Справа № 804/691/14
Суддя: Букіна Лілія Євгенівна
Дата ухвалення: 2014-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2014 р. Справа № 804/691/14

Дніпропетровський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючий суддя
Букіна Л.Є.,

за участю: секретаря судового
засідання Червяченко Д.В.,

представників позивача
Линник С.В., Кучеренко А.М.,

представника відповідача
Курпай Г.П.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Дніпропетровську
адміністративну справу за
адміністративним позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Павлоградзернопродукт» до
Західно-Донбаської об'єднаної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень,-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю
«Павлоградзернопродукт» (далі -
позивач, ТОВ «Павлоградзернопродукт»)
звернулось до Дніпропетровського
окружного адміністративного суду із
адміністративним позовом до
Західно-Донбаської об'єднаної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області (далі -
відповідач, Західно-Донбаська ОДПІ) з
позовними вимогами про скасування
податкових повідомлень-рішень від
08.08.2013 року № , від 08.08.2013 року №
.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
податковим органом безпідставно
зроблені висновки про здійснення
позивачем безприбуткових
господарських операцій, які не
пов'язанні з його господарською
діяльністю і вчинені з метою отримання
податкової вигоди.

У судовому засіданні представники
позивача позовні вимоги підтримали,
просили суд позов задовольнити у
повному обсязі, надали пояснення,
аналогічні доводам позовної заяви.

Представники відповідача проти позову
заперечували, надали письмові
заперечення проти позову. В
обґрунтування заперечень зазначено, що
здійснені господарські операції є
збитковими, оскільки реалізація
позивачем рису без врахування в ціні
продажу всіх понесених витрат дають
підстави стверджувати, що купівля рису
та його подальша реалізація на експорт
за ціною, нижчою від ціни придбання, не
була зумовлена характером виробничої
або іншої господарської діяльності
підприємства, також не стосуються
господарської діяльності позивача, а
тому оскаржені податкові
повідомлення-рішення є законними та
обґрунтованими.

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши письмові докази,
долучені до матеріалів справи,
проаналізувавши чинне законодавство,
суд дійшов висновку, що позовні вимоги
підлягають задоволенню, виходячи із
наступного.

Відносини, що виникають у сфері
справляння податків і зборів, зокрема,
компетенція контролюючих органів,
повноваження і обов'язки посадових
осіб податкової служби під час
здійснення податкового контролю,
врегульовано положеннями Податкового
кодексу України (далі - ПК України).

Відповідно до пп. 21.1.1. п. 21.1. ст. 21 ПК
України посадові особи контролюючих
органів зобов'язані дотримуватися
Конституції України та діяти виключно
до відповідності з цим Кодексом та
іншими законами України, іншими
нормативними актами.

Згідно зі ст. 62 ПК України податковий
контроль здійснюється шляхом:

- ведення обліку платників податків, в
порядку, визначеному в главі 6 ПК
України;

- інформаційно-аналітичного
забезпечення діяльності органів
державної податкової служби, в порядку,
визначеному в главі 7 ПК України;

- перевірок та звірок відповідно до
вимог цього Кодексу (згідно глави 8 ПК
України), а також перевірок щодо
дотримання законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на
контролюючі органи, у порядку,
встановленому законами України, що
регулюють відповідну сферу
правовідносин.

Судом встановлено, що ТОВ
«Павлоградзернопродукт»
зареєстроване 28.08.2002 року Юр'ївською
районною державною адміністрацією
Дніпропетровської області. Позивач
перебуває на податковому обліку в
Західно-Донбаській ОДПІ.

Відповідно до наказу від 22.07.2013 року № 37
посадовими особами Західно-Донбаської
ОДПІ у період з 23.07.2013 року по 24.07.2013 року
на підставі підпункту 75.1.2 пункту 75.1
статті 75, підпункту 78.1.1 пункту 78.1
статті 78 ПК України проведено
позапланову виїзну перевірку з питань
дотримання вимог податкового
законодавства з податку на додану
вартість при здійснені експорту
товарів не власного виробництва у
березні, квітні 2013 року.

