Справа № 826/2004/14
Суддя: Гарник К.Ю.
Дата ухвалення: 2014-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12 березня 2014 року 10:54 №
Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі судді Гарника К.Ю., при
секретарі судового засідання
Непомнящій А.О. розглянувши у
відкритому судовому засіданні
адміністративну справу
за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Адамс" до Державної
податкової інспекції у Дніпровському
районі Головного управління
Міністерства доходів і зборів України
у м. Києві про визнання протиправним та
скасувіання податкового
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Адамс» (далі по
тексту - позивач) звернулось до
Окружного адміністративного суду
міста Києва з адміністративним позовом
до Державної податкової інспекції у
Дніпровському районі Головного
управління Міндоходів у місті Києві
(далі по тексту - відповідач) в якому
просить суд визнати протиправним та
скасувати податкове повідомлення -
рішення Державної податкової
інспекції у Дніпровському районі
Головного управління Міндоходів у
місті Києві від 04 лютого 2014 року №
.

Позивач не погоджується з висновками
Акта перевірки та прийнятими на його
підставі податковим
повідомленням-рішенням й мотивує
позовні вимоги тим, що відповідачем не
наведено жодного доказу на
підтвердження нікчемності правочинів,
укладених між ним та ТОВ «Акватек
Пластик» та ТОВ «Ліс ЛТД».

Представник відповідача у судовому
засіданні 12 березня 2014 року
адміністративний позов не визнав, з
посиланням на безпідставність
позовних вимог просив суд відмовити у
їх задоволенні. Доводи відповідача,
викладені в письмових запереченнях
проти позову, співпадають з висновками
акта від 27 січня 2014 року №
89/26-53-22-02-21/31483739.

Після розгляду адміністративного
позову та доданих до нього матеріалів,
всебічного і повного встановлення всіх
фактичних обставин, на яких
ґрунтується позов, об'єктивної оцінки
доказів, що мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд зазначає наступне.

На підставі наказу від 09 січня 2014 року
№ 17 та направлення на проведення
перевірки від11 січня 2014 року № 24,
згідно з підпунктом 78.1.4. пункту 78.1.
статті 78 Податкового кодексу України
проведено позапланову виїзну
перевірку Товариства з обмеженою
відповідальністю «Адамс» з питань
своєчасності, достовірності та повноти
формування податкових зобов'язань та
податкового кредиту по податку на
додану вартість та формування валових
доходів та валових витрат по податку на
прибуток за період з 01 січня 2011
року по 31 жовтня 2013 року, за результатом
якої складено акт перевірки від 27 січня
2014 року № 89/26-53-22-02-21/31483739.

Як висновок проведеної перевірки
встановлено наступні порушення пункту
138.2. статті 138, підпункту 139.1.9. пункту 139.1.
статті 139 Податкового кодексу України в
результаті чого встановлено заниження
податку на прибуток підприємств на
загальну суму 14809 грн., а саме: за 2011 рік
на суму 14809,00 грн.

Підставою для вказаного висновку є
ненадання позивачем підтверджуючих
документів по отриманим послугам з
передпродажної підготовки та послуг
пакування продукції від ТОВ «Акватек
Пластик» у 2011 році на загальну суму
64387,00 грн.

Податковим повідомленням - рішенням
Державної податкової інспекції у
Дніпровському районі Головного
управління Міндоходів у місті Києві
від 04 лютого 2014 року №
позивачу збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
прибуток на загальну суму 14809 грн.

На думку позивача, висновок акту
перевірки спростовується первинною
документацією, наявною в матеріалах
справи, а спірне податкове
повідомлення - рішення є неправомірним
та підлягає скасуванню.

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши встановлені
обставини справи, Окружний
адміністративний суд міста Києва
дійшов висновку про наявність підстав
для задоволення позовних вимог
виходячи з наступного.

Як зазначив Вищий адміністративний суд
України в листі від 02 червня 2011 року
№742/11/13-11, з метою встановлення факту
здійснення господарської операції,
формування витрат для цілей визначення
об'єкта оподаткування податком на
прибуток або податкового кредиту з
податку на додану вартість судам
належить з'ясовувати, зокрема, такі
обставини: рух активів у процесі
здійснення господарської операції;
установлення спеціальної податкової
правосуб'єктності учасників
господарської операції та
установлення зв'язку між фактом
придбання товарів (послуг),
спорудженням основних фондів, імпортом
товарів (послуг), понесенням інших
витрат і господарською діяльністю
платника податку.

