Справа № 810/802/14-а
Суддя: Спиридонова В.О.
Дата ухвалення: 2014-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 березня 2014 року 810/802/14-а

Київський окружний адміністративний
суд у складі головуючого судді
Спиридонової В.О., розглянувши у
порядку письмового провадження у м.
Києві адміністративну справу за
позовом Управління Пенсійного фонду
України у місті Славутичі Київської
області до фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 про стягнення заборгованості з
єдиного внеску,

ВСТАНОВИВ:

05.02.2014 до Київського окружного
адміністративного суду надійшла
позовна заява Управління Пенсійного
фонду України у місті Славутичі
Київської області (далі - позивач,
Управління) до фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 (далі -
відповідач, Підприємець), в якій
позивач, з урахуванням заяви про
зменшення позовних вимог, просить
стягнути з відповідача заборгованість
в загальній сумі 6080,48 грн., у тому числі
заборгованість з єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування в розмірі 5910,48
грн., штрафні санкції 170,00 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
відповідач має перед Управлінням
заборгованість зі сплати єдиного
внеску на загальнообов`язкове державне
соціальне страхування та штрафних
санкцій в зазначеній вище сумі, проте
добровільно її не сплачує.

Відповідач заперечень проти
адміністративного позову суду не
надавав.

Розглянувши подані документи і
матеріали, з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтується позов,
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, враховуючи
принципи рівності сторін, суд дійшов
наступних висновків.

ОСОБА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1,
зареєстрований як фізична
особа-підприємець 26.07.2011, що
підтверджується Випискою з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців від 26.07.2011
(бланк серії НОМЕР_2).

04.04.2013 Управлінням прийнято рішення
№186, яким до Підприємця застосовано
штрафні санкції в розмірі 170,00 грн.
Вказане рішення було вручено
Підприємцю 09.04.2013, що підтверджується
відміткою у повідомленні про вручення
поштового відправлення.

11.04.2013 Управлінням сформовано на
направлено на адресу відповідача
вимогу №Ф-294 від 11.04.2013 про сплату
недоїмки з єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування в розмірі 3522,42
грн., яка була вручена Підприємцю 24.04.2013,
що підтверджується відміткою у
повідомленні про вручення поштового
відправлення.

05.07.2013 Управлінням сформовано на
направлено на адресу відповідача
вимогу №Ф-445 від 05.07.2013 про сплату
недоїмки з єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування в розмірі 1194,03
грн., в результаті чого до Управління
повернувся конверт з відміткою
поштової установи від 17.08.2013 «за
закінченням терміну зберігання», що
підтверджується копією конверту
поштового відправлення.

05.08.2013 Управлінням сформовано на
направлено на адресу відповідача
вимогу №Ф-502 від 05.08.2013 про сплату
недоїмки з єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування в розмірі
1194,03грн., яка була вручена Підприємцю
15.08.2013, що підтверджується відміткою у
повідомленні про вручення поштового
відправлення.

Обов`язок щодо сплати єдиного внеску у
встановлені законодавством строки
відповідачем не виконано, у зв`язку з
чим позивач звернувся до суду з даним
позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, що
виникли між сторонами, суд виходить з
наступного.

Законодавство України про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування складається з
Основ законодавства України про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від 14.01.1998
№16/98-ВР та прийнятих відповідно до них
законів, інших нормативно-правових
актів, що регулюють відносини у сфері
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Згідно зі статтею 1 Основ законодавства
України про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
14.01.1998 №16/98-ВР (далі - Основи
законодавства №16/98-ВР)
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування - це система
прав, обов'язків і гарантій, яка
передбачає надання соціального
захисту, що включає матеріальне
забезпечення громадян у разі хвороби,
повної, часткової або тимчасової
втрати працездатності, втрати
годувальника, безробіття з незалежних
від них обставин, а також у старості та
в інших випадках, передбачених законом,
за рахунок грошових фондів, що
формуються шляхом сплати страхових
внесків власником або уповноваженим
ним органом (далі - роботодавець),
громадянами, а також бюджетних та інших
джерел, передбачених законом.

Залежно від страхового випадку є такі
види загальнообов'язкового державного
соціального страхування як: пенсійне
страхування; страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими похованням;
медичне страхування; страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності;
страхування на випадок безробіття;
інші види страхування, передбачені
законами України (частина перша статті
4 Основ законодавства
№16/98-ВР).

