Справа № 826/2107/14
Суддя: Гарник К.Ю.
Дата ухвалення: 2014-03-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
04 березня 2014 року 11:55 №
Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі судді Гарника К. Ю., при
секретарі судового засідання
Непомнящій А. О. розглянувши у
відкритому судовому засіданні
адміністративну справу
за позовом ОСОБА_1 до Фонду
гарантування вкладів фізичних осіб про
17 лютого 2014 року (відповідно до
відмітки служби діловодства суду)
ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач)
звернувся до Окружного
адміністративного суду міста Києва з
адміністративним позовом до Фонду
гарантування вкладів фізичних осіб
(далі по тексту - відповідач) в якому
просить суд зобов'язати відповідача
поновити строк виплати коштів
гарантованих Фондом гарантування
вкладів фізичних осіб на користь
У судовому засіданні 04 березня 2014 року
позивач підтримав позовні вимоги,
проси їх задовольнити,обґрунтовуючи
позицію зазначив, що через відсутність
інформації та перебування на лікуванні
не подав заяву про поновлення строку
виплати коштів гарантованих Фондом
гарантування вкладів фізичних осіб.
Обґрунтовуючи заперечення,
представником відповідача зазначено,
що Законодавством не передбачено
підстав для поновлення пропущених
строків звернення до Фонду за
отриманням відшкодування.
Слід звернути увагу, що досліджуючи
питання строку звернення, судом
встановлено поважні причини пропуску
строку, а саме: позивач неодноразово
звертався до Фонду гарантування
вкладів фізичних осіб із заявами щодо
виплати відшкодування за вкладом
розміщеним у АКБ «Європейський» та
отримував відмову у зв'язку з
пропущенням строку звернення. Крім
цього, матеріали справи містять
довідки Управління соціального
захисту населення від 18 листопада 2013
року № 01-12/2203 про забезпечення
санітарно-курортним лікуванням та
Городищенського РТМО від 19 грудня 2012
року про знаходження на стаціонарному
лікуванні. У зв'язку із чим, пропущений
строк підлягає поновленню.
Після розгляду адміністративного
позову та доданих до нього матеріалів,
всебічного і повного встановлення всіх
фактичних обставин, на яких
ґрунтується позов, об'єктивної оцінки
доказів, що мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд зазначає наступне.
ОСОБА_1 є кредитором АКБ
грн. згідно статті 96 Закону України
«Про банки і банківську діяльність»
віднесено до четвертої черги Реєстру
вимог кредиторів банку.
Судом встановлено, що ліквідація
Акціонерного комерційного банку
«Європейський» була розпочата 21 серпня
2009 року відповідно до постанови
Правління Національного банку України
від 19 серпня 2009 року № 489 «Про
відкликання банківської ліцензії та
ініціювання процедури ліквідації
Акціонерного комерційного банку
«Європейський». На момент настання
недоступності вкладів у АКБ
«Європейський» максимальний розмір
гарантованої суми для вкладників
складав 150 000 грн. У зв'язку з цим,
виплата гарантованої суми
відшкодування здійснювалася Фондом
вкладникам АКБ «Європейський»
виходячи з встановленого
максимального розміру гарантованої
суми - 150 000 грн.
Рішенням адміністративної ради Фонду
від 21 серпня 2012 року № 27 «Про
збільшення розміру відшкодування
коштів за вкладами», зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 29 серпня
2012 року за № 1452/21764, було збільшено
розмір гарантованої суми до 200 000 грн.,
поширено для вкладників низки банків,
що перебували в стадії ліквідації на
день прийняття Рішення, у тому числі і
для вкладників АКБ «Європейський»,
було передбачено право звернутися до
Фонду за отриманням відшкодування
виходячи із збільшеної граничної суми
відшкодування (200 000 грн.) до 31 грудня 2012
року.

Офіційне опублікування Рішення було
здійснено в Офіційному віснику України
від 17 вересня 2012 року № 68 та в газеті
Голос України 08 вересня 2012 року № 168.

Таким чином, у відповідь на заяву
позивача від 28 березня 2013 року листом
Фонду гарантування вкладів фізичних
осіб від 11 квітня 2013 року № 02-036-2614/13
ОСОБА_1 проінформовано про відсутність
підстав для виплати відшкодування в
зв'язку пропуском строку для звернення
до Фонду.

