Справа № 826/73/14
Суддя: Федорчук А.Б.
Дата ухвалення: 2014-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

12 березня 2014 року 13:57 №
826/73/14

Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі головуючого судді
Федорчука А.Б., суддів: Аблова Є.В.,
Амельохіна В.В., при секретарі судового
засіданні Паньків В.В. розглянувши
матеріали справи

за позовомОСОБА_2до третя
особаДержавної виконавчої служби
України Публічне акціонерне
товариство «ПроКредит
Банк»проскасування постанови,
визнання незаконними дії та
зобов'язання вчинити дії.за участю
представників сторін:

від позивача: ОСОБА_4

від відповідача: Харченко О.О.

від третьої особи: Зеленецька І.М.

Відповідно до частини третьої статті 160
Кодексу адміністративного судочинства
України в судовому засіданні 12.03.2014
року проголошено вступну та
резолютивну частини постанови.

ВСТАНОВИВ:

Позивач, в особі ОСОБА_2, звернувся до
Окружного адміністративного суду
міста Києва з позовом до Державної
виконавчої служби України (надалі по
тексту Відповідач) про визнання дій
Державної виконавчої служби при
винесені рішення викладеного у формі
акту про реалізацію предмету іпотеки
від 12 грудня 2013 року у виконавчому
провадженні № 33830810 - незаконними;
скасувати акт про реалізацію предмету
іпотеки від 12 грудня 2013 року у
виконавчому провадженні № 33830810;
визнати дії Державної виконавчої
служби при винесені рішень викладених
у формі постанов від 12 грудня 2013 року
про поновлення виконавчого
провадження та повернення виконавчого
документа стягувачеві у виконавчому
провадженні № 33830810 - незаконними;
скасувати постанову від 12 грудня 2013
року про поновлення виконавчого
провадження № 33830810. Скасувати
постанову від 12 грудня 2013 року про
повернення виконавчого документа
стягувачеві №33830810; зобов'язати
Державну виконавчу службу України
зупинити виконавче провадження № 33830810
про примусове виконання виконавчий
напис нотаріуса № 607 від 23 липня 2012
року; зобов'язати Державну виконавчу
службу України відновити становище у
виконавчому провадженні № 33830810 яке
існувало станом на 06 червня 2013 року
(день винесення ухвали про заборону
вчиняти дії") (з урахуванням заяви про
збільшення позовних вимог).

В обґрунтування позовних вимог Позивач
зазначає, що на даний час позивачеві
стало відомо, що відповідачем вчинено
незаконні дії одночасно з винесенням
оскаржуваних постанов, а саме, 12 грудня
2013 року прийнято рішення, викладене в
формі акту про реалізацію предмета
іпотеки. З підстав викладених в
позовній заяві, будь-які дії
відповідача відносно виконавчого
провадження № 33830810 є незаконним,
оскільки вони суперечать судовому
рішенню, а саме, ухвалі
Києво-Святошинського районного суду
Київської області від 15 липня 2013 року №
369/5241/13-ц, котра і на даний час є чинно,
неоскарженою та не скасованою.

Представник Відповідачів в судовому
засіданні проти позовних вимог
заперечував в повному обсязі.

Для з'ясування всіх обставин справи
Судом було залучено до участі у справі
в якості третьої особи без самостійних
вимог на стороні Відповідача Публічне
акціонерне товариство «ПроКредит
Банк» (надалі по тексту третя особа).

Третя особа проти позовних вимог
заперечує в повному обсязі з підстав
викладених в запереченнях на позовну
заяву.

Розглянувши подані сторонами
документи і матеріали справи, всебічно
і повно з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтується позов,
об'єктивно оцінивши докази, які мають
юридичне значення для розгляду справи
і вирішення спору по суті, Окружний
адміністративний суд м. Києва
встановив наступне.

З матеріалів справи вбачається, що 29
вересня 2010 року між AT "ПроКредит Банк", з
однієї сторони, та фізичною особою -
підприємцем ОСОБА_7, з іншої сторони,
була укладена Рамкова угода № FW105.543
(далі - РУ № FW105.543 29 вересня 2010 року).

