Справа № 810/3881/13-а
Суддя: Бужак Н.П.
Дата ухвалення: 2014-03-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
Головуючий у 1-й інстанції: Лисенко В.І.
Суддя-доповідач: Бужак Н.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

Головуючого судді: Бужак Н.П.

Суддів: Твердохліб В.А., Троян Н.М.

за участю секретаря: Савін І.В.

розглянувши у судовому засіданні
апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Крафт-Авто» на постанову Київського
окружного адміністративного суду від 13
вересня 2013 року в справі за
адміністративним позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Крафт-Авто» до Вишгородської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Київській області про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И В

Позивач ТОВ «Крафт-Авто» звернулося до
Київського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до
Вишгородської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Київській
області про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень від 22.03.2013 №
та № , згідно з якими нараховані
податкові зобов'язання з податку на
прибуток у розмірі 310795,00 грн. та з
податку на додану вартість у розмірі
297827,00 грн.

Постановою Київського окружного
адміністративного суду від 13 вересня
2013 року у задоволенні
адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись із постановою суду
першої інстанції, позивач ТОВ
«Крафт-Авто» подав апеляційну скаргу в
якій просить скасувати постанову
Київського окружного
адміністративного суду від 13.09.2013 року
та ухвалити у справі нове рішення про
задоволення позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, що
з»явились в судове засідання,
дослідивши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Крафт-Авто» є
юридичною особою, що зареєстрована
Вишгородською районною державною
адміністрацією Київської області
30.11.2007. Взято на податковий облік в
органах державної податкової служби
03.12.2007 за № 0002638 та відповідно до
Свідоцтва від 21.01.2008 року № 10090721 є
платником податку на додану вартість.

У лютому-березні 2013 року, на підставі
наказу ДПІ у Вишгородському районі
Київської області від 21.02.2013 року № 99,
посадовими особами відповідача
проведено позапланову виїзну
перевірку позивача з питань дотримання
податкового законодавства по
взаємовідносинам з контрагентами ТОВ
«Промелектро-75», ПП «Клер Шато Фиорд»,
ТОВ «Компанія» Вайліс» за період з
01.03.2010 по 31.12.2011, за результатами якої
складено акт від 06.03.2013 № 101/22-01/35548527.

Перевіркою встановлено порушення
позивачем пункту 5.1 статті 5, пункту 4.1
статті 4, підпункту 5.2.1 пункту 5.2 статті
5, пункту 5.3 статті 5 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»
від 28.12.1994 № 334/94-ВР, пункту 7.2 статті 7,
пункту 7.3 статті 7, підпункту 7.4.1 пункту
7.4 статті 7, підпункту 7.4.5 пункту 7.4
статті 7 Закону України «Про податок на
додану вартість» від 03.04.1997 № 168/97-ВР
пункту 138.1 статті 138, підпункту 139.1.9
пункту 139.1 статті 139, пунктів 198.1 198.6
статті 198, підпунктів 200.1, 200.2 статті 200
Податкового кодексу України, в
результаті чого занижено податок на
прибуток на суму 285604,12 грн. та податок
на додану вартість на суму 240408,58 грн.

За результатами перевірки
відповідачем були прийняті
повідомлення-рішення від 22.03.2013 №
та № , згідно з якими позивачу
нараховані податкові зобов'язання з
податку на прибуток у розмірі 310795,00 грн.
та з податку на додану вартість у
розмірі 297827,00 грн.

Відмовляючи в задоволені позовних
вимог, суд першої інстанції прийшов до
висновку про безтоварність
господарських операцій між позивачем
та ТОВ «Промелектро-75», ПП «Клер Шато
Фиорд», ТОВ «Компанія» Вайліс» та, як
наслідок, відсутність у позивача права
на формування валових витрат та
податкового кредиту, наявність у
позивача належно оформлених
документів не є безумовною підставою
для включення до валових витрат та
податкового кредиту витрат на
придбання товарів/виконання робіт,
оскільки наведені відомості в
документах не відповідають дійсності.

Колегія суддів апеляційної інстанції з
даними твердженнями суду першої
інстанції не може погодитися, з огляду
на наступне.