Відповідно до ст. 58 Конституції України
закони та інші нормативно-правові акти
не мають зворотної дії в часі, крім
випадків, коли вони пом'якшують або
скасовують відповідальність особи.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Законом України "Про фонд гарантування
вкладів фізичних осіб" від 20.09.2001
№ 2740-III (втратив чинність - 22.09.2012 р.)
(надалі - Закон України № 2740-III), в
редакції чинній на момент виникнення
спірних правовідносин, встановлено
засади функціонування Фонду
гарантування вкладів фізичних осіб,
порядок відшкодування вкладів
вкладникам учасників (тимчасових
учасників) Фонду, а також регулюються
відносини між Фондом, Кабінетом
Міністрів України та Національним
банком України.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України №
2740-III визначено гарантії кожного
вкладника учасника (тимчасового
учасника) Фонду та санаційного банку
відшкодування коштів за його вкладами,
включаючи відсотки, в розмірі вкладів
на день настання недоступності
вкладів, але не більше 1200 гривень по
вкладах у кожному із таких учасників.
Зазначений розмір відшкодування
коштів за вкладами, включаючи відсотки,
за рахунок коштів Фонду може бути
збільшено за рішенням
адміністративної ради Фонду залежно
від тенденцій розвитку ринку ресурсів,
залучених від вкладників учасників
(тимчасових учасників) Фонду.

Представником відповідача повідомлено
суд, що позивачем не спростовано,
відповідно до наданого Ліквідатором
АКБ «Європейський» переліку
вкладників, сума за вкладом позивача
складала 200 000 грн. Позивачем було
отримано 150 000 грн. 07 жовтня 2009 року
через АТ «Брокбізнесбанк».

Таким чином в частині виплати вкладів
Фонд дотримався свого обов'язку та
виплатив позивачу гарантовану законом
суму вкладу.

Як встановлено судом, заяву про виплату
про повернення 50000,00 грн. позивачем
подано 28 березня 2013 року, тобто після
спливу встановленого Рішенням
адміністративної ради Фонду від 21
серпня 2012 року № 27 «Про збільшення
розміру відшкодування коштів за
вкладами» строку (до 31 грудня 2012 року).

За змістом листа Фонду гарантування
вкладів фізичних осіб від 11 квітня 2013
року № 02-036-2614/13, яким відмолено
позивачу у виплати 50000,00 грн. вбачається

Однак, як вбачається з пояснень,
позивача не було повідомлено про дане
рішення.

З огляду на викладене, суд зазначає, що
в розумінні статей 1, 30, 32 Закону
вкладники набувають право на одержання
гарантованої суми відшкодування
коштів за вкладами за рахунок коштів
Фонду в грошовій одиниці України з дня
настання недоступності вкладів. При
цьому під недоступністю вкладів
розуміється неможливість одержання
вкладу вкладником відповідно до умов
договору, яка настає з дня призначення
ліквідатора (учасника) тимчасового
учасника Фонду гарантування вкладів
фізичних осіб. Відшкодування за
вкладами здійснюється в готівковій або
безготівковій формі. Строк позовної
давності по зверненнях вкладників за
відшкодуванням за вкладами становить
три роки.

Враховуючи, що постановою Правління
Національного банку України від 19.08.2009
р. № 469 прийнято рішення про
відкликання банківської ліцензії та
ініціювання процедури ліквідації АКБ
"Європейський" з 21.08.2009 р., а
неможливість одержання вкладу
вкладником виникає з дня призначення
ліквідатора учасника (тимчасового
учасника) Фонду гарантування вкладів
фізичних осіб, днем виникнення
недоступності вкладу у позивача є
21.08.2009 р.

З огляду на викладене, суд приходить до
висновку, що строк позовної давності
починає спливати з дня виникнення
недоступності вкладів, тобто з 21.08.2009 р.
Таким чином, з урахуванням строків
давності, право позивача на звернення
вимог до Фонду виникає з 21.08.2009 р. і
припиняється 21.08.2012 р.

Відповідно до п. 9 Положення про порядок
відшкодування Фондом гарантування
вкладів фізичних осіб коштів за
вкладами фізичних осіб (затверджено
рішенням адміністративної ради Фонду
гарантування вкладів фізичних осіб від
12 лютого 2002 р. N 2, зареєстровано в
Міністерстві юстиції України 11 березня
2002 р. за N 241/6529), в редакції чинній на
момент виникнення спірних
правовідносин, виплата гарантованої
суми відшкодування через визначені
банки-агенти здійснюється протягом
трьох місяців з дня недоступності
вкладів. У разі ліквідації
системоутворюючого банку цей строк
може бути продовжено до шести місяців.