Частиною другою статті 4 Основ
законодавства №16/98-ВР встановлено, що
відносини, що виникають за зазначеними
у частині першій цієї статті видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування, регулюються
окремими законами, прийнятими
відповідно до цих Основ.

Відповідно до приписів статті 20 Основ
законодавства №16/98-ВР, основними
джерелами коштів
загальнообов'язкового державного
соціального страхування відповідно до
цих Основ є внески роботодавців і
застрахованих осіб.

Так, згідно з частиною першою статті 21
цих Основ, єдиний внесок на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування - це
консолідований страховий внесок на
пенсійне страхування, страхування у
зв'язку з тимчасовою втратою
працездатності та витратами,
зумовленими похованням, медичне
страхування, страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності, страхування на випадок
безробіття, який в обов'язковому
порядку сплачується страхувальниками
з метою забезпечення реалізації прав
застрахованих осіб на отримання
страхових виплат (послуг) за соціальним
страхуванням.

Розмір єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування та пропорції
його розподілу за видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування
встановлюються Верховною Радою
України (частина друга статті 21 Основ
законодавства №16/98-ВР).

Статтею 22 Основ законодавства №16/98-ВР
встановлено, що порядок здійснення
платежів, строки сплати єдиного внеску
на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування визначаються
Законом України «Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування» від
08.07.2010 №2464-VI, порядок резервування
коштів на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування - законами
України з окремих видів
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Згідно зі статтею 2 Закону України «Про
збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» від 08.07.2010 №2464-VI
(далі - Закон України №2464-VI),
виключно цим Законом визначаються:
принципи збору та ведення обліку
єдиного внеску; платники єдиного
внеску; порядок нарахування,
обчислення та сплати єдиного внеску;
розмір єдиного внеску та пропорції
його розподілу за видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування; орган, що
здійснює збір та веде облік єдиного
внеску, його повноваження та
відповідальність; порядок здійснення
державного нагляду за збором та
веденням обліку єдиного внеску.

Відповідно до приписів частини першої
статті зазначеного Закону, збір та
ведення обліку єдиного внеску
здійснюються за принципом
обов'язковості сплати єдиного внеску.

Згідно зі статтею 4 Закону України
№2464-VI, платниками єдиного внеску є
страхувальники, зазначені у пункті 1
частини першої цієї статті, та
застраховані особи, зазначені у
пунктах 2-14 частини першої цієї статті.

Пунктом 1 частини першої статті 4 Закону
України №2464-VI передбачено, що
страхувальниками є роботодавці,
зокрема: підприємства, установи та
організації, інші юридичні особи,
утворені відповідно до законодавства
України, незалежно від форми власності,
виду діяльності та господарювання, які
використовують працю фізичних осіб на
умовах трудового договору (контракту)
або на інших умовах, передбачених
законодавством, чи за
цивільно-правовими договорами (крім
цивільно-правового договору,
укладеного з фізичною особою -
підприємцем, якщо виконувані роботи
(надавані послуги) відповідають видам
діяльності, зазначеним у свідоцтві про
державну реєстрацію її як підприємця),
у тому числі філії, представництва,
відділення та інші відокремлені
підрозділи зазначених підприємств,
установ і організацій, інших юридичних
осіб, які мають окремий баланс і
самостійно ведуть розрахунки із
застрахованими особами.

Відповідно до частин першої та третьої
статті 5 Закону України №2464-VI, взяття на
облік осіб, зазначених у пункті 1
частини першої статті 4 цього Закону,
здійснюється Пенсійним фондом шляхом
внесення відповідних відомостей до
реєстру страхувальників. Платникам,
зазначеним у пункті 1 частини першої
статті 4 цього Закону, безоплатно
надсилається повідомлення про взяття
їх на облік, в якому зазначається клас
професійного ризику виробництва, до
якого віднесено платника.

Згідно з пунктами 1, 4 частини другої
статті 6 Закону України №2464-VI, платник
єдиного внеску зобов'язаний: своєчасно
та в повному обсязі нараховувати,
обчислювати і сплачувати єдиний
внесок; подавати звітність до
територіального органу Пенсійного
фонду у строки, в порядку та за формою,
встановленими Пенсійним фондом за
погодженням з відповідними фондами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування та
центральним органом виконавчої влади у
галузі статистики.