Видача кредитів на підставі КУ № 1001/12.01
від 28 грудня 2001 року та РУ №FW105.543 29
вересня 2010 року та визначення їх умов
здійснювались шляхом укладення
договорів про надання траншу, договір
про відкриття кредитної лінії та
договір про надання овердрафту (надалі
- Кредитні договори), які є невід'ємною
частиною Рамкової угоди, Кредитної
угоди та не мають самостійного
значення.

В забезпечення виконання зобов'язань,
що виникають з Кредитної угоди № 1001/12.01
від 28 грудня 2001 р. та договорів про
надання траншу, договорів про надання
овердрафту та усіх інших договорів, які
укладені на підставі Кредитної угоди №
1001/12.01 від 28 грудня 2001 р. та Рамкової
угоди № FW105.543 та укладеним на її
виконання Договором про відкриття
кредитної лінії № 105.41494/FW105.543 від 29
вересня 2010 р. між AT «ПроКредит Банк», з
однієї сторони, та ОСОБА_2, з іншої
сторони, було укладено Договір іпотеки
№ 1.2645-ІД1 від 29.09.2010 p., посвідчений
приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_8
та зареєстрований за № 3714 (далі по
тексту Договір іпотеки), згідно якого в
іпотеку було надано наступне нерухоме
майно:

Домоволодіння, загальною площею 343,00 кв.
м., що розташоване в АДРЕСА_1, що
належить ОСОБА_2 на підставі свідоцтва
про право власності на нерухоме майно
серії САС № 160592, видане 22 вересня 2008
року виконкомом
Петропавлівсько-Борщагівської
сільської ради Києво - Святошинського
району Київської області, на підставі
рішення виконкому
Петропавлівсько-Борщагівської
сільської ради № 421 від 25 липня 2008 та
зареєстроване Комунальним
підприємством «Бюро технічної
інвентаризації Києво - Святошинської
районної ради Київської області» 26
вересня 2008 року в електронному реєстрі
прав власності на нерухоме майно за
реєстраційним номером 24786055 та записане
в реєстровій книзі № 6 за номером 1849
(далі по тексту Домоволодіння);
Земельна ділянка, загальна площа 0,1603 га
з цільовим призначенням для
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд,
кадастровий номер :03:003:0030, що
розташована в АДРЕСА_1, що належить
ОСОБА_2 на підставі державного акту на
право власності на земельну ділянку
серії ЯГ № 249678, виданого Києво -
Святошинським райвідділом земельних
ресурсів Київської області 31 травня 2006
року на підставі Договору купівлі -
продажу земельної ділянки від 18 жовтня
2005 року № 3752 (далі по тексту Земельна
ділянка);

Третя особа зазначає, що у зв'язку з
невиконанням ФОП ОСОБА_7 умов КУ №
1001/12.01 від 28 грудня 2001 року та РУ № FW105.543
29 вересня 2010 року AT «ПроКредит Банк»
вимушений був задовольнити свої вимоги
шляхом звернення стягнення на
Домоволодіння та Земельну ділянку для
чого звернувся до приватного нотаріуса
для вчинення виконавчого напису на
Договорі іпотеки.

Приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_9 23
липня 2012р. на підставі Договорі іпотеки
було вчинено виконавчий напис за № 607
про звернення стягнення на:
домоволодіння, загальною площею 343,00 кв.
м., що розташоване в АДРЕСА_1, що
належить ОСОБА_2 на підставі свідоцтва
про право власності на нерухоме майно
серії САС № 160592, видане 22 вересня 2008
року виконкомом
Петропавлівсько-Борщагівської
сільської ради Києво - Святошинського
району Київської області, на підставі
рішення виконкому
Петропавлівсько-Борщагівської
сільської ради № 421 від 25 липня 2008 та
зареєстроване Комунальним
підприємством «Бюро технічної
інвентаризації Києво-Святошинської
районної ради Київської області» 26
вересня 2008 року в електронному реєстрі
прав власності на нерухоме майно за
реєстраційним номером 24786055 та записане
в реєстровій книзі № 6 за номером 1849 та
земельну ділянку, загальна площа 0,1603 га
з цільовим призначенням для
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд,
кадастровий номер :03:003:0030, що
розташована в АДРЕСА_1, що належить
ОСОБА_2 на підставі державного акту на
право власності на земельну ділянку
серії ЯГ № 249678, виданого Києво -
Святошинським райвідділом земельних
ресурсів Київської області 31 травня 2006
року на підставі Договору купівлі -
продажу земельної ділянки від 18 жовтня
2005 року № 3752, для задоволення вимог AT
«ПроКредит Банк» в сумі 10 734 180,51 грн.