Як вже зазначалось вище, засади
функціонування Фонду гарантування
вкладів фізичних осіб, порядок
відшкодування вкладів вкладникам
учасників (тимчасових учасників) Фонду,
а також відносини між Фондом, Кабінетом
Міністрів України та Національним
банком України регулюються на час
існування спірних правовідносин
Законом України від 20.09.2001 р. № 2740-ІІІ
"Про Фонд гарантування вкладів
фізичних осіб" (далі - Закон України №
2740-ІІІ).

Водночас, порядок відшкодування Фондом
коштів за вкладами фізичних осіб
визначає Положення про порядок
відшкодування Фондом коштів за
вкладами фізичних осіб, затверджених
рішенням адміністративної ради Фонду
від 12.02.2002 р. № 2 (надалі - Положення № 2),
яке розроблено відповідно до Закону
України № 2740-ІІІ.

Відповідно до пункту 4 Положення № 2
Фонд гарантує кожному вкладнику
учасника (тимчасового учасника) Фонду
відшкодування коштів за його вкладами,
включаючи відсотки, в розмірі вкладів
на день настання недоступності
вкладів, але не більше визначеної
законодавством гарантованої суми за
вкладами у кожному із таких учасників.
Зазначений розмір відшкодування
коштів за вкладами, включаючи відсотки,
за рахунок коштів Фонду може бути
збільшено за рішенням
адміністративної ради Фонду залежно
від тенденцій розвитку ринку ресурсів,
залучених від вкладників учасниками
(тимчасовими учасниками) Фонду.

Положеннями п. 17 ст. ч.1 ст. 9 Закону
України "Про систему гарантування
вкладів фізичних осіб" від 23.02.2012 р. №
4452-VI, чинного на момент прийняття
Рішення від 21.08.2012 р. № 27 визначено, що
адміністративна рада Фонду встановлює
та змінює розмір відшкодування коштів
за вкладами.

Згідно змісту положень статті п. 17, ч. 1
ст. 9 Закону України, а також Положення
№1301, збільшення розміру відшкодування
вкладів визначено як право Фонду, а не
його обов'язок. Випадків, за яких
використання такого права є
обов'язковим, не визначено.

Згідно попередньо прийнятих рішень
адміністративної ради Фонду прийнято
рішення про поширення збільшеного
розміру відшкодування на вкладників
банків, що перебували у стадії
ліквідації, проте, така практика не
зобов'язує Фонд її застосовувати до
всіх без винятку вкладників після
прийняття чергового рішення про
збільшення розміру відшкодування.

Щодо відсутності доказів врахування
такого показника, як тенденція
розвитку ринку ресурсів, залучених від
вкладників банками - учасниками
(тимчасовими учасниками Фонду), при
прийнятті оскаржуваного рішення, то
врахування чи неврахування вказаного
показника не впливає на законність
оскаржуваного рішення, оскільки, в
будь-якому випадку, прийняття рішення
про збільшення розміру відшкодування є
дискреційним повноваженням Фонду і є
його правом, а не обов'язком.

Крім того, Законом України № 2740-ІІІ не
закріплено відсутність повноважень
адміністративної ради Фонду приймати
рішення щодо збільшення розміру
відшкодування коштів за вкладом за
рахунок коштів Фонду після закінчення
строку позовної давності.

Таким чином, адміністративна рада
Фонду може прийняти рішення про
відшкодування коштів за вкладами щодо
конкретного вкладника саме в період, в
який вкладники мають право на її
отримання, і обов'язок Фонду
припиняється з моменту відшкодування
коштів в межах максимально
встановленого розміру.

З аналізу наведених правових норм, не
випливає обов'язок Фонду повідомляти
особисто кредиторів про можливість
звернення до Фонду за отриманням
відшкодуванням, а тому посилання
позивача як на підставу, що призвела до
порушення її прав є необґрунтованим та
безпідставним.

Таким чином Рішення адміністративної
ради фонду гарантування вкладів
фізичних осіб від 21.08.2012 р. № 27 прийнято
в межах повноважень Фонду та у спосіб,
визначений законом, а отже є
правомірним.

Рішенням адміністративної ради Фонду
гарантування вкладів фізичних осіб від
21.08.2012 р. № 27 збільшено розмір
відшкодування коштів за вкладами,
включаючи відсотки, за рахунок коштів
Фонду гарантування вкладів фізичних
осіб до 200000,00 гривень;
поширено його дію на банки, які
перебували в стадії ліквідації на день
прийняття цього рішення, перелік
банків наведено в додатку до цього
рішення та встановлено строк до 31.12.2012
р., до якого вкладники банку мають право
звертатись за отриманням відшкодувань
коштів за вкладами.

