Справа № 826/18545/13-а
Суддя: Мазур А.С.
Дата ухвалення: 2014-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі: судді Мазур А.С.,
розглянувши у письмовому провадженні
адміністративну справу
за позовомКиївського міського центру
зайнятостідо ОСОБА_1простягнення
коштівв с т а н о в и в:
Позивач звернувся до Окружного
адміністративного суду міста Києва з
позовом до відповідача про стягнення
коштів у сумі 3898,69 грн.. В обґрунтування
позовних вимог покликається на те, що
відповідач 04.04.2013 подав до
Дніпровського РЦЗ заяву про надання
статусу безробітного та зазначив, що
він не зареєстрований як фізична
особа-підприємець. В процесі звірки
було отримано лист від 13.08.2013 року з
відділу державної реєстрації
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців Дніпровського району
реєстраційної служби Головного
управління юстиції у м. Києві, в якому
зазначено, що ОСОБА_1 зареєстрований як
суб'єкт підприємницької діяльності з
06.03.2000 року та на даний час знаходиться
в стані припинення підприємницької
діяльності. На цій підставі наказом
Дніпровського РЦЗ від 20.08.2013
відповідачу припинено реєстрацію з
19.08.2013 року. Відповідач за час
перебування на обліку як безробітний
отримав допомогу в розмірі 3898,69 грн.,
яка підлягає поверненню.
Позивач у судове засідання, 20.01.2014 року
Відповідач у судове засідання, 20.01.2014
року не прибув, про час, дату та місце
його проведення повідомлявся належним
Ухвала про відкриття провадження у
справі та призначення її до судового
розгляду, а також повістка про виклик у
судове засідання надсилались
відповідачу за його місцем проживання,
проте були повернуті з незалежних від
суду причин. Відповідно до абзацу
другого частини третьої статті 167,
частини одинадцятої статті 35 КАС
України ухвала про відкриття
провадження у справі та повістки
вважаються врученими відповідачу,
відповідно він належно повідомлявся
про місце, дату та час проведення
судових засідань.

На підставі частин четвертої, шостої
статті 128 КАС України судом ухвалено
здійснювати судовий розгляду справи
без участі відповідача за наявними в
матеріалах судової справи доказами та
про продовження розгляду справи в
письмовому провадженні.

Розглянувши подані позивачем
документи і матеріали, всебічно
з'ясувавши фактичні обставини справи,
на яких ґрунтується позов, об'єктивно
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд вважає
позовні вимоги такими, що не підлягають
задоволенню, з наступних підстав.

ОСОБА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1,
зареєструвався в Дніпровському
районному центрі зайнятості в місті
Києві як такий, що шукає роботу.

Наказом Дніпровського районного
центру зайнятості від 10.04.2013 року
№НТ130410 відповідачу надано статус
безробітного та Наказом від 11.04.2013 року
№НТ130411 призначено виплату допомоги по
безробіттю.

Відповідно до п. 4 Порядку
розслідування страхових випадків та
обґрунтованості виплати матеріального
забезпечення безробітним,
затвердженого Наказом Державної
податкової адміністрації та
Пенсійного фонду, Мінпраці, від 13.02.2009,
№ 7-1|60/62, для проведення перевірки
центри зайнятості взаємодіють з
Державною податковою адміністрацією
України та Пенсійним фондом України
шляхом обміну інформацією про отримані
особами, які перебувають на обліку в
державній службі зайнятості як
безробітні, доходи від провадження
підприємницької діяльності, виконання
робіт за трудовим договором, у тому
числі за сумісництвом, під час роботи
за кордоном, виконання робіт (надання
послуг) за цивільно-правовими
договорами.

Обмін інформацією здійснюється між
Державним центром зайнятості,
Державною податковою адміністрацією
України та Пенсійним фондом України як
центральними органами виконавчої
влади.

Обмін інформацією між центрами
зайнятості та державними
реєстраторами здійснюється згідно з
Порядком взаємодії суб'єктів
інформаційного обміну щодо надання та
використання відомостей з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців,
затвердженим наказом
Держпідприємництва, ДПА, Держкомстату
від 07.12.2005 N 121/560/406, постановою правління
Пенсійного фонду України від 07.12.2005 N 23-3,
постановою правління Фонду
загальнообов'язкового державного
соціального страхування на випадок
безробіття від 07.12.2005 N 368,
зареєстрованого у Міністерстві
юстиції України 16.12.2005 за N 1523/11803.

