Справа № 826/918/14
Суддя: Шрамко Ю.Т.
Дата ухвалення: 2014-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
24 лютого 2014 року № 826/918/14
Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі головуючого судді
Шрамко Ю.Т., розглянувши у письмовому
провадженні адміністративну справу
за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Норвік Україна" до
Київського міського центру зайнятості
про скасування рішення, зобов'язання
Товариство з обмеженою
відповідальністю "Норвік Україна",
(надалі - позивач), звернулось до
Окружного адміністративного суду м.
Києва з адміністративним позовом до
Київського міського центру зайнятості,
(надалі - відповідач), про скасування
рішення, зобов'язання вчинити дії.

У позовних вимогах позивач просив:

- скасувати наказ Київського міського
центру зайнятості від 27.12.2013 року №366 та
рішення комісії з питань видачі,
продовження дії та анулювання дозволу
на застосування праці іноземців та
осіб без громадянства в частині
відмови у видачі дозволу на
працевлаштування в Україні у ТОВ
"Норвік Україна" іноземного
громадянина ОСОБА_1, громадянина
Латвійської Республіки;

- зобов'язати Київський міський центр
зайнятості видати дозвіл
працевлаштування в Україні у ТОВ
"Норвік Україна" іноземного
громадянина ОСОБА_1, громадянина
Латвійської Республіки.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що
відмова відповідача у видачі дозволу
на працевлаштування в Україні у ТОВ
"Норвік Україна" іноземного
громадянина ОСОБА_1, громадянина
Латвійської Республіки, є
необґрунтованою та відсутні правові
підстави для такої відмови.

Відповідач позовні вимоги не визнав,
просив у задоволенні позову відмовити
повністю, оскільки рішення про відмову
у видачі дозволу на працевлаштування в
Україні у ТОВ "Норвік Україна"
іноземного громадянина ОСОБА_1,
громадянина Латвійської Республіки,
було прийнято у зв'язку з
невідповідністю поданих роботодавцем
документів вимогам законодавства.

Необхідність у заслуховуванні свідка
чи експерта у справі відсутня, так само,
як і відсутні перешкоди для розгляду
справи у судовому засіданні.

У судовому засіданні 24.02.2014 року за
згодою сторін судом було ухвалено
продовжувати розгляд справи у порядку
письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами
документи та матеріали, всебічно і
повно з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтується позов,
об'єктивно оцінивши докази, які мають
юридичне значення для розгляду справи
та вирішення спору по суті, Окружний
адміністративний суд міста Києва
встановив наступне.

25.12.2013 р. ТОВ "Норвік Україна" звернулось
до Київського міського центру
зайнятості із Заявою (вх. №12032/14), в якій
просило видати дозвіл на застосування
праці ОСОБА_1, громадянина Латвійської
Республіки, який є кваліфікованим
працівником.

Позивач стверджував, а відповідач не
заперечував, що до зазначеної вище
Заяви (вх. №12032/14) було додано повний
пакет документів, передбачений п.6
Порядку видачі, продовження дії та
анулювання дозволу на застосування
праці іноземців та осіб без
громадянства, затвердженого
Постановою Кабінету Міністрів України
від 27 травня 2013 р. №437 (надалі - Порядок
№437).

27.12.2013 р., у зв'язку з механічною
помилкою, яка сталася при заповненні
Заяви (вх. №12032/14), позивачем було подану
відповідачу виправлену заяву (вх.
№12230/14).

27.12.2013 р. відповідачем було прийнято
Наказ "Про прийняття рішення щодо
видачі, відмови у видачі, продовження
дії, відмови у продовженні дії або
анулювання дозволів на застосування
праці іноземців та осіб без
громадянства" №366, відповідно до якого
позивачу відмовлено у видачі дозволу
на застосування праці іноземців та
осіб без громадянства в м. Києві.

Київський міський центр зайнятості
Листом №14-12962 від 31.12.2013 р. повідомив ТОВ
"Норвік Україна", що у відповідності до
Наказу Київського міського центру
зайнятості від 27.12.2013 p. № 366 та рішення
комісії товариству відмовлено у видачі
дозволу на застосування праці
іноземця, з причини невідповідності
поданих роботодавцем документів
вимогам Порядку №437, а саме, у заяві
відсутнє скорочене найменування
товариства.

Вважаючи, зазначені вище дії та рішення
відповідача протиправними, позивач
звернувся за захистом своїх прав та
інтересів до Окружного
адміністративного суду м. Києва.

Вирішуючи даний спір, суд виходить з
наступного.

Правові, економічні та організаційні
засади реалізації державної політики у
сфері зайнятості населення, гарантії
держави щодо захисту прав громадян на
працю та реалізації їхніх прав на
соціальний захист від безробіття
визначаються Законом України "Про
зайнятість населення".

Відповідно до ч.1, 3 ст.42 Законом України
"Про зайнятість населення"
підприємства, установи та організації
мають право на застосування праці
іноземців та осіб без громадянства на
території України на підставі дозволу,
що видається територіальними органами
центрального органу виконавчої влади,
що реалізує державну політику у сфері
зайнятості населення та трудової
міграції, на строк до одного року, якщо
інше не передбачено міжнародними
договорами України, згода на
обов'язковість яких надана Верховною
Радою України. Порядок видачі,
продовження дії та анулювання дозволу
на застосування праці іноземців та
осіб без громадянства і розмір плати за
видачу дозволу, яка зараховується до
бюджету Фонду загальнообов'язкового
державного соціального страхування
України на випадок безробіття,
визначаються Кабінетом Міністрів
України.

