Справа № 171/3542/13-а
Суддя: Марченко Н. В.
Дата ухвалення: 2014-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 171/3542/13-а
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" березня 2014 р.
м. Апостолове

Апостолівський районний суд
Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Марченко Н.В.

розглянувши у письмовому провадженні в
м. Апостолове, справу за позовом ОСОБА_1
до Управління Пенсійного фонду України
в Апостолівському районі
Дніпропетровської області про
визнання дій неправомірними та
зобов'язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

26.12.2013 року до Апостолівського
районного суду Дніпропетровської
області надійшов адміністративний
позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного
фонду України в Апостолівському районі
Дніпропетровської області про
визнання дій протиправними та
зобов'язання вчинити дії. В
обґрунтування позовних вимог
позивачка зазначає, що на підставі
постанови Верховної Ради України від
23.05.2013 року № 313 - VІІ її було звільнено з
посади судді Апостолівського
районного суду Дніпропетровської
області у зв'язку з поданням заяви про
відставку. Наказом № 85 від 15.07.2013 року
відраховано зі штату суду. Звернувшись
до Управління Пенсійного фонду України
з заявою про перерахунок щомісячного
грошового утримання судді у відставці
в зв'язку зі збільшенням заробітної
плати діючого судді Апостолівського
районного суду Дніпропетровської
області у здійсненні такого
перерахунку було відмовлено. Листом
відповідача від 12.12.2013 року
повідомлено, що відповідно до положень
п. 4 ст. 138 З.У. «Про
судоустрій і статус суддів»
перерахунок раніше призначеного
щомісячного довічного грошового
утримання суддів здійснюється лише у
разі зміни розміру довічного грошового
утримання діючих суддів
Конституційного Суду України.
Позивачка вважає відмову Управління
Пенсійного фонду України
необґрунтованою та неправомірною.
Просить суд: визнати неправомірною
відмову Управління пенсійного фонду
України в Апостолівському районі
Дніпропетровської області в
проведенні перерахунку та виплати
щомісячного довічного грошового
утримання судді у відставці з 01 грудня
2013 року. Зобов'язати Управління
Пенсійного фонду України в
Апостолівському районі
Дніпропетровської області здійснити
перерахунок та виплатити щомісячне
довічне грошове утримання судді у
відставці в розмірі 84 % від грошового
утримання діючого судді
Апостолівського районного суду
Дніпропетровської області, на підставі
довідки від 02.12.2013 року, виданої
Державною Судовою Адміністрацією
України, територіальним управлінням в
Дніпропетровській області, з
урахуванням проведених виплат, без
обмеження граничного розміру
починаючи з 01 грудня 2013 року.
Зобов'язати відповідача надалі
проводити відповідні перерахунки
щомісячного довічного утримання судді
у відставці у зв'язку з кожним
наступним підвищенням заробітної
плати діючого судді Апостолівського
районного суду Дніпропетровської
області. Стягнути з державного бюджету
України понесені судові витрати.

ОСОБА_1 в судове засідання не з'явилася,
подала заяву про розгляд справи без її
участі, позовні вимоги просила
задовольнити.
Представник відповідача в
судове засідання не з'явився, про час та
місце розгляду справи повідомлений
належним чином, надав до суду заяву у
якій просив справу слухати за
відсутності представника у письмовому
провадженні.

Суд, вивчивши матеріали справи, вважає
необхідним даний адміністративний
позов задовольнити повністю.

Судом встановлено, що відповідно до
Постанови Верховної Ради України від
23.05.2013 року № 313 - VІІ позивачку було
звільнено з посади судді
Апостолівського районного суду
Дніпропетровської області у зв'язку з
поданням заяви про відставку.

Наказом № 85 від 15.07.2013 року відраховано
зі штату суду, про що здійснено
відповідний запис в трудовій книжці.

Довідкою про заробітну плату для
обчислення щомісячного довічного
грошового утримання судді у відставці,
виданої ОСОБА_1, визначено розмір
заробітної плати діючого судді
Апостолівського районного суду
Дніпропетровської області, станом на
01.12.2013 року. Довідка від 02.12.2013 року.