Як вбачається з матеріалів справа, 01
листопада 2011 року між ТОВ «Крафт-Авто»
(покупець) та ТОВ «Промелектор-75»
(продавець) був укладений Договір
поставки товарів б/н, відповідно до
умов якого продавець (ТОВ
«Промелекто-75») брав на себе
зобов'язання передати покупцю (ТОВ
«Крафт-Авто») товар (коври гумові Lanos,
елемент зовнішньокольографічного
оформлення, DIN 4941 антикор для днища, DIN
Penetrant LT антиком для внутрішніх
порожнин, пробки технологічні).

На підтвердження дійсної поставки
товарів позивачем надано податкову
накладну від 01.11.2011 № 11, видаткову
накладну від 01.11.2011 № 011111 та рахунок
фактуру від 01.11.2011 № 011111.

Позивач здійснив оплату за вказаним
Договором у розмірі 38800,00 грн., що
підтверджується наявною в матеріалах
справи банківською випискою.

27 жовтня 2011 року між позивачем та ТОВ
«Промелектро-75» був укладений Договір
про надання послуг б/н, відповідно до
умов якого виконавець (ТОВ
«Промелектро-75») брав на себе
зобов'язання виконати замовнику
(позивач) роботи
(зовнішньокольографічне оформлення
автомобіля, антикорозійна обробка
автомобіля, встановлення захисту
двигуна картеру на автомобіль).

На підтвердження дійсного виконання
робіт позивачем надано акт надання
послуг від 01.11.2013 № 011110, податкову
накладну від 01.11.2011 № 10 та рахунок
фактуру від 01.11.2011 № 011110.

Позивач здійснив оплату за вказаним
Договором у розмірі 301200,00 грн., що
підтверджується наявними в матеріалах
справи банківськими виписками.

27 вересня 2011 року між позивачем та ТОВ
«Промелектро-75» був укладений Договір
надання послуг №2709/1, відповідно до
умов якого виконавець (ТОВ
«Промелектро-75» брав на себе
зобов'язання виконати замовнику
(позивач) роботи (послуги реєстрації
автомобілів).

На підтвердження дійсного виконання
робіт позивачем надано акти надання
послуг від 09.11.2011 № 091105, від 30.09.2011 № 300913,
від 31.10.2011 № 69, податкові накладні від
28.09.2011 № 172, від 27.12.2011 № 216 та копії
техпаспортів на автомобілі.

Позивач здійснив оплату за вказаним
Договором у розмірі 554400,00 грн., що
підтверджується наявними в матеріалах
справи банківськими виписками .

У березні 2010 року між позивачем та ТОВ
«Компанія «Вайліс» був укладений усний
Договір поставки товарів, відповідно
до умов яких продавець (ТОВ «Компанія
«Вайліс») брав на себе зобов'язання
поставляти покупцю (позивач) товар
(комплектуючі до автомобілів).

На підтвердження дійсної поставки
товарів позивачем надано податкові
накладні від 03.03.2010 № 030305, від 12.07.2010 №
120712, від 01.10.2010 № 11019, від 01.11.2010 № 11121, від
25.11.2010 № 251106, від 02.12.2010 № 21206, від 02.12.2010
№ 21207, від 04.01.2011 № 40112, 05.01.2011 № 50108, акти
виконаних робіт та видаткові накладні.

Позивач здійснив оплату за вказаним
Договором у розмірі 485971,35 грн., що
підтверджується наявними в матеріалах
справи банківськими виписками.

У вересні 2010 року між позивачем та ПП
«Клер Шато Фиорд» був укладений
договір поставки товарів, відповідно
до якого продавець (ПП «Клер Шато
Фиорд») брав на себе зобов'язання
поставляти покупцю (позивач) товар
(комплектуючі до автомобілів).

На підтвердження дійсної поставки
товарів позивачем надано податкову
накладну від 01.09.2010 № 10902 та видаткову
накладну від 01.09.2010№ 01092010-1.

Позивач здійснив оплату за вказаним
Договором у розмірі 62080,08 грн., що
підтверджується наявними в матеріалах
справи банківськими виписками.

Як пояснив в судовому засіданні
представник апелянта, ТОВ "Крафт-Авто"
займалось не лише покупкой і продажем
автомобілів, але й здійснювало
додаткову комплектацію автомобілів,
зокрема:встановлювало
автосигналізації та додаткові заходи
охорони, наносило на спецавтомобілі
атрибути, здійснювало антокорозійну
обробку авто.

Даний товар не є габаритним, а тому
спеціальної доставки не потребував.

Зазначені пояснення представника
апелянта підтверджуються долучиними
до справи доказами: договорами про
надання послуг, рахунками-фактурами,
накладними на отримання товару.

