Справа № 826/16286/13-а
Суддя: Бєлова Л.В.
Дата ухвалення: 2014-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
1-й інстанції: Бояринцева М.А.
Суддя-доповідач: Бєлова Л.В.
ПОСТАНОВА

Іменем України

12 березня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого: Бєлової Л.В.

суддів: Гром Л.М.

Міщука М.С.

при секретарі: Корінець Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в порядку ч. 1 ст. 41 КАС
України апеляційну скаргу Товариства
з обмеженою відповідальністю "Альфа
Пром Комплект" на постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва
від 26 грудня 2013 року у справі за позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Альфа Пром Комплект"
до Державної податкової інспекції у
Дніпровському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

ТОВ "Альфа Пром Комплект" звернулося до
Окружного адміністративного суду
міста Києва з позовом про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень ДПІ у
Дніпровському районі від 17 липня 2013
року № та № .

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва
від 26 грудня 2013 року в задоволенні
позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеною
постановою, позивачем подано
апеляційну скаргу, в якій просять
скасувати постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва
від 26 грудня 2013 року та прийняти нову
постанову, якою позов задовольнити,
мотивуючи свої вимоги тим, що судом
порушено норми матеріального та
процесуального права.

Сторони, будучи належним чином
повідомлені про дату, час та місце
апеляційного розгляду справи, в судове
засідання не з'явилися. Про причини
своєї неявки суд не повідомили.

Враховуючи, що в матеріалах справи
достатньо письмових доказів для
правильного вирішення апеляційної
скарги, а особиста участь сторін в
судовому засіданні - не обов'язкова,
колегія суддів у відповідності до ч. 4
ст. 196 КАС України визнала можливим
проводити апеляційний розгляд справи
за відсутності представників сторін.

Згідно ст. 41 КАС України фіксування
судового засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснювалося.

Заслухавши в судовому засіданні
суддю-доповідача, перевіривши
матеріали справи, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 202 КАС України,
суд апеляційної інстанції скасовує
постанову суду першої інстанції та
приймає нову постанову, якщо суд першої
інстанції допустив порушення норм
матеріального чи процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи.

Судом першої інстанції встановлено, що
ДПІ у Дніпровському районі м. Києва
проведена позапланова документальна
виїзна перевірка ТОВ "Альфа Пром
Комплект" з питань достовірності
нарахування та сплати податку на
додану вартість та податку на прибуток
по взаємовідносинах з Товариством з
обмеженою відповідальністю
"Едветайзинг-Експерт" та Товариством з
обмеженою відповідальністю "Сібер".

За результатами проведеної перевірки
складено акт від 11 квітня 2013 року №
1258/22-221-34647409, яким встановлено порушення
ТОВ "Альфа Пром Комплект":

- підпункту 139.1.9 пункту 139 статті 139
Податкового кодексу України та пункту
5.1, підпункту 5.3.9 пункту 5.3 статті 5
Закону України "Про оподаткування
прибутку підприємств", що призвело до
заниження податку на прибуток в сумі 80
274 грн., в тому числі по періодах: за ІV
квартал 2010 року на суму 79 484 грн., за І
квартал 2011 року на суму 790 грн.;

- підпунктів 7.2.1, 7.2.3, 7.2.4 пункту 7.2,
підпунктів 7.4.1, 7.4.5 пункту 7.4, підпункту
7.5.1 пункту 7.5, підпункту 7.7.1 пункту 7.7
статті 7 Закону України "Про податок на
додану вартість", пунктів 198.3, 198.6
статті 198 Податкового кодексу України,
що призвело до завищення податкового
кредиту з податку на додану вартість на
загальну суму 64 219 грн., а саме: за
жовтень 2010 року у сумі 17 484 грн., за
листопад 2010 року у сумі 22 629 грн., за
грудень 2010 року у сумі 23 475 грн., за
січень 2011 року у сумі 632 грн.

В акті перевірки зазначено, що
перевірка проводилась з окремих питань
дотримання вимог податкового
законодавства України при
взаємовідносинах з Товариством з
обмеженою відповідальністю "Сібер",
інші питання в ході перевірки не
досліджувалися.

На підставі складеного акту перевірки,
17 липня 2013 року ДПІ у Дніпровському
районі винесено податкові
повідомлення-рішення:

- № , яким збільшено ТОВ "Альфа
Пром Комплект" суму грошового
зобов'язання в розмірі 100 145 грн., з якої:
за основним платежем - 80 274 грн., за
штрафними (фінансовими) санкціями - 19 871
грн. за платежем: податок на прибуток
приватних підприємств, код платежу:
11021000;

- № , яким збільшено ТОВ "Альфа
Пром Комплект" суму грошового
зобов'язання в розмірі 80 116 грн., з якої:
за основним платежем - 64 219 грн., за
штрафними (фінансовими) санкціями - 15 897
грн. за платежем: податок на додану
вартість із вироблених в Україні
товарів (робіт, послуг), код платежу:
14010100.

ДПІ у Дніпровському районі м. Києва під
час проведення перевірки прийшла до
висновку про неправомірність
віднесення до складу податкового
кредиту суми ПДВ та до складу валових
витрат витрати по взаємовідносинам з
ТОВ "Сібер", оскільки правочини вчинені
за участю позивача та його контрагента
не спричинили настання реальних
правових наслідків.