З листа УПФУ в Апостолівському районі
Дніпропетровської області від 12.12.2013
року, суд вбачає, що позивачці
відмовлено в перерахунку щомісячного
довічного грошового утримання судді у
відставці.

Відповідно до п. 14 ч. 1 ст. 92 Конституції
України статус суддів визначається
виключно законами України. Конституція
і закони України повинні гарантувати
незалежність та недоторканість суддів
(ч. 1 ст. 126 Конституції України).

Статтею 43 Закону України «Про статус
суддів», на підставі якого позивачці
призначено щомісячне грошове
утримання, передбачено, що судді у
відставці, який має стаж роботи на
посаді судді не менше 20 років,
виплачується за його вибором пенсія
або звільнене від сплати податку
щомісячне довічне грошове утримання в
розмірі 80 відсотків заробітної плати
працюючого на відповідній посаді
судді. За кожний повний рік роботи
понад 20 років на посаді судді розмір
щомісячного довічного грошового
утримання збільшується на два відсотки
заробітку, але не більше ніж до 90
відсотків заробітку судді. Після
втрати чинності згаданим Законом на
підставі Закону України від 07.07.10 р. №
2453 «Про судоустрій і статус суддів»
аналогічні положення передбачені і в
ст. 138 Закону № 2453 від 07.07.2010 року (з
урахуванням рішення Конституційного
суду України від 03.06.2013 року в справі №
3-р/п2013), відповідно до яких щомісячне
довічне грошове утримання
виплачується судді у розмірі 80%
грошового утримання судді який працює
на відповідній посаді. За кожен рік
роботи на посаді судді понад 20 років
розмір щомісячного грошового
утримання збільшується на два відсотки
заробітку, але не більше ніж 90
відсотків заробітної плати судді.

Як положеннями ст. 43 Закону України
«Про статус суддів», так і положеннями
Закону України «Про судоустрій і
статус суддів» розмір щомісячного
грошового утримання судді у відставці
встановлений у відсотках від грошового
утримання працюючого на відповідній
посаді судді, розмір щомісячного
довічного грошового утримання має
збільшуватись у разі збільшення
розміру заробітної плати відповідного
судді.

Гарантії незалежності суддів
закріплені, зокрема, у частині 4 статті
47 Закону України „Про судоустрій і
статус суддів ", відповідно до якої
незалежність судді забезпечується
окремим порядком фінансування та
організаційного забезпечення
діяльності судів, установленим
законом, належним матеріальним та
соціальним забезпеченням судді.

Статтею 129 цього Закону визначено вид,
склад, розмір суддівської винагороди,
яка складається з грошового утримання,
яке включає в себе посадовий оклад та
доплати за: вислугу років; перебування
на адміністративній посаді в суді;
науковий ступінь; роботу, яка
передбачає доступ до державної
таємниці. Частиною першої цієї статті
встановлено, що суддівська винагорода
регулюється цим Законом, Законом
України „Про Конституційний Суд
України" та не може визначатися іншими
нормативно-правовими актами.

Однією з гарантій забезпечення
незалежності суддів, закріплених у
статті 126 Конституції України, є
надання їм за рахунок держави
матеріального і соціального захисту
(заробітна плата, пенсія, щомісячне
довічне грошове утримання, тощо),
надання їм у майбутньому статусу судді
у відставці, право якого на пенсійне та
щомісячне довічне грошове утримання є
гарантією незалежності працюючих
суддів.

Пунктом 7 Рішення Конституційного Суду
України від 11 травня 2005 року №8-рп/2005
зазначено, що право судді, який
перебуває у відставці, на пенсійне та
щомісячне довічне грошове утримання є
гарантією незалежності працюючих
суддів.

Щомісячне довічне грошове утримання -
це особлива форма соціального
забезпечення суддів, зміст якої
полягає у гарантованій державою
щомісячній звільненій від сплати
податків грошовій виплаті, що слугує
забезпеченню їх належного
матеріального утримання, в тому числі
після звільнення від виконання
обов'язків судді.

Надання судді матеріального захисту є
гарантією забезпечення його
незалежності. Не допускається
зниження рівня гарантій незалежності і
недоторканості суддів у разі прийняття
змін до чинних законів, у тому числі
заходи їх правового захисту та
матеріального і соціального
забезпечення.