Перевірка проведена з відома директора
ТОВ «Павлоградзернопродукт» Грицишина
Ігора Ярославовича.

У періоді, що перевірявся, ТОВ
«Павлоградзернопродукт» було
платником податку на додану вартість.

Перевіркою встановлено порушення
позивачем пункту 198.3 ст. 198 ПК України, в
результаті чого встановлено в частині
завищення сум податкового кредиту, що
призвело до заниження податкового
зобов'язання з податку на додану
вартість в сумі 602800 грн., в тому числі у
періодах: грудень 2012 року - 144585 грн.,
лютий 2013 року - 337573 грн., березень 2013
року - 120642 грн.

За результатами перевірки
відповідачем прийнято наступні
податкові повідомлення-рішення:

- від 08.08.2013 року № , яким
збільшено суму грошового зобов'язання
з

податку на додану вартість за основним
платежем у розмірі 458 215 грн., за
штрафними санкціями (фінансовими)
санкціями у розмірі 229107,50 грн.;

- від 08.08.2013 року № , яким
зменшено розмір від'ємного суми
податку на додану вартість у розмірі
144585 грн.

Як вбачається з акту перевірки від
25.07.2013 року № 7/22.3-31980907 ТОВ
«Павлоградзернопродукт» здійснено
операції з експорту товарів не
власного виробництва у березні, квітні
2013 року за межі митної території
України на загальну суму 3 138 851,10 грн.
згідно контракту від 21.11.2012 року №
UPR-21-11/12 , укладеного компанією «Croparea LTD»
Британські Вірджінські острови (м.
Керч, АР Крим, Україна).

Зазначений товар придбано на території
України у підприємства-контрагента ТОВ
«Поле-порт» відповідно до договору
поставки від 16.11.2012 року № 1611/12. Так,
згідно договору позивач придбав рис 3
класу українського походження УКТ ЗЕД
.

Згідно довідки з Єдиного державного
реєстру підприємств та організацій
України (ЄДРПОУ) серії АБ № 445265 видами
діяльності ТОВ
«Павлоградзернопродукт» за КВЕД-2010 є
оптова торгівля зерном, необробленим
тютюном, насінням і кормами для тварин
(код 46.21), виробництво продуктів
борошномельно-круп'яної промисловості
(код 10.61), діяльність посередників у
торгівлі сільськогосподарською
сировиною, живими тваринами,
текстильною сировиною та
напівфабрикатами (код 46.11), оптова
торгівля твердим, рідким газоподібним
паливом і подібними продуктами (код
46.71), вантажний автомобільний транспорт
(код 49.41), складське господарство (код
52.10).

Тому, придбання рису 3 класу
відноситься до господарської
діяльності позивача.

Придбання товару підтверджується
видатковою накладною від 13.03.2013 року №1.
Факт реальності здійснення
господарських операцій податковим
органом не заперечується та не
спростовується. Первинні документи,
які підтверджують факт здійснення
господарських операцій, оформлені
належним чином відповідно до вимог
чинного законодавства України.

Перевіркою встановлено, у судовому
засіданні підтверджено, що за
договором від 16.11.2012 року № 1611/12
розрахунок проведено в безготівковій
формі в повному обсязі на суму 3 616 800,0
грн., у тому числі ПДВ у розмірі 602 800,0
грн.

Сплачені при придбанні товару суми
податку на додану вартість віднесено
до складу податкового кредиту
відповідних періодів, відображених у
реєстрах отриманих податкових
накладних, які включені до складу
додатку 5 до податкової декларації з
податку на додану вартість за грудень
2012 року, лютий 2013 року, березень 2013 року.