Крім того, як вбачається з матеріалів
справи, позивач придбавав у ПП "Клер
Шато Фиорд" товари для додаткового
укомплетування автомобілів відповідно
до рахунку фактури, у якому чітко
зазначено найменування товару, його
кількість, ціна, найменування покупця,
дата оформлення купівлі-продажу даного
товару.

Судом апеляційної інстанції
встановлено, що зазначений товар був
використаний позивачем у його
господарській діяльності, що
підтверджується договорами про
надання послуг, актами
прийому-прийняття робіт.

Колегія суддів вважає, що зазначені
докази, надані позивачем в
обґрунтування заявлених ним позовних
вимог, свідчать про дійсність
укладених позивачем з контрагентами
правочинів з метою здійснення
господарської діяльності.

Даючи оцінку акту перевірки,
складеного податковим органом, колегія
суддів приходить до висновку, що
укладені між позивачем та його
контрагентами договори не мають ознак
фіктивності та нікчемності у розумінні
вимог Цивільного Кодексу України.
Правочин вважається таким, що порушує
публічний порядок, якщо він був
спрямований на порушення
конституційних прав і свобод людини і
громадянина, знищення пошкодження
майна фізичної або юридичної особи,
держави, тощо. Правочин, який порушує
публічний порядок, є нікчемним.

Пояснення керівника підприємства ПП
«Клер Шато Фиорд» Миронова.Г., на які
послався суд першої інстанції у своєму
рішенні, на думку колегії суддів не є
допустимим та належним у справі
доказом у розумінні вимоги ст. 70 КАС
України. Зазначена особа надавала свої
покази в рамках порушеної кримінальної
справи, проте у справі на момент
ухвалення судом першої інстанції
постанови, вирок, який би встановлював
вину певних осіб у вчиненні злочину,
відсутній.

Відповідно до підпункту 7.4.1 пункту 7.4
статті 7 Закону № 168/97-ВР податковий
кредит звітного періоду визначається
виходячи із договірної (контрактної)
вартості товарів (послуг), але не вище
рівня звичайних цін, у разі якщо
договірна ціна на такі товари (послуги)
відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою п.6.1 ст.6 та ст.8-1 цього
Закону, протягом такого звітного
періоду у зв'язку з: - придбанням або
виготовленням товарів (у тому числі при
їх імпорті) та послуг з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; - придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій в
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання у виробництві
та/або поставці товарів (послуг) для
оподатковуваних операцій у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари (послуги) та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Датою виникнення права платника
податку на податковий кредит
вважається, відповідно до підпункту 7.5.1
пункту 7.5 статті 5 Закону № 168/97-ВР дата
здійснення першої з подій: або дата
списання коштів з банківського рахунку
платника податку в оплату товарів
(робіт, послуг), дата виписки
відповідного рахунку (товарного чека) -
в разі розрахунків з використанням
кредитних дебетових карток або
комерційних чеків; або дата отримання
податкової накладної, що засвідчує
факт придбання платником податку
товарів (робіт, послуг).

Підставою для нарахування податкового
кредиту відповідно до підпункту 7.2.6
пункту 7.2 статті 7 Закону № 168/97-ВР є
податкова накладна, яка видається
платником податку, який поставляє
товари (послуги), на вимогу їх
отримувача.

Податкова накладна у відповідності із
підпунктом 7.2.3 пункту 7.2 статті 7 Закону
№ 168/97-ВР є звітним податковим
документом і одночасно розрахунковим
документом.

Згідно із підпунктом 7.4.4 пункту 7.4
статті 7 Закону 168/97-ВР якщо платник
податку придбаває (виготовляє)
матеріальні та нематеріальні активи
(послуги), які не призначаються для їх
використання в господарській
діяльності такого платника, то сума
податку, сплаченого у зв'язку з таким
придбанням (виготовленням), не
включається до складу податкового
кредиту.

Як передбачено абзацем 1 підпункту 7.4.5
пункту 7.4 статті 7 Закону № 168/97-ВР, не
підлягають включенню до складу
податкового кредиту суми сплаченого
(нарахованого) податку у зв'язку з
придбанням товарів (послуг), не
підтверджені податковими накладними
чи митними деклараціями (іншими
подібними документами згідно з
підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Згідно з пунктом 5.1 статті 5 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств» від 28.12.1994 № 334/94-ВР (далі -
Закон № 334/94-ВР) валові витрати
виробництва та обігу - сума будь-яких
витрат платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних як компенсація
вартості товарів (робіт, послуг), які
придбаваються (виготовляються) таким
платником податку для їх подальшого
використання у власній господарській
діяльності.