Щомісячне довічне грошове утримання
судді у встановленому розмірі
спрямоване на забезпечення гідного
його статусу життєвого рівня, оскільки
суддя обмежений у праві заробляти
додаткові матеріальні блага.
Особливість такого утримання полягає у
правовому регулюванні, а також у
джерелах його фінансування, які
визначені Конституцією України та
Законом України «Про судоустрій та
статус суддів».

Частиною 3 статті 138 Закону України «Про
судоустрій і статус суддів» в редакції
до 03.06.2013 року визначалось, що щомісячне
довічне грошове утримання
виплачується судді у розмірі 80
відсотків грошового утримання судді з
якого було сплачено єдиний внесок на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування. Однак, Рішенням
Конституційного Суду України у справі
№ 1-2/2013 за конституційним поданням
Верховного Суду України щодо
відповідності Конституції України
(конституційності) окремих положень
статті 2, абзацу другого пункту 2
розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні
положення» Закону України «Про заходи
щодо законодавчого забезпечення
реформування пенсійної системи»,
статті 138 Закону України «Про
судоустрій і статус суддів» (справа
щодо змін умов виплати пенсій і
щомісячного довічного грошового
утримання суддів у відставці) від 3
червня 2013 року № 3-рп/2013, було зазначено,
що підлягають застосуванню частини
перша, друга статті 138 Закону № 2453 у
редакції Закону № 3668 як такі, що не
суперечать Конституції України, а саме
частина третя статті 138 Закону № 2453 у
редакції Закону № 3668, яка суперечить
Конституції України‚ не підлягає
застосуванню як така, що втратила
чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України цього
Рішення. Натомість підлягає
застосуванню частина третя статті 138
Закону № 2453 в редакції до змін,
внесених Законом № 3668, а саме:
«Щомісячне довічне грошове утримання
виплачується судді у розмірі 80
відсотків грошового утримання судді,
який працює на відповідній посаді. За
кожний повний рік роботи на посаді
судді понад 20 років розмір щомісячного
довічного грошового утримання
збільшується на два відсотки
заробітку, але не більше ніж 90
відсотків заробітної плати судді, без
обмеження граничного розміру
щомісячного довічного грошового
утримання».

Рішення Конституційного Суду України
має преюдиціальне значення при
розгляді судами позовів у зв'язку з
правовідносинами, що виникли внаслідок
дії положень законів України, визнаних
неконституційними.

Таким чином, з 03.06.2013 року підтверджено
право судді у відставці на перерахунок
щомісячного грошового утримання у разі
збільшення матеріального забезпечення
працюючих суддів.

Конституційний Суд України у рішенні
від 14 грудня 2011 року № 18-рп/2011, вказав,
що правова природа щомісячного
довічного грошового утримання судді у
відставці та щомісячного грошового
утримання працюючого судді є
однаковою, а самі ці поняття -
однорідними та взаємопов'язаними.
Щомісячне грошове утримання ідентичне
щомісячному довічному грошовому
утриманню. Відмінність щомісячного
грошового утримання працюючого судді
від щомісячного довічного грошового
утримання судді у відставці полягає у
тому, що судді, які мають право на
відставку та продовжують працювати на
посаді судді, цю виплату одержують
виключно з Державного бюджету України,
а судді у відставці - з Пенсійного фонду
України за рахунок коштів Державного
бюджету України. У цьому рішенні
Конституційний Суд України вказує про
неможливість звуження змісту та об'єму
гарантій незалежності суддів, а
відповідно, матеріального та
соціального забезпечення.

Таким чином, норми ст. 138 Закону України
«Про судоустрій і статус суддів» дають
підстави вважати, що положення ч.4 цієї
статті лише доповнюють положення ч.3
цієї ж статті, в якій передбачено
загальне правило проведення
перерахунку щомісячного довічного
грошового утримання суддям, у разі
зміни грошового утримання працюючого
судді. В ч.4 цієї статті лише
конкретизовано проведення перерахунку
довічного грошового утримання суддям
Конституційного Суду України.

З наведеного вище можна прийти до
висновку, що поняття грошового
утримання судді у відставці законом
визначається, як щомісячне і довічне,
підстави, порядок його призначення та
виплати законом передбачаються у
поточному часі, безпосередньо
пов'язуючись з наявним обсягом
грошового забезпечення працюючих
суддів.