За висновками податкового органу,
операція з продажу рису 3 класу на
експорт не має за своєю сутністю
економічної доцільності, оскільки
реалізація на експорт за ціною, нижчою
від ціни придбання не зумовлена
характером виробничої або іншої
господарської діяльності ТОВ
«Павлоградзернопродукт» і не мала на
меті отримання доходу від такої
операції. Фактичним джерелом
вигідності даної господарської
операції для ТОВ
«Павлоградзернопродукт» є лише
податкова вигода у вигляді податкового
кредиту на суму 602800 грн., в тому числі за
грудень 2012 року - 144585 грн.; лютий 2013 року
- 337573 грн.; березень 2013 року - 120642 грн.,
яка полягає у можливості несплати на цю
суму до Державного бюджету України
податку на додану вартість. Намір
отримати дохід лише в обраний суб'єктом
спосіб - шляхом отримання податкової
вигоди у вигляді податкового кредиту з
ПДВ - не можна розглядати як самостійну
ділову мету. За наведених обставин
наявність у ТОВ
«Павлоградзернопродукт» належно
оформлених документів, які відповідно
до Податкового кодексу України
необхідні для віднесення певних сум до
податкового кредиту, зокрема виданих
продавцем податкових накладних, не є
підставою для отримання податкового
кредиту, оскільки не встановлено
об'єктивність причин продажу товару за
ціною, нижчою від ціни придбання, а
відповідно і правомірність формування
витрат та податкового кредиту.

Надаючи правову оцінку спірним
правовідносинам суд виходив з такого.

Відповідно до пп.14.1.179, пп.14.1.181, п. 14.1 ст.
14 ПК України, податкове зобов'язання
для цілей розділу V цього Кодексу
(податок на додану вартість) - загальна
сума податку на додану вартість,
одержана (нарахована) платником
податку в звітному (податковому)
періоді; податковий кредит - сума, на
яку платник податку на додану вартість
має право зменшити податкове
зобов'язання звітного (податкового)
періоду, визначена згідно з розділом V
цього Кодексу.

Згідно із п. 188.1 ст. 188 ПК України база
оподаткування операцій з постачання
товарів/послуг визначається виходячи з
їх договірної (контрактної) вартості,
але не нижче звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу, з
урахуванням загальнодержавних
податків та зборів (крім податку на
додану вартість та акцизного податку
на спирт етиловий, що використовується
виробниками - суб'єктами
господарювання для виробництва
лікарських засобів, у тому числі
компонентів крові і вироблених з них
препаратів (крім лікарських засобів у
вигляді бальзамів та еліксирів), а
також збору на обов'язкове державне
пенсійне страхування на вартість
послуг стільникового рухомого зв'язку).

Як передбачено п. 198.3 ст. 198 ПК України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

- придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Відповідно до п. 198.2 ст. 198 ПК України
датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається дата
тієї події, що відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського
рахунка платника податку на оплату
товарів/послуг;

- дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

У разі якщо платник податку не включив
у відповідному звітному періоді до
податкового кредиту суму податку на
додану вартість на підставі отриманих
податкових накладних, таке право
зберігається за ним протягом 365
календарних днів з дати складання
податкової накладної (п. 198.6 ст. 198 ПК
України).

Сума податку, що підлягає сплаті
(перерахуванню) до Державного бюджету
України або бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
(податкового) періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
(податкового) періоду (п. 200.1 ст. 200 ПК
України).

Згідно з вимогами п. 201.1 ст. 201 ПК
України платник податку зобов'язаний
надати покупцю (отримувачу) на його
вимогу підписану уповноваженою
платником особою та скріплену печаткою
(за наявності) податкову накладну, у
якій зазначаються в окремих рядках
такі обов'язкові реквізити: а)
порядковий номер податкової накладної;
б) дата виписування податкової
накладної; в) повна або скорочена назва,
зазначена у статутних документах
юридичної особи або прізвище, ім'я та по
батькові фізичної особи,
зареєстрованої як платник податку на
додану вартість, - продавця
товарів/послуг; г) податковий номер
платника податку (продавця та покупця);
ґ) місцезнаходження юридичної особи -
продавця або податкова адреса фізичної
особи - продавця, зареєстрованої як
платник податку; д) повна або скорочена
назва, зазначена у статутних
документах юридичної особи або
прізвище, ім'я та по батькові фізичної
особи, зареєстрованої як платник
податку на додану вартість, - покупця
(отримувача) товарів/послуг; е) опис
(номенклатура) товарів/послуг та їх
кількість, обсяг; є) ціна постачання без
урахування податку; ж) ставка податку
та відповідна сума податку в цифровому
значенні; з) загальна сума коштів, що
підлягають сплаті з урахуванням
податку; и) вид цивільно-правового
договору; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД
(для підакцизних товарів та товарів,
ввезених на митну територію України.).

