Справа № 823/447/14
Суддя: В.В. Мишенко
Дата ухвалення: 2014-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2014 року
справа № 823/447/14

м. Черкаси

14 год. 32 хв.

Черкаський окружний адміністративний
суд в складі:

головуючого судді Мишенка В.В.,

при секретарі Гордієнку Ю.П.,

за участю:

представника відповідача - Литвиненка
І.Д. (за довіреністю),

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Черкаси в приміщенні
суду адміністративну справу за
позовом фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2 до Звенигородської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Черкаській області про визнання
незаконними вимог,

ВСТАНОВИВ:

До Черкаського окружного
адміністративного суду звернувся
ОСОБА_2 (далі - позивач) з
адміністративним позовом, в якому
просить визнати незаконними вимоги
Звенигородської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Черкаській
області (далі-відповідач) про сплату
недоїмки зі сплати єдиного внеску № Ф-01
від 20.11.2013р. в розмірі 2387,38 грн. та № Ф-01
від 05.02.2014р. в розмірі 3606,05 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач
зазначає, що відповідач своїми діями
порушив норми ч. 4 ст. 4 Закону України
«Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування».

Позивач в судове засідання не прибув,
проте в прохальній частині позовної
заяви просив справу розглянути без
його участі.

Представник відповідача заперечував
проти адміністративного позову з
підстав викладених у письмових
запереченнях. В яких зазначив, що на
позивача не поширюється положення ч. 4
ст. 4 Закону України «Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування»,
оскільки позивачу призначена пенсія із
зниженням пенсійного віку,
встановленого ст. 26 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» згідно ст. 55 «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи». З огляду на те, що на
момент звернення до суду позивач не
досяг загальновстановленого
пенсійного віку, то він зобов'язаний
сплачувати єдиний внесок на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування на загальних підставах.

Розглянувши подані сторонами
документи і матеріали, всебічно і повно
з'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтується позов, об'єктивно
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд зазначає
наступне.

Спеціальним законом, який визначає
правові та організаційні засади
забезпечення збору та обліку єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, умови та
порядок його нарахування і сплати та
повноваження органу, що здійснює його
збір та ведення обліку, є Закон України
«Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» № 2464-VI від
08.07.2010 р. (далі - Закон України № 2464), що
набрав чинності з 01.01.2011 року.

Відповідно до статті 1 Закону України №
2464 єдиний внесок на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування - це
консолідований страховий внесок, збір
якого здійснюється до системи
загальнообов'язкового державного
соціального страхування в
обов'язковому порядку та на регулярній
основі з метою забезпечення захисту у
випадках, передбачених законодавством,
прав застрахованих осіб та членів
їхніх сімей на отримання страхових
виплат (послуг) за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Органи доходів і зборів - центральний
орган виконавчої влади, що формує
податкову і митну політику (в частині
адміністрування податків і зборів,
митних платежів, єдиного внеску) та
забезпечує її реалізацію (центральний
орган виконавчої влади, що забезпечує
формування та реалізує державну
податкову і митну політику), та його
територіальні органи (п. 3.1 ч. 1 ст. 1
Закону України № 2464) - відповідно до
внесених змін до Закону України № 2464 що
діють з 04.07.2013р.

Відповідно до п.6 ч. 1 Закону України №
2464 недоїмка - сума єдиного внеску,
своєчасно не нарахована та/або не
сплачена у строки, встановлені цим
Законом, обчислена органом доходів і
зборів у випадках, передбачених цим
Законом.

Відповідно до ст. 41 Податкового кодексу
України від 02.12.2010 року № 2755-VI
контролюючими органами є органи
доходів і зборів - центральний орган
виконавчої влади, що забезпечує
формування єдиної державної
податкової, державної митної політики
в частині адміністрування податків і
зборів, митних платежів та реалізує
державну податкову, державну митну
політику, забезпечує формування та
реалізацію державної політики з
адміністрування єдиного внеску,
забезпечує формування та реалізацію
державної політики у сфері боротьби з
правопорушеннями при застосуванні
податкового та митного законодавства,
а також законодавства з питань сплати
єдиного внеску (далі - центральний
орган виконавчої влади, що забезпечує
формування та реалізує державну
податкову і митну політику), його
територіальні органи. У складі
контролюючих органів діють підрозділи
податкової міліції. Органами стягнення
є виключно контролюючі органи,
уповноважені здійснювати заходи щодо
забезпечення погашення податкового
боргу та недоїмки зі сплати єдиного
внеску у межах повноважень, а також
державні виконавці у межах своїх
повноважень. Стягнення податкового
боргу та недоїмки зі сплати єдиного
внеску за виконавчими написами
нотаріусів не дозволяється.
Повноваження і функції контролюючих
органів визначаються цим Кодексом,
Митним кодексом України та законами
України. Розмежування повноважень і
функціональних обов'язків
контролюючих органів визначається
законодавством України. Інші державні
органи не мають права проводити
перевірки своєчасності, достовірності,
повноти нарахування та сплати податків
і зборів, у тому числі на запит
правоохоронних органів.