Частиною п`ятою статті 7 зазначеного
Закону передбачено, що єдиний внесок
нараховується на суми, зазначені в
частинах першій і другій цієї статті,
незалежно від джерел їх
фінансування, форми, порядку, місця
виплати та використання, а також від
того, чи виплачені такі суми фактично
після їх нарахування до сплати.

Відповідно до приписів частин восьмої
та дванадцятої статті 9 Закону України
№2464-VI, платники єдиного внеску
зобов'язані сплачувати єдиний внесок,
нарахований за відповідний базовий
звітний період, не пізніше 20 числа
місяця, що настає за базовим звітним
періодом. Єдиний внесок підлягає
сплаті незалежно від фінансового стану
платника.

В силу приписів статті 1 Закону України
№2464-VI, сума єдиного внеску, своєчасно
не нарахована та/або не сплачена у
строки, встановлені цим Законом,
обчислена територіальними органами
Пенсійного фонду України у випадках,
передбачених цим Законом, визнається
недоїмкою по сплаті єдиного внеску.

Функції із забезпечення збору єдиного
внеску, ведення обліку надходжень від
його сплати та здійснення контролю за
сплатою єдиного внеску в силу статті 12
Закону України №2464-VI покладаються на
Пенсійний фонд України.

Територіальні органи Пенсійного фонду
України в силу закону здійснюють
функції з контролю за додержанням
законодавства про збір та ведення
обліку єдиного внеску, правильністю
нарахування, обчислення, повнотою і
своєчасністю сплати єдиного внеску, а
також стягнення заборгованості за
єдиним внеском, у зв'язку з чим позивач
звернувся до суду з позовом про
стягнення з відповідача суми вказаної
заборгованості.

Згідно з приписами частини першої
статті 13 цього Закону, Пенсійний фонд
України та його територіальні органи
мають право стягувати з платників
несплачені суми єдиного внеску та
застосовувати фінансові санкції,
передбачені цим Законом.

Так, порядок стягнення заборгованості
по сплаті єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, передбачений
статтею 25 Закону України №2464-VI.

Частиною 1 даної статті встановлено, що
рішення, прийняті органами Пенсійного
фонду з питань, що належать до їх
компетенції відповідно до цього
Закону, є обов'язковими до виконання
платниками єдиного внеску, посадовими
особами і застрахованими особами.

Частиною 11 статті 25 Закону України
№2464-VI встановлено, що територіальний
орган Пенсійного фонду застосовує до
платника єдиного внеску такі штрафні
санкції: 1) у разі ухилення від взяття на
облік або несвоєчасного подання заяви
про взяття на облік платниками єдиного
внеску, на яких не поширюється дія
Закону України "Про державну
реєстрацію юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців", накладається штраф
у розмірі десяти неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян; 2) за
несплату (неперерахування) або
несвоєчасну сплату (несвоєчасне
перерахування) єдиного внеску
накладається штраф у розмірі 10
відсотків своєчасно не сплачених сум; 3)
за донарахування територіальним
органом Пенсійного фонду або платником
своєчасно не нарахованого єдиного
внеску накладається штраф у розмірі 5
відсотків зазначеної суми за кожний
повний або неповний звітний період, за
який донараховано таку суму, але не
більш як 50 відсотків суми
донарахованого єдиного внеску; 4) за
неподання, несвоєчасне подання,
подання не за встановленою формою
звітності, передбаченої цим Законом,
територіальним органом Пенсійного
фонду накладається штраф у розмірі
десяти неоподатковуваних мінімумів
доходів громадян; 5) за неналежне
ведення бухгалтерської документації,
на підставі якої нараховується єдиний
внесок, накладається штраф у розмірі
від восьми до п'ятнадцяти
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян; 6) за несплату, неповну сплату
або несвоєчасну сплату суми єдиного
внеску одночасно з видачею сум виплат,
на які нараховується єдиний внесок
(авансових платежів), накладається
штраф у розмірі 10 відсотків таких
несплачених або несвоєчасно сплачених
сум.

Про нарахування пені та застосування
штрафів, передбачених цим Законом,
посадова особа територіального органу
Пенсійного фонду в порядку,
встановленому Пенсійним фондом за
погодженням з центральним органом
виконавчої влади, що забезпечує
формування державної політики у сферах
трудових відносин, соціального захисту
населення, приймає рішення, яке
протягом трьох робочих днів
надсилається платнику єдиного внеску.