На виконання до відділу примусового
виконання рішень Державної виконавчої
служби Головного України було третьою
особою передано виконавчий напис
нотаріуса та 08 серпня 2012 року було
відкрито виконавче провадження № 33830810.

Повно та всебічно дослідивши наявні
матеріали справи, а також, норми
чинного законодавства, суд прийшов до
висновку про не обґрунтованість
позовних вимог виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 1 Закону України від
21.04.1999 № 606-ХІV "Про виконавче
провадження", в редакції на час
виникнення спірних правовідносин,
(далі - Закон 606-ХІV) виконавче
провадження як завершальна стадія
судового провадження та примусове
виконання рішень інших органів
(посадових осіб) - це сукупність дій
органів і посадових осіб, визначених у
цьому Законі, що спрямовані на
примусове виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), які
провадяться на підставах, в межах
повноважень та у спосіб, визначених цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, прийнятими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню (далі - рішення).

Частинами 1, 2 ст. 2 Закону № 606-ХІV
зазначено, що примусове виконання
рішень покладається на державну
виконавчу службу, яка входить до
системи органів Міністерства юстиції
України. Примусове виконання рішень
здійснюють державні виконавці,
визначені Законом України "Про
державну виконавчу службу" (далі -
державні виконавці).

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону № 606-ХІV,
державний виконавець зобов'язаний
використовувати надані йому права
відповідно до закону і не допускати у
своїй діяльності порушення прав та
законних інтересів фізичних і
юридичних осіб.

