Справа № 2а-6503/09/0870
Суддя: Усенко Є.А.
Дата ухвалення: 2014-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"30" січня 2014 р. м. Київ
К/9991/19517/11

№ К/9991/19517/11

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:головуючого
судді-доповідача:Усенко Є.А.,суддів:
Блажівської Н.Є., Сіроша М.В.,
розглянувши у попередньому судовому
засіданні

касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у Орджонікідзевському
районі м. Запоріжжя

на постанову Запорізького окружного
адміністративного суду від 01.02.2010

та ухвалу Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 17.03.2011

у справі № 2а-6503/09/0870 Запорізького
окружного адміністративного суду

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Т.АЙ.С.І.-ТРАНС»

до Державної податкової інспекції у
Орджонікідзевському районі м.
Запоріжжя (ДПІ)

про скасування податкових
повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Запорізького окружного
адміністративного суду від 01.02.2010,
залишеною без змін ухвалою
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 17.03.2011,
позов задоволено: скасовано податкове
повідомлення-рішення від 19.05.2009
№ /0/10014 про сплату
податкового зобов'язання з податку на
додану вартість у розмірі 113197,00 грн. та
застосованої штрафної санкції у
розмірі 56598,50 грн. та податкове
повідомлення-рішення від 19.05.2009 №
000012302/0/10015 про сплату податкового
зобов'язання з податку на додану
вартість у розмірі 36998,00 грн. та
застосованої штрафної санкції у
розмірі 18499,00 грн.

В касаційній скарзі ДПІ у
Орджонікідзевському районі м.
Запоріжжя просить скасувати ухвалені у
справі судові рішення та прийняти нове
рішення, яким відмовити у задоволенні
позову, посилаючись на порушення
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального права.

Позивач не скористався наданим йому
Кодексом адміністративного
судочинства України правом на подання
заперечень на касаційну скаргу.

Перевіривши правильність застосування
судами попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
приходить до висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню.

Фактичною підставою для визначення
позивачу податкового зобов'язань з
податку на додану вартість,
застосування штрафних (фінансових)
санкцій та зменшення суми бюджетного
відшкодування згідно з податковими
повідомленнями-рішеннями, з приводу
правомірності яких виник спір, став
висновок контролюючого органу,
викладений в акті перевірки від 12.05.2009
№ 79/23-252/25482327, про порушення позивачем
норм підпункту 7.7.3 пункту 7.7 статті 7
Закону України «Про податок на додану
вартість» (Закон № 168/97-ВР), що призвело
до завищення суми бюджетного
відшкодування з ПДВ за квітень 2006 у
сумі 150195,00 грн.; заниження суми ПДВ, яка
підлягає нарахуванню до сплати в
бюджет (р. 27) за квітень 2006 у сумі 36998,00
грн.; заниження залишку від'ємного
значення попереднього податкового
звітного періоду за вирахуванням суми
податку, яка підлягає сплаті до бюджету
за підсумками поточного звітного
періоду (р. 24) за червень 2006 на суму
150111,00 грн.; заниження залишку від'ємного
значення, який після бюджетного
відшкодування включається до складу
податкового кредиту наступного
податкового періоду (р.26) за червень 2006
на суму 150111,00 грн.

На підставі акта перевірки податковим
органом прийнято податкові
повідомлення-рішення: від 19.05.2009 №
/0/10014, яким позивачу зменшено суму
бюджетного відшкодування з податку на
додану вартість на 113197,00 грн. та №
/0/10015 про визначення податкових
зобов`язань з податку на додану
вартість у сумі 55497,00 грн. (у тому числі:
36998,00 грн. - основний платіж, 18499,00 грн. -
штрафні (фінансові) санкції).

Під час судового процесу було
встановлено, що 14.04.2006 позивачем подано
до ДПІ у Орджонікідзевському районі м.
Запоріжжя податкову декларацію з
податку на додану вартість за березень
2006, із задекларованими в ній
податковими зобов'язаннями з податку
на додану вартість, що підлягають
сплаті до Державного бюджету України, в
сумі 2968,00 грн.

17.05.2006 позивачем надано до податкового
органу уточнюючий розрахунок у зв'язку
із виправленням самостійно виявлених
помилок за березень 2006, відповідно до
якого збільшено податковий кредит на
153163,00 грн. та задекларовано від'ємне
значення звітного періоду (березень 2006)
в сумі 150195,00 грн. та податкову
декларацію за квітень 2006 , в якій, з
урахуванням виправлень за березень 2006,
сума що підлягала бюджетному
відшкодуванню склала вже 113197,00 грн.

Відповідно до підпункту 7.7.1 пункту 7.7
ст.7 Закону № 168/97-ВР сума податку, що
підлягає сплаті (перерахуванню) до
бюджету або бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
податкового періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
податкового періоду.

При позитивному значенні суми,
розрахованої згідно з підпунктом 7.7.1
цього пункту, така сума підлягає сплаті
(перерахуванню) до бюджету у строки,
встановлені законом для відповідного
податкового періоду.

При від'ємному значенні суми,
розрахованої згідно з підпунктом 7.7.1
цього пункту, така сума враховується у
зменшення суми податкового боргу з
цього податку, що виник за попередні
податкові періоди (у тому числі
розстроченого або відстроченого
відповідно до закону), а при його
відсутності - зараховується до складу
податкового кредиту наступного
податкового періоду.