Суми пені та штрафів, передбачених цим
Законом, підлягають сплаті платником
єдиного внеску протягом десяти робочих
днів після надходження відповідного
рішення. Зазначені суми зараховуються
на рахунки органів Пенсійного фонду,
відкриті в центральному органі
виконавчої влади, що реалізує державну
політику у сфері казначейського
обслуговування бюджетних коштів, для
зарахування єдиного внеску. При цьому
платник у зазначений строк має право
оскаржити таке рішення до органу
Пенсійного фонду вищого рівня або до
суду з одночасним обов'язковим
письмовим повідомленням про це
територіального органу Пенсійного
фонду, яким прийнято це рішення.

Оскарження рішення територіального
органу Пенсійного фонду про
застосування фінансових санкцій
зупиняє перебіг строку їх сплати до
винесення органом Пенсійного фонду або
судом рішення у справі. Строк сплати
фінансових санкцій також зупиняється
до ухвалення судом рішення у разі
оскарження платником єдиного внеску
вимоги про сплату недоїмки, якщо
застосування фінансових санкцій
пов'язано з виникненням або
несвоєчасною сплатою суми недоїмки.

Суми штрафів та нарахованої пені,
застосованих за порушення порядку та
строків нарахування, обчислення і
сплати єдиного внеску, стягуються в
такому самому порядку, що і суми
недоїмки із сплати єдиного внеску.

Суми штрафів та нарахованої пені
включаються до вимоги про сплату
недоїмки, якщо їх застосування
пов'язано з виникненням та сплатою
недоїмки.

Строк давності щодо нарахування,
застосування та стягнення сум
недоїмки, штрафів та нарахованої пені
не застосовується.

Відомостей про звернення Підприємцем
до Управління із заявами про
узгодження наведених вимог про сплату
недоїмки, оскарження таких вимог та
рішення про застосування штрафних
санкцій в судовому порядку
відповідачем надано не було.

Таким чином, загальна сума
заборгованості відповідача перед
Управлінням складає 6080,48 грн., у тому
числі заборгованість з єдиного внеску
на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування в розмірі 5910,48
грн., штрафні санкції 170,00 грн.

Наявність заборгованості у вказаному
вище розмірі підтверджується
наведеними вище доказами, наявними у
матеріалах справи.

Відповідно до частини першої статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

За таких обставин, виходячи з меж
заявлених позовних вимог, системного
аналізу положень чинного
законодавства України та матеріалів
справи, беручи до уваги, що
заборгованість відповідача в розмірі
6080,48 грн. підтверджується доказами,
наявними у матеріалах справи, доказів
погашення відповідачем зазначеної
заборгованості на день винесення
рішення не надано, суд дійшов висновку
про обґрунтованість позовних вимог та
вважає їх такими, що підлягають
задоволенню.

Оскільки спір вирішено на користь
суб'єкта владних повноважень,
звільненого від сплати судового збору,
а також за відсутності витрат позивача
- суб'єкта владних повноважень,
пов'язаних із залученням свідків та
проведенням судових експертиз, судові
витрати (судовий збір) стягненню з
відповідача не підлягають.

Керуючись статтями 11, 14, 70-72, 86, 159-163, 254
КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Стягнути з фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1)
на користь Управління Пенсійного фонду
України у місті Славутичі Київської
області заборгованість в загальній
сумі 6080 (шість тисяч вісімдесят) грн. 48
коп., у тому числі заборгованість зі
сплати єдиного внеску відповідно до
вимог про сплату недоїмки №Ф-294 від
11.04.2013 в розмірі 3522,42 грн., №Ф-445 від
05.07.2013 в розмірі 1194,03 грн., №Ф-502 від
05.08.2013 в розмірі 1194,03 грн., штрафні
санкції відповідно до рішення №186 від
04.04.2013 в розмірі 170,00 грн.

Постанова набирає законної сили в
порядку, встановленому ст. 254 КАС
України.

У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до
Київського апеляційного
адміністративного суду у порядку,
встановленому статтями 185-187 КАС
України, шляхом подання апеляційної
скарги через Київський окружний
адміністративний суд протягом десяти
днів з дня отримання копії постанови.

Суддя
Спиридонова В.О.