Статтею 11 Закону № 606-ХІV передбачено,
що Державний виконавець зобов'язаний
вживати передбачених цим Законом
заходів примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.
Державний виконавець: здійснює заходи,
необхідні для своєчасного і в повному
обсязі виконання рішення, зазначеного
в документі на примусове виконання
рішення (далі - виконавчий документ), у
спосіб та в порядку, встановленому
виконавчим документом і цим Законом;
надає сторонам виконавчого
провадження та їх представникам
можливість ознайомитися з матеріалами
виконавчого провадження; розглядає
заяви сторін та інших учасників
виконавчого провадження і їхні
клопотання; заявляє в установленому
порядку про самовідвід за наявності
обставин, передбачених цим Законом;
роз'яснює сторонам їхні права і
обов'язки. Державний виконавець у
процесі здійснення виконавчого
провадження має право: 1) проводити
перевірку виконання боржниками рішень,
що підлягають виконанню відповідно до
цього Закону; 2) здійснювати перевірку
виконання юридичними особами всіх форм
власності, фізичними особами,
фізичними особами - підприємцями
рішень стосовно працюючих у них
боржників; 3) з метою захисту інтересів
стягувача одержувати безоплатно від
органів, установ, організацій,
посадових осіб, сторін та учасників
виконавчого провадження необхідні для
проведення виконавчих дій пояснення,
довідки та іншу інформацію, у тому
числі конфіденційну; 4) безперешкодно
входити до приміщень і сховищ, що
належать боржникам або зайняті ними,
проводити огляд зазначених приміщень і
сховищ, у разі необхідності примусово
відкривати та опечатувати такі
приміщення і сховища; 5) накладати арешт
на майно боржника, опечатувати,
вилучати, передавати таке майно на
зберігання та реалізовувати його в
установленому законодавством порядку;
6) накладати арешт на кошти та інші
цінності боржника, зокрема на кошти,
які перебувають на рахунках і вкладах у
банках, інших фінансових установах, на
рахунки в цінних паперах, а також
опечатувати каси, приміщення і місця
зберігання грошей; 7) за згодою власника
використовувати приміщення, у тому
числі комунальної власності, для
тимчасового зберігання вилученого
майна, а також транспортні засоби
стягувача або боржника для перевезення
майна; 8) звертатися до суду, який видав
виконавчий документ, із заявою про
роз'яснення рішення, про видачу
дубліката виконавчого документа, про
встановлення чи зміну порядку і
способу виконання, про відстрочку та
розстрочку виконання рішення; 9)
звертатися до органу (посадової особи),
який видав виконавчий документ, про
роз'яснення змісту документа; 10)
звертатися до суду з поданням про
розшук боржника - фізичної особи або
дитини чи про постановлення
вмотивованого рішення про примусове
проникнення до житла чи іншого
володіння боржника - фізичної або іншої
особи, в якої перебуває майно боржника
чи майно та кошти, належні боржникові
від інших осіб, або дитина, стосовно
якої складено виконавчий документ про
її відібрання; 11) викликати фізичних
осіб, посадових осіб з приводу
виконавчих документів, що знаходяться
у виконавчому провадженні, а в разі
неявки боржника без поважних причин
виносити постанову про його привід
через органи внутрішніх справ; 12)
залучати у встановленому порядку до
провадження виконавчих дій понятих,
працівників органів внутрішніх справ,
інших осіб, а також експертів,
спеціалістів, а для оцінки майна -
суб'єктів оціночної діяльності -
суб'єктів господарювання; 13) накладати
стягнення у вигляді штрафу на фізичних,
юридичних та посадових осіб у випадках,
передбачених законом; 14) застосовувати
під час провадження виконавчих дій
відеозапис, фото- і кінозйомку; 15) у
процесі виконання рішень за наявності
вмотивованого рішення суду про
примусове проникнення до житла чи
іншого володіння фізичної особи
безперешкодно входити на земельні
ділянки, до житлових та інших приміщень
боржника - фізичної особи, особи, у якої
знаходиться майно боржника чи майно та
кошти, належні боржникові від інших
осіб, проводити в них огляд, у разі
необхідності примусово відкривати їх в
установленому порядку із залученням
працівників органів внутрішніх справ,
опечатувати такі приміщення,
арештовувати, опечатувати та вилучати
належне боржникові майно, яке там
перебуває та на яке за законом можливо
звернути стягнення; 16) вимагати від
матеріально відповідальних і
посадових осіб боржників - юридичних
осіб або від боржників - фізичних осіб
надання пояснень за фактами
невиконання рішень або законних вимог
державного виконавця чи іншого
порушення вимог законодавства про
виконавче провадження; 17) з метою
профілактичного впливу повідомляти
органам державної влади, громадським
об'єднанням, трудовим колективам і
громадськості за місцем проживання або
роботи особи про факти порушення нею
вимог законодавства про виконавче
провадження; 18) у разі ухилення
боржника від виконання зобов'язань,
покладених на нього рішенням,
звертатися до суду за встановленням
тимчасового обмеження у праві виїзду
боржника - фізичної особи або керівника
боржника - юридичної особи за межі
України - до виконання зобов'язань за
рішенням; 19) у разі необхідності
залучати до проведення чи організації
виконавчих дій суб'єктів
господарювання, у тому числі на платній
основі, за рахунок авансового внеску
стягувача; 20) здійснювати інші
повноваження, передбачені цим Законом
та іншими законами.

З матеріалів виконавчої справи
вбачається, що у травні 2013 року Позивач
звернувся до Києво-Святошинського
районного суду Київської області з
позовною заявою про визнання
виконавчого напису таким, що не
підлягає виконанню.

Ухвалою Києво-Святошинського
районного суду Київської області 18.05.2013
р. по справі №369/4412/13-ц було заборонено
Державній виконавчій службі України,
Реєстраційній службі
Києво-Святошинського районного
управління юстиції проводити будь-які
дії щодо виконавчого провадження ВП
№33830810 від 08.08.2012 року та оформляти чи
реєструвати домоволодіння та
земельної ділянки, що розташована в
АДРЕСА_1.

До Державної виконавчої служби України
23.05.2013 р. звернувся представник
Боржника ОСОБА_4 з заявою про прийняття
до негайного виконання Ухвали
Києво-Святошинського районного суду
Київської області 18.05.2013 р.

Ухвалою Києво-Святошинського
районного суду Київської області 05.06.2013
р. по справі №369/4412/13-ц було залишено без
розгляду позовні вимоги Позивача.

У статті 37 Закону України "Про
виконавче провадження" зазначено, що
виконавче провадження підлягає
обов'язковому зупиненню у разі,
зокрема, зупинення судом стягнення на
підставі виконавчого документа (пункт
4); зупинення виконання відповідного
рішення або виконавчого провадження
посадовою особою, якій законом надано
таке право (пункт 6); зупинення судом
реалізації арештованого майна (пункт 7).