Таким чином, в межах даного спору слід
встановити факт здійснення
(реальність) господарських операцій
між позивачем та ТОВ «Акватек Пластик»
та ТОВ «Ліс ЛТД», обставини
використання придбаних товарів, послуг
у власній господарській діяльності
позивача, встановити спеціальну
податкову правосуб'єктність учасників
господарської операції (зокрема, чи
були платниками податку на додану
вартість).

Як свідчать матеріали справи, 26 вересня
2008 року між ТОВ «Адамс» та ТОВ «ЛІС ЛТД»
було укладено договір № 5/08 на
переробку давальницької сировини.
Відповідно до умов договору, замовник
(ТОВ «Адамс») доручає, виконавець (ТОВ
«Ліс ЛТД») приймає на себе обов'язки по
виготовленню з власного матеріалу та
матеріалу замовника виробів у
відповідності із заявками замовника.

Додатковими угодами №№ 1-2 до договору
продовжено термін дії договору до 31
грудня 2011 року.

Додатковою угодою № 3 до договору
передбачено, що в необхідності по
замовлення замовника виконавець надає
послуги по передпродажній підготовці
виготовленої продукції, а саме
маркування та пакування в тару
замовника.

06 квітня 2011 року та 10 травня 2011 року між
сторонами договору було підписано акт
здачі-приймання робіт (наданих послуг).

В свою чергу, ТОВ «Ліс ЛТД» виписано на
адресу позивача податкові накладні від
20 квітня 2011 року № 10 на суму 10087,20 грн.,
від 10 травня 2011 року № 1 на суму 3436,80
грн., від 08 квітня 2011 року № 6 на суму
3420,00 грн.

Оплата за надані послуги здійснювалась
в порядку безготівкового розрахунку,
що підтверджують відповідні виписки
банку, копії яких долучені до
матеріалів справи.

Крім цього, 01 червня 2010 року між ТОВ
«Адамс» та ТОВ «Акватек Пластикс» було
укладено договір на переробку
давальницької сировини № 7/06/10.

Відповідно до умов договору, замовник
(ТОВ «Адамс») доручає, виконавець
(ТОВ «Акватек Пластикс») приймає на
себе обов'язки по виготовленню з
сировини та матеріалів замовника та
власного матеріалу виробі у
відповідності із
специфікаціями-заявками замовника.

Додатковим договором № 1 від 01 червня
2011 року доповнено договір наступним
змістом: в необхідності по заказу
замовника виконавець надає послуги по
передпродажній підготовці
виготовленої продукції, а саме
маркування та пакування в тару
замовника.

Згідно актів надання послуг від 02
червня 2011 року № 33, від 21 червня 2011 року
№ 37, від 06 жовтня 2011 року № 97, від 31
жовтня 2011 року № 111, від 14 грудня 2011 року
№ 124 позивачем прийнято виконані
роботи.

ТОВ «Акватек Пластикс» виписано
позивачу податкові накладні від 14
грудня 2011 року № 10, від 31 жовтня 2011 року
№ 29, від 06 жовтня 2011 року № 3, від 28 липня
2011 року № 15, від 14 липня 2011 року № 7.

Оплата за надані послуги здійснювалась
в порядку безготівкового розрахунку,
що підтверджують відповідні виписки
банку, копії яких долучені до
матеріалів справи.

У відповідності до частини 2 статті 8
Закону України "Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в Україні"
від 16 липня 1999 року № 996-XIV (далі по
тексту - Закон № 996-XIV) питання
організації бухгалтерського обліку на
підприємстві належать до компетенції
його власника (власників) або
уповноваженого органу (посадової
особи) відповідно до законодавства та
установчих документів.

Відповідно до частини 1, 2 статті 9
Закону № 996-XIV підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій.

Первинні облікові документи можуть
бути складені на паперових носіях і
повинні мати такі обов'язкові
реквізити: назву документа (форми); дату
і місце складання; назву підприємства,
від імені якого складено документ;
зміст та обсяг господарської операції,
одиницю виміру господарської операції;
посади осіб, відповідальних за
здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

В свою чергу, стаття 135 Податкового
кодексу України встановлює порядок
визначення доходів та їх склад, який є
основою класифікації доходів платника
податку, відображається у розрахунках
до декларації з податку на прибуток
підприємства і є уніфікованим
переліком, яким керуються як платники
податку, так і податкові органи.