Платниками єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування згідно статті 4
Закону України № 2464 є, зокрема:

4) фізичні особи - підприємці, в тому
числі ті, які обрали спрощену систему
оподаткування, та члени сімей цих осіб,
які беруть участь у провадженні ними
підприємницької діяльності;

5) особи, які забезпечують себе роботою
самостійно - займаються незалежною
професійною діяльністю, а саме
науковою, літературною, артистичною,
художньою, освітньою або викладацькою,
а також медичною, юридичною практикою,
в тому числі адвокатською,
нотаріальною діяльністю, або особи, які
провадять релігійну (місіонерську)
діяльність, іншу подібну діяльність та
отримують дохід безпосередньо від цієї
діяльності, за умови, що такі особи не є
найманими працівниками чи
підприємцями.

З огляду на викладені вище норми Закону
України № 2464 позивач є
страхувальником, в розумінні цього
Закону.

Судом встановлено, що ОСОБА_2
зареєстрований, як фізична
особа-підприємець 29.04.2003р.,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1, а також
відповідно до свідоцтва платника
єдиного податку серії НОМЕР_2 з 01.01.2012р.
перебуває на спрощеній системі
оподаткування.

В подальшому, відповідач виніс вимогу
№ Ф-01 від 20.11.2013 року про сплату
позивачем недоїмки зі сплати єдиного
внеску в сумі 2387 грн. 38 коп. та № Ф-01 від
05.02.2014 року про сплату позивачем
недоїмки зі сплати єдиного внеску в
сумі 3606 грн. 05 коп.

Суд вважає неправомірними дії
відповідача щодо винесення вимог про
сплату позивачем недоїмки зі сплати
єдиного внеску, оскільки фізична
особа-підприємець ОСОБА_2 є пенсіонером
за віком, що обрала спрощену систему
оподаткування з 01.01.2012 року, виходячи з
наступного.

Статтею 1 Закону України від 09.07.2003 року
№ 1058-VI «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» (далі -
Закон України № 1058) передбачає чітке
визначення поняття «пенсіонер» - особа,
яка відповідно до цього Закону отримує
пенсію, довічну пенсію, або члени її
сім'ї, які отримують пенсію в разі
смерті цієї особи у випадках,
передбачених цим Законом.

Частиною 1 ст. 26 Закону України № 1058
визначено, що особи мають право на
призначення пенсії за віком після
досягнення віку 60 років та наявності
страхового стажу не менше 15 років.

Відповідно до ч. 1 ст. 55 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян,які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991
року № 796-XII (далі - Закон України № 796)
особам, які працювали або проживали на
територіях радіоактивного
забруднення, пенсії надаються із
зменшенням пенсійного віку,
встановленого для одержання державних
пенсій.

Частиною 2 ст. 55 Закону України № 796
визначено, що потерпілі від
Чорнобильської катастрофи - особи, які
постійно проживали або постійно
проживають чи постійно працювали або
постійно працюють у зоні посиленого
радіологічного контролю за умови, що
вони станом на 1 січня 1993 року прожили
або відпрацювали у цій зоні не менше 4
років - 2 роки та 1 рік за 3 роки
проживання, роботи, але не більше 5
років.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 14 Закону №796
учасники ліквідації наслідків аварії
на Чорнобильській АЕС, які працювали у
зоні відчуження з моменту аварії до 1
липня 1986 року - незалежно від кількості
робочих днів; з 1 липня 1986 року по 31
грудня 1986 року - не менше 5 календарних
днів; у 1987 році - не менше 14 календарних
днів, а також потерпілі від
Чорнобильської катастрофи;
евакуйовані у 1986 році із зони
відчуження (в тому числі особи, які на
момент евакуації перебували у стані
внутрішньоутробного розвитку, після
досягнення ними повноліття); особи, які
постійно проживали у зоні безумовного
(обов'язкового) відселення з моменту
аварії до прийняття постанови про
відселення - встановлюється 2
категорія.