Постановою державного Виконавця Кедою
М.В. від 06.06.2012 р. було зупинено
виконавче провадження.

У червні 2013 року Позивач звернувся до
Києво-Святошинського районного суду
Київської області з позовною заявою
про визнання виконавчого напису таким,
що не підлягає виконанню.

Ухвалою Києво-Святошинського
районного суду Київської області 18.07.2013
р. по справі №369/5241/13-ц було заборонено
Державній виконавчій службі України,
Реєстраційній службі
Києво-Святошинського районного
управління юстиції проводити будь-які
дії щодо виконавчого провадження ВП
№33830810 від 08.08.2012 року та оформляти чи
реєструвати домоволодіння та
земельної ділянки, що розташована в
АДРЕСА_1.

Крім того, Ухвалою
Києво-Святошинського районного суду
Київської області 26.09.2013 р. було
скасовано заходи забезпечення позову,
які були накладені на підставі Ухвали
Києво-Святошинського районного суду
Київської області від 18.05.2013 р. по
справі №369/4412/13-ц.

Рішенням від 31.10.2013 р. по справі №
369/5241/13-ц Апеляційного суду Київської
області було скасовано Рішення
Києво-Святошинського районного суду
Київської області від 31.07.2013 р. та в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до
ПАТ «Прокредит Банк» про визнання
виконавчого напису таким, що не
підлягає виконанню - відмовлено.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 223
Цивільного процесуального кодексу
України, рішення суду набирає законної
сили після закінчення строку для
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Відповідно до ч.6, ч. 7. ст. 154 Цивільного
процесуального кодексу України, якщо у
задоволенні позову було відмовлено,
провадження у справі закрито або заяву
залишено без розгляду, вжиті заходи
забезпечення позову застосовуються до
набрання судовим рішенням законної
сили. Проте суд може одночасно з
ухваленням судового рішення або після
цього постановити ухвалу про
скасування заходів забезпечення
позову. Заходи забезпечення позову,
вжиті судом до подання позовної заяви,
скасовуються судом також у разі: 1)
неподання заявником відповідної
позовної заяви згідно з вимогами
частини п'ятої статті 151 цього Кодексу;
2) повернення позовної заяви; 3) відмови
у відкритті провадження у справі.

До відділу примусових виконання рішень
Державної виконавчої служби України
надійшла заява від ПАТ «ПроКредит
Банк» про поновлення виконавчого
провадження.

У відповідності до ч. 5 ст. 39 Закону №
606-ХІV, після усунення обставин, які
стали підставою для зупинення
виконавчого провадження, державний
виконавець протягом трьох днів з
моменту, коли йому стало про це відомо,
зобов'язаний своєю постановою поновити
виконавче провадження за власною
ініціативою або за заявою стягувача.
Копії постанови надсилаються сторонам
у триденний строк.

Постановою старшого державного
виконавця Кедою М.В. було винесено
Постанову про поновлення виконавчого
провадження від 12.12.2013 р.

З аналізу матеріалів справи та норм
законів, Суд приходить до висновку, що
Відповідач діяв у відповідності до
законодавства при поновленні
провадження у виконавчій справі, таким
чином Постанова державного виконавця
про поновлення виконавчого
провадження від 12.12.2013 р. винесена у
відповідності до законодавства, а тому
позовні вимоги Позивача в частині
скасування даної постанови не
підлягають задоволень.

Як вбачається з матеріалів виконавчої
справи Відповідачем 12.12.2013 р. на адресу
ТОВ «Укерспецторг Групп» Листом
№12-0-35-2565/5-531/4 було надіслано Акт
державного виконавця про реалізацію
предмета іпотеки від 12.12.2013 р., який був
виданий на підставі протоколу №11-0657/13
від 27.05.2013 р.

Відповідно до п. п. 1 та 6 ст. 52 Закону №
606-ХІV, звернення стягнення на майно
боржника полягає в його арешті,
вилученні та примусовій реалізації.
Стягнення на майно боржника
звертається в розмірі і обсязі,
необхідних для виконання за виконавчим
документом, з урахуванням стягнення
виконавчого збору, витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій, штрафів, накладених на
боржника під час виконавчого
провадження. У разі якщо боржник
володіє майном спільно з іншими
особами, стягнення звертається на його
частку, що визначається судом за
поданням державного виконавця.