Виходячи саме з такого розуміння
закону, для суду очевидно, що грошове
утримання судді у відставці повинно
пожиттєво виплачуватись у
відповідному співвідношенні до
грошового утримання (заробітної плати)
діючих суддів, а не залишатись назавжди
незмінним з часу його призначення, як
на те посилається у своєму листі
відповідач у справі.

Незастосування такого перерахунку
завідомо унеможливлюється реальне
забезпечення поточної виплати
грошового утримання суддів у відставці
в належних розмірах.

Отже законом і так прямо встановлена
безпосередня залежність розмірів
щомісячного довічного грошового
утримання суддів у відставці від зміни
(збільшення) заробітної плати
працюючих суддів, що саме по собі
зумовлює необхідність і достатність
усіх законодавчих підстав для
регулярного проведення таких
перерахунків, без необхідності
додаткового регулювання цих
правовідносин іншими
нормативно-правовими актами.

Відповідно до частини 2 статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

За таких обставин суд вважає що доводи
позовної заяви є вірними і
обґрунтованими, натомість позиція
відповідача викладена в листі від
12.12.2013 року є безпідставною та
мотивованою довільним трактуванням
закону.

Таким чином відмова в перерахунку та
виплаті щомісячного довічного
грошового утримання судді у відставці
є порушенням гарантованого державою
права на належне матеріальне і
соціальне забезпечення судді у
відставці в зв'язку з чим позовні
вимоги необхідно задовольнити в
повному обсязі.

Вирішуючи питання розподілу судових
витрат суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 94
Кодексу адміністративного судочинства
України, якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України. В зв'язку з
чим з відповідача на користь позивачки
підлягають стягненню понесені
останньою судові витрати по справі.

Керуючись ст. ст. 158 - 163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до
Управління Пенсійного фонду України
про визнання дій неправомірними та
зобов'язання вчинити дії -
задовольнити.

Визнати неправомірною відмову
Управління пенсійного фонду України в
Апостолівському районі
Дніпропетровської області в
проведенні перерахунку та виплати
щомісячного довічного грошового
утримання ОСОБА_1, як судді у відставці,
з 01 грудня 2013 року.

Зобов'язати Управління Пенсійного
фонду України в Апостолівському районі
Дніпропетровської області здійснити
перерахунок та виплатити щомісячне
довічне грошове утримання ОСОБА_1 -
судді у відставці в розмірі 84 % від
грошового утримання діючого судді
Апостолівського районного суду
Дніпропетровської області, на підставі
довідки від 02.12.2013 року, виданої
Державною Судовою Адміністрацією
України, територіальним управлінням в
Дніпропетровській області, з
урахуванням проведених виплат, без
обмеження граничного розміру
починаючи з 01 грудня 2013 року.

Зобов'язати Управління пенсійного
фонду України в Апостолівському районі
Дніпропетровської області надалі
проводити відповідні перерахунки
щомісячного довічного утримання судді
у відставці у зв'язку з кожним
наступним підвищенням заробітної
плати діючого судді Апостолівського
районного суду Дніпропетровської
області.

Стягнути з державного бюджету України
на користь ОСОБА_1 - 68 гривень 82 копійки
в рахунок відшкодування понесених
судових витрат..

Постанова суду може бути оскаржена до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду шляхом подання
апеляційної скарги через
Апостолівський районний суд
Дніпропетровської області з
одночасним направленням копії
апеляційної скарги особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі складення постанови у повному
обсязі, а також прийняття постанови у
письмовому провадженні апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови.

У разі якщо справа розглядалась судом
за місцезнаходженням суб'єкта владних
повноважень і він не був присутній у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, але
його було повідомлено про можливість
отримання копії постанови суду
безпосередньо у суді, то десятиденний
строк на апеляційне оскарження
постанови суду обчислюється з
наступного дня після закінчення
п'ятиденного строку з моменту
отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Постанова суду набирає законної сили
відповідно до вимог ст. 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Постанова підлягає негайному
виконанню відповідно до ч.1 ст. 256 КАС
України.

Суддя Н. В. Марченко