Процедура видачі, продовження дії та
анулювання дозволу на застосування
праці іноземців та осіб без
громадянства визначається Порядком
видачі, продовження дії та анулювання
дозволу на застосування праці
іноземців та осіб без громадянства,
затвердженого Постановою Кабінету
Міністрів України від 27 травня 2013 р. №437

Відповідно до п.2 Порядку №437
територіальні органи Державної служби
зайнятості в Автономній Республіці
Крим, областях, мм. Києві та Севастополі
видають за юридичною адресою
підприємства, установи, організації
дозволи на застосування на конкретних
посадах праці: іноземців чи осіб без
громадянства за умови, що в Україні
(регіоні) відсутні кваліфіковані
працівники, спроможні виконувати
відповідний вид роботи; іноземців чи
осіб без громадянства за умови
достатнього обґрунтування доцільності
застосування їх праці, якщо інше не
передбачено міжнародними договорами
України, згода на обов'язковість яких
надана Верховною Радою України;
іноземців, які направлені закордонним
роботодавцем в Україну для виконання
певного обсягу робіт (послуг) на
підставі договорів (контрактів),
укладених між вітчизняним та іноземним
суб'єктом господарювання, за умови, що
чисельність кваліфікованих іноземців,
які залучаються в рамках таких
договорів (контрактів), не перевищує
половини загальної чисельності осіб,
що працюватимуть на умовах договорів
(контрактів); іноземців, які відповідно
до графіка специфічних зобов'язань у
секторі послуг Протоколу про вступ
України до СОТ (стаття II Генеральної
угоди про торгівлю послугами) належать
до категорії "внутрішньокорпоративні
цесіонарії"; іноземців чи осіб без
громадянства, стосовно яких прийнято
рішення про оформлення документів для
вирішення питання щодо визнання
біженцем або особою, яка потребує
додаткового захисту.

Положеннями п.6 Порядку №437
передбачено, що для отримання дозволу
на застосування праці іноземців чи
осіб без громадянства, крім осіб,
зазначених в абзаці шостому пункту 2
цього Порядку, роботодавець подає
територіальному органові: заяву згідно
з додатком до цього Порядку; копії
документів про освіту або кваліфікацію
іноземця чи особи без громадянства;
копії сторінок паспортного документа
іноземця чи особи без громадянства з
особистими даними разом з перекладом
українською мовою, засвідченим в
установленому законодавством порядку;
дві кольорові фотокартки іноземця чи
особи без громадянства розміром 3,5 х 4,5
сантиметра; документ, виданий
лікувально-профілактичним закладом
про те, що особа не хвора на хронічний
алкоголізм, токсикоманію, наркоманію
або інші інфекційні захворювання,
перелік яких визначено МОЗ; довідку,
скріплену печаткою та завірену
підписом роботодавця про те, що посада,
на якій застосовуватиметься праця
іноземця чи особи без громадянства,
відповідно до законодавства не
пов'язана з належністю до громадянства
України і не потребує надання допуску
до державної таємниці. У разі наявності
в роботодавця режимно-секретного
органу зазначена довідка подається
також за підписом керівника такого
органу; довідку МВС про те, що іноземець
чи особа без громадянства, які на
момент оформлення дозволу перебувають
на території України, не відбувають
покарання за скоєння злочину та
стосовно них не здійснюється
кримінальне провадження; довідку
уповноваженого органу країни
походження (перебування) про те, що
іноземець чи особа без громадянства,
які на момент оформлення дозволу
перебувають за межами України, не
відбувають покарання за скоєння
злочину та стосовно них не
здійснюється кримінальне провадження.

Згідно з п.24 Порядку №437,
Територіальний орган приймає рішення
про відмову у видачі, продовженні дії
дозволу, зокрема, у разі
невідповідності поданих роботодавцем
документів вимогам цього Порядку.

Суд звертає увагу, що форма заяви на
видачу дозволу на застосування праці
іноземців та осіб без громадянства
затверджена Порядком №437.

Дослідивши, затверджену Порядком №437,
форму заяви на видачу дозволу на
застосування праці іноземців та осіб
без громадянства, судом встановлено, що
вона має містити, зокрема, повне та
скорочене найменування підприємства,
установи, організації.

З поданої позивачем Заяви (вх. №12230/14)
вбачається, що вона не містить
скороченої назви найменування
підприємства, установи, організації, що
є порушенням вимог Порядку №437, а тому
суд приходить до висновку про
правомірність відмови позивачу у
видачі дозволу на застосування праці
ОСОБА_1, громадянина Латвійської
Республіки.

Згідно з ч.1 ст.71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків
встановлених ст. 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову (ч.2 ст.71
Кодексу адміністративного судочинства
України).

Відповідачем було доведено
правомірність та обґрунтованість,
оскаржуваного Наказу №366 від 27.12.2013 р.

Виходячи з меж заявлених позовних
вимог, системного аналізу положень
законодавства України та наданих
сторонами доказів, суд дійшов висновку
про необґрунтованість позовних вимог.

Приймаючи до уваги викладене у
сукупності, керуючись вимогами ст.ст.
69-71, ст.94, ст. 158-163, ст. ст. 167, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, Окружний адміністративний суд
міста Києва

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позову Товариства з
обмеженою відповідальністю "Норвік
Україна" до Київського міського центру
зайнятості про скасування рішення,
зобов'язання вчинити дії відмовити
повністю.

Постанова набирає законної сили в
порядку, передбаченому ст. 254 Кодексу
адміністративного судочинства України
та може бути оскаржена в апеляційному
порядку повністю або частково за
правилами, встановленими ст. ст. 185-187
КАС України, шляхом подання через суд
першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя
Ю.Т. Шрамко