У відповідності до п. 1 ст. 54 Закону №
606-ХІV, звернення стягнення на
заставлене майно в порядку примусового
виконання допускається за виконавчими
документами для задоволення вимог
стягувача-заставодержателя.

Пунктом 8 ст. 54 Закону № 606-ХІV,
передбачено, що примусове звернення
стягнення на предмет іпотеки
здійснюється державним виконавцем з
урахуванням положень Закону України
"Про іпотеку".

Згідно з вимогами статті 47 Закону
України "Про іпотеку", про який йдеться
протягом п'яти робочих днів з дня
отримання державним виконавцем
повідомлення про здійснення оплати
разом з документами, що підтверджують
реалізацію предмету іпотеки, державний
виконавець складає акт про реалізацію
предмета іпотеки. Акт про реалізацію
предмету іпотеки підписується
державним виконавцем, затверджується
начальником відповідного органу
державної виконавчої служби,
скріплюється печаткою цього органу та
не пізніше наступного дня надсилається
до спеціалізованої організації, яка
проводила прилюдні торги. На підставі
акта про реалізацію предмета іпотеки
нотаріус видає покупцеві свідоцтво про
придбання нерухомого майна.

З матеріалів виконавчої справи
вбачається, що на адресу позивача було
надіслано протоколу №11-0657/13 від 27.05.2013
р., який був підставою для складання
Акту.

Крім того, Суд звертає увагу, що в
матеріалах виконавчої справи станом на
12.12.2013 р. відсутня Ухвала Вищого
спеціалізованого суду України про
зупинення виконання Рішення
Апеляційного суду Київської області
від 31.10.2013 р. по справі № 369/5241/13-ц, таким
чином посилання Позивача є
безпідставними щодо протиправності
дій Відповідача.

В частині щодо скасування Постанови
державного виконавця про повернення
виконавчого документа стягувачеві від
12.12.2013р., Суд зазначає наступне.

У відповідності до ст. 47 Закону № 606-ХІV,
Виконавчий документ, на підставі якого
відкрито виконавче провадження, за
яким виконання не здійснювалося або
здійснено частково, повертається
стягувачу у разі, якщо: 1) є письмова
заява стягувача; 2) у боржника відсутнє
майно, на яке може бути звернуто
стягнення, а, здійснені державним
виконавцем відповідно до цього Закону
заходи щодо розшуку такого майна
виявилися безрезультатними; 3) стягувач
відмовився залишити за собою майно
боржника, не реалізоване під час
виконання рішення; 4) стягувач
перешкоджає провадженню виконавчих
дій або не здійснив авансування витрат
на організацію та проведення
виконавчих дій, авансування яких
передбачено цим Законом, незважаючи на
попередження державного виконавця про
повернення йому виконавчого документа;
5) у результаті вжитих державним
виконавцем заходів неможливо
встановити особу боржника, з'ясувати
місцезнаходження боржника - юридичної
особи, місце проживання, перебування
боржника - фізичної особи (крім
випадків, коли виконанню підлягають
виконавчі документи про стягнення
аліментів, відшкодування шкоди,
завданої каліцтвом чи іншим
ушкодженням здоров'я, у зв'язку з
втратою годувальника, а також
виконавчі документи про відібрання
дитини, за якими мають бути стягнуті
кошти чи інше майно, та інші виконавчі
документи, що можуть бути виконані за
безпосередньої участі боржника); 6) у
боржника відсутнє визначене
виконавчим документом майно, яке він за
виконавчим документом має передати
стягувачу, або майно, на яке необхідно
звернути стягнення з метою погашення
заборгованості (крім коштів), а
здійснені державним виконавцем
відповідно до цього Закону заходи щодо
розшуку такого майна виявилися
безрезультатними; 7) боржник - фізична
особа (крім випадків, коли виконанню
підлягають виконавчі документи про
стягнення аліментів, відшкодування
шкоди, завданої каліцтвом чи іншим
ушкодженням здоров'я, у зв'язку з
втратою годувальника, а також
виконавчі документи про відібрання
дитини) чи майно боржника, розшук яких
здійснювався органами внутрішніх
справ, не виявлені протягом року з дня
оголошення розшуку; 8) коштів, що
надійшли від реалізації заставленого
майна, недостатньо для задоволення
вимог стягувача-заставодержателя за
виконавчим документом, на підставі
якого звернуто стягнення на заставлене
майно; 9) наявна встановлена законом
заборона щодо звернення стягнення на
майно чи кошти боржника, якщо у нього
відсутнє інше майно чи кошти, на які
можливо звернути стягнення, а також
щодо проведення інших виконавчих дій
стосовно боржника, що виключає
можливість виконання відповідного
рішення. Про наявність обставин,
зазначених у частині першій цієї
статті, державний виконавець складає
акт. У разі повернення виконавчого
документа з підстав, передбачених
частиною першою цієї статті, стягувачу
повертаються невикористані суми
внесеного ним авансового внеску разом
із звітом державного виконавця про
його використання. Про повернення
стягувачу виконавчого документа та
авансового внеску державний
виконавець виносить постанову з
обов'язковим мотивуванням підстав її
винесення, яка затверджується
начальником відділу, якому він
безпосередньо підпорядкований. Копія
постанови у триденний строк
надсилається сторонам і може бути
оскаржена в десятиденний строк у
порядку, встановленому цим Законом.
Повернення виконавчого документа
стягувачу з підстав, передбачених цією
статтею, не позбавляє його права
повторно пред'явити виконавчий
документ до виконання протягом
строків, встановлених статтею 22 цього
Закону.