Якщо у наступному податковому періоді
сума, розрахована згідно з підпунктом
7.7.1 цього пункту, має від'ємне значення,
то: а) бюджетному відшкодуванню
підлягає частина такого від'ємного
значення, яка дорівнює сумі податку,
фактично сплаченій отримувачем
товарів (послуг) у попередніх
податкових періодах постачальникам
таких товарів (послуг); б) залишок
від'ємного значення після бюджетного
відшкодування включається до складу
податкового кредиту наступного
податкового періоду (підпункту 7.7.2
пункту 7.7 цієї статті).

Платник податку, згідно з підпунктом
7.7.3 цього пункту, може прийняти
самостійне рішення про зарахування
належної йому повної суми бюджетного
відшкодування у зменшення податкових
зобов'язань з цього податку наступних
податкових періодів. Зазначене рішення
відображається платником податку у
податковій декларації, яку він подає за
наслідками звітного періоду, в якому
виникає право на подання заяви про
отримання бюджетного відшкодування
згідно з нормами цієї статті. При
прийнятті такого рішення зазначена
сума не враховується при розрахунку
сум бюджетного відшкодування
наступних податкових періодів.

Абзацом першим пункту 5.1 ст.5 Закону
України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами» (Закон № 2181-ІІІ) податкове
зобов'язання, самостійно визначене
платником податків у податковій
декларації, вважається узгодженим з
дня подання такої податкової
декларації.

Зазначене податкове зобов'язання не
може бути оскаржене платником податків
в адміністративному або судовому
порядку. Якщо у майбутніх податкових
періодах (з урахуванням строків
давності, визначених статтею 15 цього
Закону) платник податків самостійно
виявляє помилки у показниках раніше
поданої податкової декларації, такий
платник податків має право надати
уточнюючий розрахунок (абзац другий
цього пункту).

Відповідно до п. 4.4.1 та п. 5.12 Порядку
заповнення та подання податкової
декларації з податку на додану
вартість, затвердженого наказом
Державної податкової адміністрації
України від 30.051997 № 166, встановлено, що
якщо платник самостійно виявив
помилки, що містяться у раніше поданій
ним податковій декларації, то такий
платник зобов'язаний подати в порядку,
установленому для подання декларації з
податку на додану вартість (без
урахування граничного терміну подання,
але з урахуванням строків давності,
встановлених ст. 15 Закону України № 2181,
уточнюючий розрахунок податкових
зобов'язань х податку на додану
вартість у зв'язку з виправленням
самостійно виявлених помилок. Одним
уточнюючим розрахунком може бути
виправлено помилки лише однієї раніше
поданої декларації.

Платник податку має право не подавати
вказаний розрахунок, якщо такі
уточнені показники зазначаються ним у
складі декларації за будь-який
наступний звітний (податковий) період
(з урахуванням вищезазначених строків
давності та положень п. 17.2 Закону № 2181),
протягом якого такі помилки були
самостійно виявлені. Такий спосіб
самостійного виправлення платником
помилки може бути застосований у разі
виправлення у декларації звітного
(податкового) періоду помилок лише
однієї раніше поданої декларації.

Суд першої та апеляційної інстанції
дійшли юридично правильного висновку,
що уточнюючий розрахунок податкових
зобов'язань з податку на додану
вартість, поданий позивачем у травні 2006
у зв'язку з виправленням самостійно
виявлених помилок, пов'язаних з
неврахуванням останньому сум
податкового кредиту за березень 2006, є
невід'ємною частиною податкової
декларації з ПДВ за квітень 2006 і
зазначена у ньому сума бюджетного
відшкодування є частиною від'ємного
значення ПДВ минулого звітного
(податкового) періоду, в даному випадку
- березня 2006, в якому виникло право на
подання заяви про отримання бюджетного
відшкодування. При цьому, можливість
подачі таких розрахунків, згідно з
нормою пункту 5.1 закону № 2181-ІІІ,
обмежується лише строком давності у 1095
днів.

З огляду на викладене, суди попередніх
інстанцій зробили юридично правильний
та обґрунтований висновок про те, що
оспорюванні податкові
повідомлення-рішення від 19.05.2009 №
/0/10014 про зменшення позивачу суми
бюджетного відшкодування з податку на
додану вартість на 113197,00 грн. та №
/0/10015 про визначення податкових
зобов`язань з податку на додану
вартість у сумі 55497,00 грн. (у тому числі:
36998,00 грн. - основний платіж, 18499,00 грн. -
штрафні (фінансові) санкції є таким, що
прийняті із порушенням законодавства,
чинного на час виникнення
правовідносин, з приводу прав і
обов'язків в якому виник спір, у зв'язку
із чим підлягають скасуванню.

Доводи касаційної скарги не
спростовують вказаних висновків судів
першої та апеляційної інстанцій.

Відповідно до статті 224 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанції не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій.

За наведених обставин підстави для
скасування рішень судів першої та
апеляційної інстанцій відсутні.

Керуючись ст. ст. 220, 220-1, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, Вищий адміністративний суд
України

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у Орджонікідзевському
районі м. Запоріжжя
залишити без задоволення.

Постанову Запорізького окружного
адміністративного суду від 01.02.2010 та
ухвалу Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 17.03.2011 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути
переглянута Верховним Судом України з
підстав та в порядку, передбачених
статтями 236-2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя:Є.А. Усенко Судді:
Н.Є. Блажівська М.В. Сірош