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 ПК України не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог ст. 201 цього Кодексу)
чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими п. 201.11 ст. 201 цього
Кодексу. У разі коли на момент
перевірки платника податку органом
державної податкової служби суми
податку, попередньо включені до складу
податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
пунктом документами, платник податку
несе відповідальність відповідно до
цього Кодексу.

Тобто, головними умовами для
віднесення сплаченого при придбанні
товару податку на додану вартість до
складу податкового кредиту є наявність
господарської операції, наслідком якої
є використання придбаних товарів
(робіт, послуг) у власній господарській
діяльності платника податків у межах
оподатковуваних операцій, сплата ПДВ у
зв'язку з придбанням товарів, факт
належного документування сплаченого
податку на додану вартість.

Правовий аналіз вище значених норм
свідчить, що приписи Податкового
кодексу України не ставлять право
платника податків на формування
податкового кредиту підприємства в
залежність від наявності чи
відсутності доходу (розміру доходу) за
окремими господарськими операціями,
оскільки вказане не може свідчити про
відсутність можливості отримання
доходу з усієї господарської
діяльності.

Приймаючи до уваги, що придбання ТОВ
«Павлоградзернопродукт» товару у ТОВ
«Поле-порт» здійснено в межах
провадження господарської діяльності
для його подальшого використання в
оподатковуваних операціях і
підтверджено належним чином
оформленими та складеними
уповноваженими особами документами,
віднесення до сплаченого при придбанні
товару податку на додану вартість до
складу податкового кредиту на суму 602800
грн., в тому числі за грудень 2012 року -
144585 грн., лютий 2013 року - 337573 грн.,
березень 2013 року - 120642 грн. здійснено у
відповідності з нормами чинного
законодавства.

Висновки податкового органу щодо
збитковості господарських операції з
продажу рису на експорт є такими, що не
відповідають нормам законодавства,
виходячи з такого.

У відповідності до пп. 14.1.228. п. 14.1. ст. 14
ПК України собівартість реалізованих
товарів, виконаних робіт, наданих
послуг для цілей розділу III цього
Кодексу - витрати, що прямо пов'язані з
виробництвом та/або придбанням
реалізованих протягом звітного
податкового періоду товарів, виконаних
робіт, наданих послуг, які визначаються
відповідно до положень (стандартів)
бухгалтерського обліку, що
застосовуються в частині, яка не
суперечить положенням цього розділу.

Відповідно до п. 10 Положення (стандарту)
бухгалтерського обліку №16 «Витрати»,
затвердженого наказом Міністерства
фінансів України від 31.12.1999 року №318,
собівартість реалізованих товарів
визначається за Положенням
(стандартом) бухгалтерського обліку №9
«Запаси». Згідно п. 9 Положення
(стандарту) бухгалтерського обліку №9
«Запаси», затвердженого наказом
Міністерства фінансів України від 20.10.99
року №246, первісною вартістю запасів,
що придбані за плату, є собівартість
запасів, яка складається з таких
фактичних витрат:

- суми, що сплачуються згідно з
договором постачальнику (продавцю) за
вирахуванням непрямих податків;

- суми ввізного мита;

- суми непрямих податків у зв'язку з
придбанням запасів, які не
відшкодовуються
підприємству/установі;

- транспортно-заготівельні витрати;

- інші витрати, які безпосередньо
пов'язані з придбанням запасів і
доведенням їх до стану, в якому вони
придатні для використання у
запланованих цілях.

В пп. 14.1.178 п. 14.1 ст. 14 ПК України податок
на додану вартість визначено як
непрямий податок, який нараховується
та сплачується відповідно до норм
розділу V цього Кодексу.