Рішенням адміністративної ради Фонду
гарантування вкладів фізичних осіб від
07.09.2012 р. № 29 поширено дію пункту 1
рішення від 21.08.2012 р. №27 на банки щодо
яких Національним банком прийнято
рішення про відкликання банківської
ліцензії та призначення ліквідатора у
період з дня прийняття зазначеного
рішення до моменту його офіційного
опублікування.

Крім того, суд зазначає, що Рішення від
21.08.2012 р. № 27 та від 07.09.2012 р. № 29 є
нормативно - правовими актами, офіційне
опублікування якого здійснюється у
відповідності до порядку,
встановленого чинним законодавством.
Офіційне опублікування рішення від
07.09.2012 р. № 29 було здійснено в газеті
"Урядовий кур'єр" від 20.09.2012 р № 170, а
Рішення від 21.08.2012 р. № 27 та в газеті
"Голос України" від 08.09.2012 р № 168 (5418).

Враховуючи викладене, суд приходить до
висновку, що Фонд гарантування вкладів
фізичних осіб при прийняті рішення
щодо відмови у виплаті гарантованої
суми відшкодування вкладів діяв в
межах чинного законодавства.

Разом з тим, суд враховує, що позивач не
звернувся до Фонду у встановлений
строк до 31.12.2012 р., визначений Рішенням
від 21.08.2012 р. № 27 та не надавав суду
доказів поважності причини такого
пропуску, а відтак суд приходить до
висновку, що дії Фонду щодо відмови у
виплаті відшкодування вкладника з
підстав пропуску строку є
правомірними.

Суд не приймає до уваги посилання
позивача на ч. 3 "Прикінцевих положень"
Закону України "Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб"
від 23.02.2012 р. № 4452-VI про те, що Рішення
адміністративної ради Фонду про
збільшення розміру відшкодування
коштів за вкладами, прийняте
відповідно до ст. 3 Закону України "Про
Фонд гарантування вкладів фізичних
осіб", поширюється на банки, що
перебували в стадії ліквідації на день
прийняття такого рішення, скільки ця
вимога виконана відповідачем.

Як вбачається з додатка до рішення
Адміністративної ради фонду
гарантування вкладів фізичних осіб від
21.08.2012 р. № 27 визначено перелік банків,
які перебувають у стадії ліквідації, в
тому числі АКБ "Європейський". Отже
відповідач в своєму Рішенні поширив
його дію на боржників останнього. Таким
чином, відповідач не порушив ч. 3
"Прикінцевих положень" Закону України
"Про систему гарантування вкладів
фізичних осіб" від 23.02.2012 р. № 4452-VI.

Аналізуючи обставини справи,
враховуючи, що позивачем не надано
належного обґрунтування пропуску
звернення до Фонду за отриманням
відшкодування вкладника у сумі 50000,00
грн., а також той факт, що відповідачем
відшкодовано кошти позивачу у розмірі
150 000,00 грн. у відповідності до вимог
чинного законодавства, враховуючи
закінченням трирічного строку
позовної давності, суд приходить до
висновку про необґрунтованість та
безпідставність позовних вимог, а тому
відмовляє в їх задоволенні.

Згідно з частиною першою статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно із частиною першою статті 69
Кодексу адміністративного судочинства
України доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів.

Відповідно до статті 70 Кодексу
адміністративного судочинства України
належними є докази, які містять
інформацію щодо предмету доказування.
Суд не бере до розгляду докази, які не
стосуються предмету доказування.
Обставини, які за законом повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися ніякими іншими
засобами доказування, крім випадків,
коли щодо таких обставин не виникає
спору.

Відповідно до частини другої статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Оцінивши докази, які є у справі, за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні, та
враховуючи всі наведені обставини,
Окружний адміністративний суд міста
Києва вважає, що відповідачем не
доведено правомірність оскаржуваного
рішення та не спростовано позовні
вимоги, а тому, з урахуванням вимог
встановлених частиною другою статті 19
Конституції України та частиною
третьою статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, виходячи з аналізу положень
чинного законодавства та доказів,
наявних у матеріалах справи,
адміністративний позов ОСОБА_1 не
підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене, керуючись
статями 69, 70, 71, 158 - 163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. У задоволенні адміністративного
позову ОСОБА_1 відмовити.

Постанова набирає законної сили
відповідно до статті 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Постанова може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції за правилами,
встановленими статтями 185-187 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Суддя
К.Ю. Гарник