факту реального
здійснення господарської діяльності
ТОВ «Альта-Ком» (код за ), в якому зазначено акт
незнаходження від 04 березня 2013
року.

Також, службовою запискою ГВПМ ДПІ у
Шевченківському районі м. Києва ДПС від
12 квітня 2013 року № 1624/ДПІ/0710/3 надано
висновок та копію пояснення посадових
осіб до діяльності підприємства, яке
віднесено до категорії «ризикові»,
щодо наявності ознак «фіктивності» та
відсутності факту реального
здійснення господарської діяльності.

Матеріли справи містять вирок
Шевченківського районного суду м.
Києва від 02 вересня 2013 року по
обвинуваченню ОСОБА_2 у вчиненні
злочину, передбаченого ч.5 ст. 27, ч. 1 ст.
205 КК України, яким затверджено угоду
про визнання винуватості, укладену між
прокурором прокуратури Дарницького
району м. Києва Іваненко А.О. та ОСОБА_2
про визнання винним у вчиненні злочину,
передбаченого ст. 27 ч.5, ст. 205 ч. 1 КК
України, і призначення йому покарання у
вигляді 3 років позбавлення волі із
застосуванням ст. 76 КК Країни у вигляді
іспитового строку 1 рік 6 місяців.

Згідно зазначеного вироку, ОСОБА_2 на
прохання невстановленої особи
погодився зареєструвати в органах
державної влади на своє ім'я суб'єкт
підприємницької діяльності - юридичну
особу ТОВ «Альта Ком». Не маючи наміру
здійснювати діяльність підприємства,
пов'язану з виробництвом товарів,
виконанням робіт, зафіксовану в
статутних документах ТОВ «Альта-Ком»,
усвідомлюючи протиправний характер
запропонованих йому дій як майбутнього
засновника та власника вказаного
підприємства, ОСОБА_2 погодився на таку
пропозицію. 08 червня 2012 року
Шевченківською районною у м. Києві
державною адміністрацією ТОВ
«Альта-Ком» було зареєстровано як
суб'єкт підприємницької діяльності -
юридична особа за адресою м. Київ, вул.
Мельникова ,12.

Таким чином, вирок Шевченківського
районного суду м. Києва від 02 вересня 2013
року по обвинуваченню ОСОБА_2 свідчить
про те, що ОСОБА_2 документів щодо
господарської діяльності ТОВ
«Альта-Ком» не підписував.

В свою чергу, позивачем не надано
пояснення з приводу того, ким підписані
Договір від 18 вересня 2012 року № 18/09 та
податкові накладні ТОВ «Альта-Ком",
якщо ОСОБА_2 документів господарської
діяльності товариства не підписував.

При цьому, матеріали справи не містять
копій товарно-транспортних накладних,
подорожніх листів, довіреностей, які б
свідчили про транспортування та
відвантаження будівельних матеріалів
на об'єкт будівництва.

Також, суд звертає увагу, що згідно умов
Договору № 18/09 від 18 вересня 2012 року,
предметом є роботи з будівництва
інженерних мереж з матеріалів
«Виконавця» та матеріалів «Замовника»
на об'єкті «Замовника»
багатоповерховий будинок з
вбудовано-прибудованим приміщенням
побутового значення, розташований за
адресою: м. Сімферополь вул.
Севастопольська, 41.

Доказів використання матеріалів
позивача або ТОВ «Альта-Ком» під час
проведення будівельних робіт у
багатоповерховому будинку з
вбудовано-прибудованим приміщенням
побутового значення, за адресою: м.
Сімферополь вул. Севастопольська, 41
матеріали справи не містять.

Суд наголошує, що вищезазначені
первинні документи витрбовувались у
позивача, проте інших первинних
документів, окрім договору, податкових
накладних та актів виконаних робіт
позивачем не надано.

Доказів, які б дали можливість
ідентифікувати участь ТОВ "Альта-Ком " у
виконанні будівельних робіт у
багатоповерховому будинку з
вбудовано-прибудованим приміщенням
побутового значення, за адресою: м.
Сімферополь вул. Севастопольська, 41
суду не надано.

На думку суду позивачем не доведено
мету та необхідність придбання у
ТОВ " Альта-Ком" послуг, визначених у
податкових накладних.

Крім цього, з матеріалів справи не
вбачається, яким чином відбувалось
завантаження, відвантаження та саме
перевезення будівельних матеріалів та
працівників на об'єкт будівництва
(відсутні відомості про автомобілі,
водіїв тощо).

Суд звертає увагу, що матеріали справи
не місять доказів наявності у
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Альта-Ком» трудових
ресурсів, виробничо-складських
приміщень та іншого майна, які
економічно необхідні для виконання
такого постачання або здійснення
діяльності.