Таким чином, згідно Положень
(стандартів) бухгалтерського обліку
сума податку на додану вартість не
включається до собівартості
придбаного товару.

Відповідно до п. 138.1. ст. 138 ПК України
витрати, що враховуються при
обчисленні об'єкта оподаткування,
складаються із: витрат операційної
діяльності, які визначаються згідно з
пунктами 138.4, 138.6-138.9, підпунктами
138.10.2-138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї
статті; інших витрат, визначених згідно
з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6
пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї
статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею
141 цього Кодексу.

Витрати, що формують собівартість
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг, крім не розподільних
постійних загальновиробничих витрат,
які включаються до складу собівартості
реалізованої продукції в періоді їх
виникнення, визнаються витратами того
звітного періоду, в якому визнано
доходи від реалізації таких товарів,
виконаних робіт, наданих послуг (п. 138.4.
ст. 138 ПК України).

Витрати, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

Згідно з п. 138.6 ст. 138 ПК України
собівартість придбаних та
реалізованих товарів формується
відповідно до ціни їх придбання з
урахуванням ввізного мита і витрат на
доставку та доведення до стану,
придатного для продажу.

Собівартість виготовлених та
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг складається з витрат,
прямо пов'язаних з виробництвом таких
товарів, виконанням робіт, наданням
послуг. Перелік таких витрат наведено в
п. 138.8. ст. 138 ПК України.

Згідно з пп. 139.1.6 п. 139.1 ст. 139 ПК України
до складу витрат не включаються суми
податку на додану вартість, включеного
до ціни товару (роботи, послуги), що
придбаваються платником податку для
виробничого або невиробничого
використання. Для платників податку,
які не зареєстровані як платники
податку на додану вартість, до складу
витрат входять суми податків на додану
вартість, сплачених у складі ціни
придбання товарів, робіт, послуг,
вартість яких належить до витрат
такого платника податку.

Таким чином, виходячи з
вищевикладеного, ПК України прямо
передбачає право платника податків
віднести витрати до складу валових
витрат за фактом сплати коштів за
товари, які придбаються для їх
подальшого використання у власній
господарській діяльності і, як
наслідок, відповідно до ПК України у
платника податку виникає право на
формування податкового кредиту. При
цьому, податок на додану вартість,
включений до ціни товару (робіт,
послуг), що придбаються платником
податку для виробничого або
невиробничого використання, не
включається до складу витрат.

Суд вважає необгрунтованими посилання
відповідача на здійснення ТОВ
«Павлоградзернопродукт»
господарських операцій з експорту рису
виключно з метою отримання податкової
вигоди.

Статтею 193 ПК України встановлено, що
ставки податку на додану вартість
встановлюються від бази оподаткування
в таких розмірах: а) 20 відсотків; б) 0
відсотків.

Як передбачено в п. 194.1 ст. 194 ПК України,
операції, зазначені у ст.185 цього
Кодексу, крім операцій, що не є об'єктом
оподаткування, звільнених від
оподаткування, та операцій, до яких
застосовується нульова ставка,
оподатковуються за ставкою, зазначеною
в пп.а) п. 193.1 ст. 193 цього Кодексу, яка є
основною (20%).

Згідно з пп. 195.1.1 п. 195.1 ст. 195 ПК України
за нульовою ставкою оподатковуються
операції з вивезення товарів за межі
митної території України: а) у митному
режимі експорту; б) у митному режимі
реекспорту, якщо товари поміщені у
такий режим відповідно до пункту 5
частини першої статті 86 Митного
кодексу України; в) у митному режимі
безмитної торгівлі; г) у митному режимі
вільної митної зони.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
зовнішньоекономічну діяльність»
експорт (експорт товарів) - продаж
товарів українськими суб'єктами
зовнішньоекономічної діяльності
іноземним суб'єктам господарської
діяльності (у тому числі з оплатою в
негрошовій формі) з вивезенням або без
вивезення цих товарів через митний
кордон України, включаючи реекспорт
товарів.

Застосування податкових ставок,
визначених ПК України, для певних
господарських операцій є обов'язковим
для суб'єктів господарювання, що
проводять відповідну діяльність.