До числа доходів, що враховуються для
визначення об'єкта оподаткування,
відносяться доходи від операційної
діяльності та інші доходи. Вони
визначаються на основі первинних
документів, що підтверджують отримання
платником доходів, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачено
правилами ведення бухгалтерського
обліку та інших документів, визначених
Податковим кодексом у розділі II.

Пунктом 135.2. статті 135 Податкового
кодексу України встановлено, що доходи
платника податків визначаються на
основі первинних документів, завданням
яких у податкових відносинах є
підтвердження факту отримання доходів.
Порядок ведення та зберігання таких
документів визначається правилами
ведення бухгалтерського обліку.
Головними документами при цьому
виступають рахунки-фактури, накладні,
товарно-транспортні накладні, акти
виконання робіт, виписки із
банківських рахунків, прибуткові
касові ордери та ін. статті 1 Закону
України "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні" від 17
червня 1999 р. № 996 встановлює, що
первинним документом є "документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення".
Відповідальність за організацію
бухгалтерського обліку та звітність
несе власник або уповноважений орган
(посадова особа), що здійснює
керівництво підприємством.

Первинні документи для надання їм
юридичної сили повинні мати
обов'язкові реквізити, передбачені
статті 9 Закону № 996-XIV.

Як вбачається з обставин справи,
позивачем задекларовано податок на
додану вартість у перевіряємий період
на підставі податкових накладних,
виписаних ТОВ «Ліс ЛТД» та ТОВ «Акватек
Пластикс» у зв'язку з придбанням
послуг.

Відповідно до пункту 201.10 статті 201
Податкового кодексу України податкова
накладна видається платником податку,
який здійснює операції з постачання
товарів/послуг, на вимогу покупця та є
підставою для нарахування сум податку,
що відносяться до податкового кредиту.

Згідно з пунктом 198.2 статті 198
Податкового кодексу України дою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається: дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

За змістом пункту 201.1 статті 201
Податкового кодексу України
вбачається, що платник податку
зобов'язаний надати покупцю
(отримувачу) на його вимогу підписану
уповноваженою платником особою та
скріплену печаткою податкову накладну
із зазначенням у ній вичерпної
інформації.

За приписом пункту 201.8 статті 201
Податкового кодексу України право на
нарахування податку та складання
податкових накладних надається
виключно особам, зареєстрованим як
платники податку в порядку,
передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Як встановлено судом, на момент
складання податкових накладних
контрагенти позивача - ТОВ «Ліс ЛТД» та
ТОВ «Акватек Пластикс» - були
зареєстровані як платники податку на
додану вартість у встановленому
законодавством порядку, а тому мав
право нараховувати податок на додану
вартість та складати податкові
накладні на кожну поставку послуг.

Вирішуючи питання про реальність
операцій з виконання робіт й питання
використання їх у власній
господарській діяльності, суд звертає
увагу на наступне.

Відповідно до визначення частини
першої статті 3 Господарського кодексу
України під господарською діяльністю у
цьому Кодексі розуміється діяльність
суб'єктів господарювання у сфері
суспільного виробництва, спрямована на
виготовлення та реалізацію продукції,
виконання робіт чи надання послуг
вартісного характеру, що мають цінову
визначеність.

Підпункт 14.1.36 пункту 14.1 статті 14
Податкового кодексу України визначає
господарську діяльність як діяльність
особи, що пов'язану з виробництвом
(виготовленням) та/або реалізацією
товарів, виконанням робіт, наданням
послуг, спрямовану на отримання доходу
і проводиться такою особою самостійно
та/або через свої відокремлені
підрозділи, а також через будь-яку іншу
особу, що діє на користь першої особи,
зокрема за договорами комісії,
доручення та агентськими договорами.

Судом встановлено, що основним видом
діяльності ТОВ «Адамс» є оптовий
продаж товарів, а саме - риболовного
знаряддя та супутніх товарів. Доля
експорту в загальному обсязі оптового
продажу становить близько 45%.

ТОВ «Адамс» експортує товари
українського виробництва, а саме
вироби з пластмас (в асортименті
пластмасові ящики, коробки для
риболовних снастей, черпаки для льоду,
годівниці та ін.). Експорт здійснюється
до Росії та Латвії. Вид перевезень -
автотранспорт.