При цьому, як встановлено в акті
перевірки ДПІ у Шевченківському районі
ГУ Міндоходів у м. Києві від 01 жовтня 2013
року № 1084/26-59-22-01/38204618 та не спростовано
у судовому засіданні на підприємстві
працює одна особа ОСОБА_2

Таким чином, позивачем не доведено, а
судом не встановлено, що здійснені ним
господарські операції з «Альта-Ком»
носять реальний характер.

Враховуючи викладене, суд вважає, що
висновки Акта перевірки про порушення
позивачем норм Податкового кодексу
України та заниження податку на додану
є обґрунтованими та не спростовуються
матеріалами справи, а тому, збільшення
ТОВ «Лан Інжінірінг» суми грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість відповідно до податкового
повідомлення-рішення від 28 січня 2014
року № є правомірним.

В частині висновків Акта перевірки
щодо заниження позивачем податку на
прибуток Окружний адміністративний
суд міста Києва звертає увагу на
наступне

Підпункт 14.1.27 пункту 14.1 статті 14
Податкового кодексу України визначає
витрати як суму будь-яких витрат
платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних для провадження
господарської діяльності платника
податку, в результаті яких
відбувається зменшення економічних
вигод у вигляді вибуття активів або
збільшення зобов'язань, внаслідок чого
відбувається зменшення власного
капіталу (крім змін капіталу за рахунок
його вилучення або розподілу
власником).

Відповідно до пункту 138.1 статті 138
Податкового кодексу України витрати,
що враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування, складаються із: витрат
операційної діяльності, які
визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 -
138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10,
пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат,
визначених згідно з пунктом 138.5,
підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10,
пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом
140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу;
крім витрат, визначених у пунктах 138.3
цієї статті та у статті 139 цього
Кодексу.

Згідно з підпунктом 138.1.1 пункту 138.1
статті 138 Податкового кодексу України
витрати операційної діяльності
включають: собівартість реалізованих
товарів, виконаних робіт, наданих
послуг та інші витрати беруться для
визначення об'єкта оподаткування з
урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї
статті, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140,
статей 142 і 143 та інших статей цього
Кодексу, які прямо визначають
особливості формування витрат
платника податку.

Відповідно до пункту 138.2 статті 138
Податкового кодексу України визначено,
що витрати, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

За правилами пункту 138.5 статті 138
Податкового кодексу України інші
витрати визнаються витратами того
звітного періоду, в якому вони були
здійснені, згідно з правилами ведення
бухгалтерського обліку.

Згідно з пунктом 138.6 статті 138
Податкового кодексу України
собівартість придбаних та
реалізованих товарів формується
відповідно до ціни їх придбання з
урахуванням ввізного мита і витрат на
доставку та доведення до стану,
придатного для продажу.

Підпункт 139.1.9 пункту 139.1 статті 139
Податкового кодексу встановлює, не
включаються до складу витрат витрати,
не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку.

Наведені правові норми свідчать, що
визначальною умовою правомірності
формування витрат, що враховуються при
обчисленні об'єкта оподаткування, є їх
здійснення для провадження
господарської діяльності платника
податку та підтвердження
розрахунковими, платіжними та
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачено
правилами ведення бухгалтерського
обліку.

При цьому формальна наявність у
покупця первинних документів,
необхідних для віднесення певних сум
до складу витрат відповідного періоду
не є безумовною підставою формування
витрат, у разі недоведення реальності
здійснених господарських операцій та
придбання товарів/послуг з метою їх
використання у межах господарської
діяльності платника податку.

Судом вже зазначалось, що надані
позивачем первинні документи не
свідчать про реальність господарських
відносин між ним та Товариством з
обмеженою відповідальністю
«Альта-Ком», не підтверджують
придбання товарів та їх подальше
використання в межах власної
господарської діяльності.

Таким чином, висновки акта перевірки
про порушення позивачем підпункту 139.1.9
пункту 139.1. статті 139 Податкового
Кодексу України є обґрунтованими та не
спростовуються матеріалами справи.

Відповідно до частини другої статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Згідно з частиною першою статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

На думку Окружного адміністративного
суду міста Києва, відповідачем
доведена правомірність та
обґрунтованість прийняття спірних
податкових повідомлень-рішень з
урахуванням вимог встановлених
частиною другою статті 19 Конституції
України та частиною третьою статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України, а тому, виходячи з системного
аналізу положень законодавства
України та доказів, наявних у
матеріалах справи, адміністративний
позов Товариства з обмеженою
відповідальністю "Лан
Інжинірінг" не підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене, керуючись
статтями 69, 70, 71, 128, 158 - 163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. У задоволенні адміністративного
позову Товариства з обмеженою
відповідальністю "Лан Інжинірінг"
відмовити

Постанова набирає законної сили в
строки та порядку, встановленому
статтею 254 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Постанова може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції за правилами,
встановленими статтями 185-187 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Суддя
К.Ю. Гарник