Таким чином, спеціальним законом
встановлені умови надання пенсій за
віком особам, які працювали або
проживали на територіях
радіоактивного забруднення.

Відповідно до наданого посвідчення
серії НОМЕР_3 позивач є учасником
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС - (категорія 2).

Крім того, позивачу видане пенсійне
посвідчення Серії НОМЕР_4, у якому
зазначено вид пенсії - за віком.

Частиною 1 статті 9 Закону України № 1058
передбачено, що відповідно до цього
Закону за рахунок коштів Пенсійного
фонду в солідарній системі
призначаються такі пенсійні виплати: 1)
пенсія за віком; 2) пенсія по
інвалідності внаслідок загального
захворювання (у тому числі каліцтва, не
пов'язаного з роботою, інвалідності з
дитинства); 3) пенсія у зв'язку з втратою
годувальника.

Відповідно до ч. 4 ст. 4 Закону України №
2464 особи, зазначені у пункті 4 частини
першої цієї статті, які обрали спрощену
систему оподаткування, звільняються
від сплати за себе єдиного внеску, якщо
вони є пенсіонерами за віком або
інвалідами та отримують відповідно до
закону пенсію або соціальну допомогу.
Такі особи можуть бути платниками
єдиного внеску виключно за умови їх
добровільної участі у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Згідно з п.2 ч. 1 ст. 7 Закону України № 2464
єдиний внесок нараховується для
платників, зазначених у пункті 4 (крім
фізичних осіб - підприємців, які обрали
спрощену систему оподаткування) та 5
частини першої статті 4 цього Закону, -
на суму доходу (прибутку), отриманого
від їх діяльності, що підлягає
обкладенню податком на доходи фізичних
осіб, та на суму доходу, що
розподіляється між членами сім'ї
фізичних осіб - підприємців, які беруть
участь у провадженні ними
підприємницької діяльності. При цьому
сума єдиного внеску не може бути меншою
за розмір мінімального страхового
внеску за кожну особу за місяць, у якому
отримано дохід (прибуток).

Оцінюючи докази у справі в їх
сукупності, суд вважає доведеним право
позивача на звільнення його від сплати
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування, як
пенсіонера за віком та фізичну
особу-підприємця, який обрав спрощену
систему оподаткування з 01.01.2012 року, а
також визнає протиправними та такими,
що підлягають скасуванню вимоги № Ф-01
від 20.11.2013р. та від 05.02.2014р. про сплату
позивачем недоїмки до мінімального
єдиного внеску, в зв'язку з чим позовні
вимоги підлягають до задоволення
повністю.

Також, дане твердження підтверджується
і ухвалами Київського апеляційного
адміністративного суду у справі №
823/2285/13-а та № 823/2897/13-а за позовними
вимогами фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2 про визнання незаконними вимог
зі сплати єдиного внеску. (а.с. 20,24-25).

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 72 КАС України
обставини, встановлені судовим
рішенням в адміністративній, цивільній
або господарській справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Дана позиція підтверджена ухвалою
Верховного Суду України від 14 лютого 2013
року № К/9991/78530/12.

Відповідно до частини 2 статті 161
Кодексу адміністративного судочинства
України, при виборі правової норми, що
підлягає застосуванню до спірних
правовідносин, суд зобов'язаний
враховувати висновки Верховного Суду
України, викладені у рішеннях,
прийнятих за результатами розгляду
заяв про перегляд судового рішення з
підстав, передбаченої пунктом 1 частини
першої статті 237 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 94 КАС України якщо
судове рішення ухвалене на користь
сторони, яка не є суб'єктом владних
повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

Керуючись ст. ст. 11, 14, 70, 71, 89, 94, 159 - 163 КАС
України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити
повністю.

Визнати незаконною вимогу № Ф-01 від
20.11.2013 року Лисянського відділення
Звенигородської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Черкаській
області про сплату недоїмки зі сплати
єдиного внеску в сумі 2387, 38 грн.

Визнати незаконною вимогу № Ф-01 від
05.02.2014 року Лисянського відділення
Звенигородської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Черкаській
області про сплату недоїмки зі сплати
єдиного внеску в сумі 3606, 05 грн.

Постанова може бути оскаржена до
Київського апеляційного
адміністративного суду через
Черкаський окружний адміністративний
суд в порядку передбаченому ст.ст. 185-187
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Суддя
В.В. Мишенко

Повний текст постанови виготовлено
18.03.2014р.