Підпунктом 5.2.1 пункту 5.2 статті 5 Закону
№ 334/94-ВР встановлено, що до складу
валових витрат включаються: суми
будь-яких витрат, сплачених
(нарахованих) протягом звітного
періоду у зв'язку з підготовкою,
організацією, веденням виробництва,
продажем продукції (робіт, послуг) і
охороною праці, у тому числі витрати з
придбання електричної енергії
(включаючи реактивну), з урахуванням
обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7
цієї статті.

На підставі підпункту 5.3.9 пункту 5.3
статті 5 Закон № 334/94-ВР не включаються
до валових витрат будь-які витрати, не
підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення податкового обліку.

Згідно з пунктом 198.3 статті 198
Податкового Кодексу України,
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи із договірної
(контрактної) вартості товарів /послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу протягом такого
звітного періоду у зв'язку з придбанням
або виготовленням товарів (у тому числі
при їх імпорті) та послуг з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

В силу положень пункту 198.6 статті 198
Податкового Кодексу України, не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу).

Згідно із пунктом 201.1 статті 201
Податкового кодексу, платник податку
зобов'язаний надати покупцю
(отримувачу) на його вимогу підписану
уповноваженою платником особою та
скріплену печаткою (за наявності)
податкову накладну.

Відповідно до частини другої статті 3
Закону України від 16.07.1999 № 996-XIV «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» (надалі Закон
України від 16.07.1999 №996-XIV), податкова
звітність ґрунтується на даних
бухгалтерського обліку, що ведеться
підприємством.

Підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які згідно з Законом є
документами, що містять відомості про
господарські операції та
підтверджують їх здійснення.

Статтею 9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в України» встановлено, що
первинні бухгалтерські документи
(видаткові та податкові накладні, акти
прийому-здачі виконаних робіт, тощо)
повинні мати обов'язкові реквізити, а
саме - вказувати на посаду особи,
відповідальної за здійснення
господарської операції і правильності
її оформлення, особистий підпис або
інші дані, що дає змогу ідентифікувати
особу, яка брала участь у здійсненні
операції.

Таким чином, право нарахування валових
витрат та податкового кредиту виникає
у платника податків у зв'язку із
здійснення ним господарських операцій,
що підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
документами фінансової звітності.

Отже, колегія суддів приходить до
висновку, що податковим органом
безпідставно здійснено донарахування
позивачу податкового зобов'язання на
податок на прибуток та на додану
вартість з підстав заниження останнім
суми податкового зобов'язання,
оскільки позивач ТОВ «Крафт-Авто»
правомірно відніс до податкового
кредиту суму 240408,58 грн.

Враховуючи вищевикладені доводи, а
також докази, зібрані під час розгляду
справи, колегія суддів вважає
помилковими висновки суду першої
інстанції щодо відмови у задоволенні
позовних вимог, а тому апеляційна
скарга ТОВ «Крафт-Авто» підлягає
задоволенню, а постанова Київського
окружного адміністративного суду від 13
вересня 2013 року скасуванню та
ухвалення у справі нової постанови про
задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 198, 202 КАС України, за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на ухвалу суду першої інстанції
суд апеляційної інстанції має право
скасувати її та прийняти нову
постанову суду.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 198, 202, 205, 207, 212, 254
КАС України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Крафт-Авто» задовольнити.

Постанову Київського окружного
адміністративного суду від 13 вересня
2013 року скасувати.

Ухвалити у справі нову постанову, якою
позовні вимоги Товариства з обмеженою
відповідальністю «Крафт-Авто»
задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати
податкові повідомлення - рішення
Вишгородської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Київській
області від 22.03.2013 року № та №
.

Постанова набирає законної сили з
моменту проголошення, але може бути
оскаржена до Вищого адміністративного
суду України в порядку і строки,
визначені ст. 212 КАС України.

Головуючий суддя:
Бужак Н.П.

Судді:
Твердохліб В.А.

Троян Н.М.

Повний текст виготовлено: 05 березня 2014
року

Головуючий суддя

Бужак Н.П.

Судді:

Твердохліб В.А.

Троян Н.М.