Для здійснення експорту, позивач
замовляє у ТОВ «Акватек пластикс»
виготовлення продукції (риболовного
знаряддя з пластмас) за договорами на
переробку давальницької сировини та
надає останньому за власний рахунок
необхідну для виготовлення замовлення
кількість сировини. Виробництво
знаходиться в м. Сєвєродонецьк
Луганської області, звідки і
здійснюється експорт через Луганську
митницю.

Пакування продукції у тару є
невід'ємною частиною експортної
операції. Відповідно до п. 1.5
додаткового договору № 1 від 01 червня
2011 року до договору № 7/06/10 від 01 червня
2010 року на переробку давальницької
сировини, Замовник «ТОВ Адамс»
замовляє у Виконавця ТОВ «Акватек
пластикс» послуги по передпродажній
підготовці, а саме маркування та
пакування у тару Замовника
виготовленої продукції з послідуючим
навантаженням у автотранспорт для
здійснення перевезення на експорт
відповідно до п. 1.6 та 1.7 зазначеного
вище додаткового договору.

Позивач повідомив, що виготовлену
продукцію необхідно щільно запакувати
у картонні коробки, оскільки вироби з
пластмаси крихкі, а автоперевезення
здійснюються на великі відстані, для
запобігання псуванню зовнішньої
якості та збереження відвантаженої
кількості виробів з пластмаси
іноземному замовнику відповідно до
інвойсів. Кількість використаних
картонних коробок зазначається у
комерційному інвойсі з указаниям
необхідної кількості для пакування
відповідного виду експортної
продукції. Одна картонна коробка
відповідно до обліку товару на митниці
зазначається як одне місце для
перевезення та вказується в графі 7 CMR
(міжнародної товарно-транспортної
накладної), вид пакування - картонна
коробка, зазначається в графі 6 CMR.

Передпродажну підготовку ТОВ «Адамс»
замовляло у двох підприємств. До
01 червня 2011 року у ТОВ «Ліс ЛТД» (дог.
№ 5/08 від 26 вересня 2008 року) та з
01 чеврня 2011 року у ТОВ «Акватек
пластикс» (дог. №7/06/10 від 01 червня 2010
pоку). Виконання послуги підтверджено
актами наданих послуг з указаниям
кількості місць (кількості упакованих
картонних коробок) та підтверджено
органами Луганської митниці у CMR та ВМД.

Для пакування ТОВ «Адамс»
придбавало у ТОВ «Луганський картон»
та ВАТ «Рубіжанський картонно - тарний
комбінат» гофрокартон. Гофрокартон
передано на переробку за договорами на
давальницьку сировину на ТОВ «Ліс ЛТД»
та ТОВ «Акватек пластикс», де було
виготовлено гофротару (картонні
коробки), яку в подальшому
використовували на пакування
експортної продукції.

Для ТОВ «Адамс» експортні операції
дуже важливі, оскільки дозволили
підприємству погасити заборгованості
та дозволяють розширити асортимент та
обсяги продажу не тільки за кордон, а і
на території України. Після
вирахування усіх понесених на експорт
витрат (в тому числі і передпродажну
підготовку), ТОВ «Адамс» має прибуток
за експортними операціями близько 35%
від обсягу продажу. При чому, завдяки
якісно здійсненому пакуванню
продукції від закордонних замовників
ми жодного разу не отримали претензій
щодо кількості та якості поставленого
товару.

На підтвердження здійснених операцій,
надано суду договори на поставку
гофрокартону; видаткові накладні на
картон; ТТН на поставку; податкові
накладні на картон; акти передачі
картону для виготовлення тари; акти
виготовлення гофротари та замовлення
на виготовлення, калькуляції; акти
передачі гофротари на пакування; акти
передачі продукції на пакування ТОВ
«Ліс ЛТД»; акти списання гофротари;
податкові накладні на передпродажну
підготовку; податкова декларація та
додаток по витратам на збут за 2-4 кв. 2011
року.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що операції позивача з ТОВ «Ліс ЛТД» та
ТОВ «Акватек Пластикс» здійснені в
межах господарської діяльності, є
реальними, відповідають дійсному
економічному змісту та
підтверджуються необхідними
документами, що є свідченням
добросовісності позивача при
здійсненні вказаних операцій.

При вирішенні даного спору суд
притримується позиції, що у разі якщо
на час здійснення господарських
операцій, за якими податковий орган не
визнає обґрунтованим віднесення
позивачем до податкового кредиту сум
податку на додану вартість,
постачальники були включені до Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців, а також мали
свідоцтво про реєстрацію платника
податку на додану вартість, покупець не
може нести відповідальність ні за
несплату податків продавцями, ні за
можливу недостовірність відомостей
про них, наведених у зазначеному
реєстрі, за умови необізнаності щодо
неї.