Отже, при здійсненні експортних
операцій формується позитивний
залишок податкового кредиту, оскільки
податок на додану вартість був
сплачений при придбанні товару і
включений до складу податкового
кредиту, а податкові зобов'язання від
реалізації товару на експорт не
виникають.

Згідно форми податкової декларації з
податку на додану вартість,
затвердженої наказом Міністерства
фінансів України «Про затвердження
форм та Порядку заповнення і подання
податкової звітності з податку на
додану вартість» від 25.11.2011р. №1492,
операції з придбання товарів на
території України підлягають
відображенню в рядку 10.1 (придбання
(виготовлення, будівництво,
спорудження, створення) з податком на
додану вартість на митній території
України товарів/послуг та необоротних
активів з метою їх використання
виключно у межах господарської
діяльності платника податку для
здійснення операцій, які підлягають
оподаткуванню за основною ставкою та
нульовою ставкою) з наступним
включенням суми податку на додану
вартість до податкового кредиту у
складі рядка 17 декларації.

В той же час, операції з продажу товару
на експорт відображаються в декларації
з ПДВ в рядку рядок 2.1 (операції, що
оподатковуються за нульовою ставкою
(операції з вивезення товарів за межі
митної території України) і до складу
податкових зобов'язань (рядок 9) не
включаються.

З поданих до справи доказів вбачається,
що позивач здійснював господарські
операції у відповідності до норм
чинного законодавства з нарахуванням
податку на додану вартість за
встановленими законом податковими
ставками, які різними для різних видів
операцій, зокрема, поставки товарів на
території України оподатковуються за
ставкою 20%, а експорт товарів - за
ставкою 0%.

Суми, віднесені до складу податкового
кредиту, дорівнюють сумам податку на
додану вартість, що сплачені при
придбання товару шляхом
безготівкового розрахунку.

За таких обставин, здійснені ТОВ
«Павлоградзернопродукт» господарські
операції з продажу рису на експорт є
прибутковими, а посилання податкового
органу на їх вчинення виключно з метою
отримання податкової вигоди є
неправомірними і спростовуються
наявними у справі доказами.

Суд не погоджується з висновками
податкового органу, викладеними в акті
перевірки, що продаж товару за ціною
нижчою від ціни придбання не
узгоджується з поняттям
«господарської діяльності», метою якої
є одержання доходу, а тому позивач не
мав права на формування податкового
кредиту.

За змістом ч. 1 ст. 3 Господарського
кодексу України під господарською
діяльністю розуміється діяльність
суб'єктів господарювання у сфері
суспільного виробництва, спрямована на
виготовлення та реалізацію продукції,
виконання робіт чи надання послуг
вартісного характеру, що мають цінову
визначеність.

Відповідно до ст. 43 Господарського
кодексу України суб'єкти
підприємницької діяльності мають
право без обмежень самостійно
здійснювати будь-яку підприємницьку
діяльність, яку не заборонено законом.
Підприємництво здійснюється на основі:
вільного вибору підприємцем видів
підприємницької діяльності;
самостійного формування підприємцем
програми діяльності, вибору
постачальників і споживачів продукції,
що виробляється, залучення
матеріально-технічних, фінансових та
інших видів ресурсів, використання
яких не обмежено законом, встановлення
цін на продукцію та послуги відповідно
до закону (ст. 44 Господарського кодексу
України).

Частиною 1 статті 10 Закону України «Про
ціни та ціноутворення» встановлено, що
суб'єкти господарювання під час
провадження господарської діяльності
використовують: вільні ціни; державні
регульовані ціни.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про
ціни та ціноутворення» вільні ціни
встановлюються суб'єктами
господарювання самостійно за згодою
сторін на всі товари, крім тих, щодо
яких здійснюється державне
регулювання цін.

Статтею 14 Закону «Про ціни і
ціноутворення» встановлено, що під
час проведення експортних (імпортних)
операцій у розрахунках з іноземними
суб'єктами господарювання
застосовуються контрактні
(зовнішньоторговельні) ціни, що
формуються відповідно до цін і умов
світового ринку.