Враховуючи вищевикладене, судом
встановлено, що державним виконавцем
були вжиті дії по виконавчому
провадженню, а отже, Постанови
державного виконавця про повернення
виконавчого документа стягувачеві від
12.12.2013р., винесено правомірно.

Згідно з вимогами статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.
(ч.1) В адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову. (ч.2) Якщо
особа, яка бере участь у справі, не може
самостійно надати докази, то вона
повинна зазначити причини, через які ці
докази не можуть бути надані, та
повідомити, де вони знаходяться чи
можуть знаходитися. Суд сприяє в
реалізації цього обов'язку і
витребовує необхідні докази. Про
витребування доказів або про відмову у
витребуванні доказів суд постановляє
ухвалу. Ухвала суду про відмову у
витребуванні доказів окремо не
оскаржується. Заперечення проти неї
може бути включене до апеляційної чи
касаційної скарги на рішення суду,
прийняте за наслідками розгляду
справи. (ч.3) Суд може збирати докази з
власної ініціативи. (ч.5) Якщо особа, яка
бере участь у справі, без поважних
причин не надасть докази на пропозицію
суду для підтвердження обставин, на які
вона посилається, суд вирішує справу на
основі наявних доказів. (ч.6 ст.71 КАС
України).

Враховуючи, що обставини справи, які
відповідно до законодавства повинні
бути підтверджені певними конкретними
засобами доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування, суд приходить до висновку,
що в позовній заяві наведені обставини,
які не підтверджуються достатніми
доказами та не доведено, що
відповідачем його права порушено. З
огляду на викладене, суд дійшов
висновку, що позовні вимоги є
необґрунтованими та такими, що не
підлягаю задоволенню.

Відповідно до ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ. До
адміністративних судів можуть бути
оскаржені будь-які рішення, дії чи
бездіяльність суб'єктів владних
повноважень, крім випадків, коли щодо
таких рішень, дій чи бездіяльності
Конституцією чи законами України
встановлено інший порядок судового
провадження.

Частиною 1 статті 9 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд при вирішенні справи керується
принципом законності, відповідно до
якого органи державної влади, органи
місцевого самоврядування, їхні
посадові і службові особи зобов'язані
діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

У відповідності до ст. 69 Кодексу
адміністративного судочинства України
доказами в адміністративній справі є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення сторін.

Суд дійшов висновку, що позовні вимоги
Позивача не підлягають задоволенню в
повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 11, 69, 70, 71, 103, 158-163, 172, 177, 179
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного
позову відмовити.

Постанова відповідно до статті 254
Кодексу адміністративного судочинства
України набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги.

Постанова може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції за правилами,
встановленими статтями 185-187 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя
А.Б. Федорчук

Судді
Є.В. Аблов

В.В. Амельохін