Як зазначено в позовній заяві в процесі
звірки було отримано лист №112/5.13 від
13.08.2013 з відділу державної реєстрації
юридичних осіб та фізичних осіб -
підприємців Дніпровського району
реєстраційної служби Головного
управління юстиції у м.Києві, у якому
вказується, що відповідач
зареєстрований як суб'єкт
підприємницької діяльності з 06.03.2000
року та на даний час знаходиться в
стані припинення підприємницької
діяльності.

Відповідно до ст. 4 Закону
України "Про зайнятість населення" від
05.07.2012 року, до зайнятого населення
належать особи, які працюють за наймом
на умовах трудового договору
(контракту) або на інших умовах,
передбачених законодавством, особи,
які забезпечують себе роботою
самостійно (у тому числі члени
особистих селянських господарств),
проходять військову чи альтернативну
(невійськову) службу, на законних
підставах працюють за кордоном та які
мають доходи від такої зайнятості, а
також особи, що навчаються за денною
формою у загальноосвітніх,
професійно-технічних та вищих
навчальних закладах та поєднують
навчання з роботою.

Таким чином, законодавець
обов'язковою ознакою зайнятого
населення зазначає наявність
отриманого доходу.

Позивачем не надано доказів отримання
відповідачем доходу у період з 10.04.2013
року, з часу реєстрації його
безробітним.

З відповіді відділу державної
реєстрації юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців Дніпровського
району реєстраційної служби Головного
управління юстиції у м.Києві
вбачається, що відповідач
зареєстрований як суб'єкт
підприємницької діяльності та на даний
час знаходиться в стані припинення,
однак жодних даних про отриманий ним
дохід у статусі безробітного немає.

Таким чином суд приходить до висновку,
що відповідач, як особа, яка через
відсутність роботи не має заробітку
або інших передбачених законодавством
доходів як джерела існування, готовий
та здатний приступити до роботи,
відповідно до статті 1 Закону України
«Про зайнятість населення» є
безробітним.

Відповідно до ст.8 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття" від 02.03.2000 року з наступними
змінами і доповненнями, Фонд
загальнообов'язкового державного
соціального страхування України на
випадок безробіття (далі - Фонд)
створюється для управління
страхуванням на випадок безробіття,
акумуляції страхових внесків, контролю
за використанням коштів, виплати
забезпечення та надання соціальних
послуг, здійснення інших функцій
згідно із цим Законом і статутом Фонду.

2. Фонд є цільовим централізованим
страховим фондом, некомерційною
самоврядною організацією. Держава є
гарантом забезпечення застрахованих
осіб та надання їм відповідних
соціальних послуг Фондом.

Як вбачається з матеріалів справи та
підтвердили сторони, відповідач з
10.02.2012 року набув статусу безробітного
з виплатою допомоги по безробіттю,
відповідно до наказу Голосіївського
районного центру зайнятості в м. Києві
№НТ120210 від 10.02.2012 року.

Положеннями ст. 34 Закону встановлено,
що Фонд має право:

користуватися в установленому порядку
відомостями Державного реєстру
загальнообов'язкового державного
соціального страхування, необхідними
для забезпечення виконання покладених
на нього функцій;

перевіряти достовірність відомостей,
поданих роботодавцем для отримання
коштів Фонду, дотримання порядку
використання роботодавцем виділених
йому коштів Фонду та зупиняти виплати з
Фонду в разі відмови або перешкоджання
з боку роботодавця у проведенні
перевірки, виявлення фактів подання
ним Фонду недостовірних відомостей або
порушення порядку використання
роботодавцем коштів Фонду;

отримувати необхідні пояснення (у тому
числі в письмовій формі) з питань, що
виникають під час перевірки;

стягувати фінансові санкції та
адміністративні штрафи, передбачені
законом за порушення вимог цього
Закону;