Згідно з приписами пп. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 ПК
України господарська діяльність це
діяльність особи, що пов'язана з
виробництвом (виготовленням) та/або
реалізацією товарів, виконанням робіт,
наданням послуг, спрямована на
отримання доходу і проводиться такою
особою самостійно та/або через свої
відокремлені підрозділи, а також через
будь-яку іншу особу, що діє на користь
першої особи, зокрема за договорами
комісії, доручення та агентськими
договорами.

Відповідно до пп. 14.1.56 п. 14.1 ст. 14 ПК
України, доходи - загальна сума доходу
платника податку від усіх видів
діяльності. Прибуток - це сума доходу,
зменшена на суму витрат (пп. 134.1.1 п. 134.1
ст. 134 ПК України).

Господарська операція, в свою чергу,
розуміється як дія або подія, яка
викликає зміни в структурі активів та
зобов'язань, власному капіталі
підприємства (ст. 1 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні»).

Таким чином, поняття «господарська
діяльність» та «господарська
операція» не є тотожними.

Окрема господарська операція може і не
мати всіх ознак господарської
діяльності, зокрема, обов'язковості
отримання доходу (прибутковості).
Водночас, саме сукупність
господарських операцій за певний
період є господарською діяльністю,
метою якої є досягнення економічних і
соціальних результатів та одержання
доходу. Прибутковість кожної окремої
операції не є обов'язковою ознакою
господарської діяльності, неотримання
підприємством доходу від окремої
господарської операції не свідчить про
те, що така операція не пов'язана з
господарською діяльністю
підприємства, оскільки при здійсненні
господарських операцій існує
звичайний комерційний ризик не
отримати дохід від конкретної
операції.

Як вбачається з даних балансу ТОВ
«Павлоградзернопродукт» станом на
01.01.2013р., фінансовий результат (чистий
прибуток) від здійснення господарської
діяльності складає 23 653 327,29 грн., у
власності підприємства знаходиться
елеватор з потужності зберігання 37 тис.
тон зерна, автопарк підприємства
складає з 15 одиниць автомобілів -
зерновозів, у штаті підприємства
працює 196 осіб, валовий дохід від
оптової торгівлі зерном за 9 місяців 2013
року склав 98 585 563 грн., що спростовує
міркування податкового органу про
збитковий характер діяльності
позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.
Згідно ч. 2 ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Доказів, які б спростовували доводи
позивача, відповідач суду не надав.

Враховуючи викладене, суд доходить
висновку, що здійснені позивачем
господарські операції з продажу рису
на експорт є прибутковими, висновки
податкового органу щодо завищення сум
податкового кредиту є помилковими, а
тому податкові повідомлення-рішення
від 08.08.2013 року № та від 08.08.2013
року № підлягають скасуванню, а
позовні вимоги підлягають задоволенню
у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 158 - 163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Павлоградзернопродукт» -
задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Західно-Донбаської об'єднаної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області від 08.08.2013
року № , яким збільшено
Товариству з обмеженою
відповідальністю
«Павлоградзернопродукт» суму
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість за основним платежем у
розмірі 458 215 грн., за штрафними
санкціями (фінансовими) санкціями у
розмірі 229 107,50 грн.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Західно-Донбаської об'єднаної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області від 08.08.2013
року № , яким зменшено Товариству
з обмеженою відповідальністю
«Павлоградзернопродукт» розмір
від'ємного суми податку на додану
вартість у розмірі 144 585 грн.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку апеляційного
оскарження, а у разі її апеляційного
оскарження - з моменту проголошення
судового рішення суду апеляційної
інстанції.

Постанову може бути оскаржено в
апеляційному порядку до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду через
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд у десятиденний
строк з дня отримання копії постанови,
виготовленої у повному обсязі.

Повний текст постанови буде складено
протягом п'яти днів з дня проголошення
вступної та резолютивної частини
постанови.

Повний текст постанови складено
03.02.2014 року.

Головуючий суддя
Л.Є. Букіна