Судом також враховано вимоги статті 18
Закону України "Про державну
реєстрацію юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців", яка встановлює: якщо
відомості, які підлягають внесенню до
Єдиного державного реєстру, були
внесені до нього, то такі відомості
вважаються достовірними і можуть бути
використані в спорі з третьою особою,
доки до них не внесено відповідних
змін; якщо відомості, які підлягають
внесенню до Єдиного державного
реєстру, є недостовірними і були
внесені до нього, то третя особа може
посилатися на них у спорі як на
достовірні. Третя особа не може
посилатися на них у спорі у разі, якщо
вона знала або могла знати про те, що
такі відомості є недостовірними; якщо
відомості, які підлягають внесенню до
Єдиного державного реєстру, не були до
нього внесені, вони не можуть бути
використані в спорі з третьою особою,
крім випадків, коли третя особа знала
або могла знати ці відомості.

Так, на момент здійснення спірних
господарських операцій ТОВ «Ліс ЛТД»
та ТОВ «Акватек Пластикс» були
зареєстровані як юридичні особи в
Єдиному державному реєстрі юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців.

Доказів на підтвердження того, що
контрагент позивача не мав
адміністративно-господарських
можливостей на виконання
господарських зобов'язань по спірним
операціям, та доказів відсутності
фактичних дій, спрямованих на
виконання взятих зобов'язань,
відповідачем до суду не надано.

Необґрунтованими виявились доводи про
ненадання первинної документації під
час перевірки, оскільки у судовому
засіданні спростовано такі твердження
та судом встановлено, що жодних актів
про ненадання первинної документації
податковим органом не складалось.

При цьому, перевіряючими не враховано
той факт, що позивачем у 2011 році
отримувались послуги з передпродажної
підготовки та послуг пакування
продукції на суму 64 387 грн. не лише від
ТОВ «Акватек Пластик», а й від ТОВ «ЛІС
ЛТД».

Враховуючи викладене, суд вважає, що
позивачем правомірно задекларовано
податок на прибуток по
взаємовідносинам з «Ліс ЛТД» та ТОВ
«Акватек Пластикс», а висновки Акта
перевірки про порушення позивачем норм
Податкового кодексу України та
заниження податку на прибуток є
помилковими, відтак збільшення суми
грошового зобов'язання з податку на
прибуток з урахуванням штрафних
санкцій є протиправним.

Таким чином, податкове
повідомлення-рішення Державної
податкової інспекції у Дніпровському
районі Головного управління
Міндоходів у місті Києві від
04 лютого 2014 року № є
протиправним та підлягає скасуванню.

Згідно з частиною першою статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

На думку Окружного адміністративного
суду міста Києва, ДПІ у Дніпровському
районі Головного управління
Міндоходів у місті Києві не доведена
правомірність та обґрунтованість
прийняття спірних податкових
повідомлень-рішень з урахуванням вимог
встановлених частиною другою статті 19
Конституції України та частиною
третьою статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, а тому, виходячи з меж
заявлених позовних вимог, системного
аналізу положень законодавства
України та доказів, наявних у
матеріалах справи, адміністративний
позов Товариства з обмеженою
відповідальністю «Адамс» підлягає
задоволенню.

Враховуючи викладене, керуючись
статтями 69, 70, 71, 94, 158 - 163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1.Адміністративний позов Товариства з
обмеженою відповідальністю «Адамс»
задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення - рішення
Державної податкової інспекції у
Дніпровському районі Головного
управління Міністерства доходів і
зборів України у м. Києві від 04 лютого
2014 року №.

3.Зобов'язати відповідний підрозділ
Державної казначейської служби
України стягнути судові витрати в сумі
182,70 на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю "Адамс" за рахунок
Державного бюджету України шляхом їх
безспірного списання із рахунків
Державної податкової інспекції у
Дніпровському районі Головного
управління Міндоходів у місті Києві за
рахунок бюджетних асигнувань.

Постанова набирає законної сили в
строки та порядку, встановленому
статтею 254 Кодексу адміністративного
судочинства України. Постанова може
бути оскаржена до суду апеляційної
інстанції за правилами, встановленими
статтями 185-187 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Суддя
К.Ю. Гарник