стягувати відповідно до закону кошти
Фонду, виплачені особам,
зареєстрованим як безробітні, у
вигляді матеріального забезпечення на
випадок безробіття та витрачені на
надання соціальних послуг безробітним
у разі встановлення факту їх отримання
на підставі недостовірних відомостей,
поданих особою;

стягувати з роботодавця суму страхових
коштів та вартість соціальних послуг,
наданих безробітному в разі поновлення
його на роботі за рішенням суду, а також
незаконно виплачені безробітному суми
матеріального забезпечення в разі
неповідомлення роботодавцем Фонду про
прийняття його на роботу;

вимагати від керівників та інших
посадових осіб підприємств, установ і
організацій, а також від фізичних осіб
усунення виявлених фактів порушення
законодавства про страхування на
випадок безробіття.

Фонд зобов'язаний:

виплачувати забезпечення та надавати
соціальні послуги, передбачені цим
Законом;

вживати заходів до раціонального
використання коштів і забезпечення
фінансової стабільності Фонду;

контролювати правильність витрат за
страхуванням на випадок безробіття,
передбачених цим Законом та іншими
нормативно-правовими актами з питань
страхування на випадок безробіття,
правильність призначення роботодавцем
та виплати застрахованим особам
допомоги по частковому безробіттю;

щорічно складати звіт про результати
своєї діяльності та подавати його
Кабінету Міністрів України;

інформувати застрахованих осіб про
результати своєї роботи через засоби
масової інформації.

Наказом Дніпровського районного
центру зайнятості в місті Києві від
11.04.2013 року №НТ130411 відповідачу було
призначено допомогу по безробіттю,
наказом від 24.04.2013 року №НТ130424
розпочато виплату такої допомоги та
наказом від 20.08.2013 №НТ130820 припинено
виплату допомоги по безробіттю.

Позивачем не надано доказів отримання
у цей період відповідачем доходів.

Згідно ч.2, ч.3 ст. 36 згаданого вище
Закону, застраховані особи,
зареєстровані в установленому порядку
як безробітні, зобов'язані своєчасно
подавати відомості про обставини, що
впливають на умови виплати їм
забезпечення та надання соціальних
послуг.

У разі виїзду особи, зареєстрованої в
установленому порядку як безробітна,
за межі України з метою
працевлаштування чи здійснення іншої
діяльності, спрямованої на отримання
прибутку, така особа зобов'язана
повідомити про це державну службу
зайнятості.

Сума виплаченого забезпечення та
вартості наданих соціальних послуг
застрахованій особі внаслідок
умисного невиконання нею своїх
обов'язків та зловживання ними
стягується з цієї особи відповідно до
законодавства України з моменту
виникнення обставин, що впливають на
умови виплати їй забезпечення та
надання соціальних послуг.

Таким чином, судом встановлено, що
відповідач не вчинив дій, які б
свідчили про умисне невиконання своїх
обов'язків та зловживання ними (згідно
Закону "Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування на
випадок безробіття").

Частиною 1 статті 9 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлено, що суд при вирішенні
справи керується, зокрема, принципом
законності.

Згідно з ч.1, ч. 2 статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Враховуючи наведене, суд дійшов
висновку про те, що позивачем не
наведено обставин, які б свідчили про
обґрунтованість його вимог, а тому
позов задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 69-71, 94, 97, 158-163
Кодексу адміністративного судочинства
України, Окружний адміністративний суд
міста Києва, -

п о с т а н о в и в :

У задоволенні позову - відмовити.

Постанова суду першої інстанції
набирає законної сили відповідно до
статті 254 Кодексу адміністративного
судочинства України та може бути
оскаржена до суду апеляційної
інстанції в порядку та строки,
встановлені статтями 185-187 цього
Кодексу шляхом подання через суд
першої інстанції апеляційної скарги з
одночасним надсиланням копії
апеляційної скарги до суду апеляційної
інстанції протягом десяти днів з дня
проголошення постанови. У разі
відкладення складення постанови у
повному обсязі, а також прийняття
постанови у письмовому провадженні
апеляційна скарга подається протягом
десяти днів з дня отримання копії
постанови.

Суддя
А.С. Мазур