Суд першої інстанції, відмовляючи у
задоволенні позову виходив з того, що
приймає вирок Печерського районного
суду міста Києва від 7 червня 2012 року у
кримінальній справі № 1-333/12 як доказ
неправомірності дій ОСОБА_4, які
виразилися у придбанні фіктивного
підприємства ТОВ "Сібер", тобто суб'єкта
підприємницької діяльності (юридичних
осіб) з метою прикриття незаконної
діяльності, тому відповідачем
правомірно та в межах своїх
повноважень винесено податкові
повідомлення-рішення, якими збільшено
позивачу суму податкового зобов'язання
з податку на додану вартість та з
податку на прибуток.

Колегія суддів, враховуючи доводи
апеляційної скарги не погоджується з
таким висновком суду першої інстанції
виходячи з наступного.

Відповідно до ч.4 ст.72 КАС України
вирок суду в кримінальній справі або
постанова суду у справі про
адміністративний проступок, які
набрали законної сили, є обов'язковими
для адміністративного суду, що
розглядає справу про правові наслідки
дій чи бездіяльності особи, щодо якої
ухвалений вирок або постанова суду,
лише в питаннях, чи мало місце діяння та
чи вчинене воно цією особою.

При цьому колегія суддів зазначає, що
обставини щодо діяння фізичної особи,
встановлені під час розгляду
кримінальної справи відносно цієї
фізичної особи, не можна вважати
обов'язковими при оцінці
адміністративним судом правомірності
поведінки юридичної
особи-контрагента, якщо йдеться про
відповідальність за порушення
податкового законодавства цією
юридичною особою.

Тобто, обставини, встановлені вироком
суду у кримінальній справі відносно
фізичної особи, не можуть бути
покладені в основу судового рішення в
адміністративному процесі без їх
перевірки та підтвердження належними
та допустимим доказами. З метою
встановлення факту здійснення
господарської операції, формування
витрат для цілей визначення об'єкта
оподаткування податком на прибуток або
податкового кредиту з податку на
додану вартість належить з'ясовувати
рух активів платника податку в процесі
здійснення спірних господарських
операцій. Дослідженню підлягають усі
первинні документи, які належить
складати залежно від певного виду
господарської операції, - договори,
акти виконаних робіт, документи про
перевезення, зберігання товарів, їх
подальшу реалізацію тощо.

На час виникнення спірних
правовідносин діяли закони України
"Про оподаткування прибутку
підприємств" та "Про податок на додану
вартість".

Відповідно до пункту 5.1. статті 5 Закону
України від 28.12.1994 № 334/94-ВР "Про
оподаткування прибутку підприємств"
(який був чинним на час виникнення
спірних правовідносин, далі - Закон №
334/94-ВР) валові витрати виробництва та
обігу - це сума будь-яких витрат
платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних як компенсація
вартості товарів (робіт, послуг), які
придбаваються (виготовляються) таким
платником податку для їх подальшого
використання у власній господарській
діяльності.

Згідно підпункту 5.2.1 пункту 5.2 статті
5 Закону № 334/94-ВР до складу валових
витрат включаються суми будь-яких
витрат, сплачених (нарахованих)
протягом звітного періоду у зв'язку з
підготовкою, організацією і веденням
виробництва, продажем продукції (робіт,
послуг) та охороною праці з урахуванням
обмежень, установлених підпунктами 5.3 -
5.8 цієї статті.

Підпунктом 11.2.1. пункту 11.2 статті 11
Закону № 334/94-ВР встановлено, що датою
збільшення валових витрат виробництва
(обігу) вважається дата, яка припадає на
податковий період, протягом якого
відбувається будь-яка з подій, що
сталася раніше:

- або дата списання коштів з
банківських рахунків платника податку
на оплату товарів (робіт, послуг), а в
разі їх придбання за готівку - день їх
видачі з каси платника податку;

- або дата оприбуткування платником
податку товарів, а для робіт (послуг) -
дата фактичного отримання платником
податку результатів робіт (послуг).

У відповідності до абзацу четвертого
підпункту 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 Закону
№334/94-ВР не належать до складу валових
витрат будь-які витрати, не
підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення податкового обліку.

Відповідно до пункту 1.7 статті 1 Закону
України від 03.04.1997 № 168/97-ВР "Про податок
на додану вартість" (який був чинним на
час виникнення спірних правовідносин,
далі - Закон № 168/97-ВР) податковий
кредит - це сума, на яку платник податку
має право зменшити податкове
зобов'язання звітного періоду,
визначена згідно з цим Законом.

Згідно з пунктом 1.7, підпунктом 7.4.1,
підпунктом 7.4.5 пункту 7.4, підпунктом 7.5.1
пункту 7.5 статті 7 Закону № 168/97-ВР
податковий кредит звітного періоду
складається із сум податків, сплачених
(нарахованих) платником податку у
звітному періоді у зв'язку з придбанням
товарів (робіт, послуг), вартість яких
відноситься до складу валових витрат
виробництва (обігу) та основних фондів
чи нематеріальних активів, що
підлягають амортизації.

Відповідно до підпункту 7.4.5 пункту 7.4
статті 7 Закону № 168/97-ВР не підлягають
включенню до складу податкового
кредиту будь-які витрати зі сплати
податку, які не підтверджені
податковими накладними чи митними
деклараціями, а у разі імпорту робіт
(послуг) - актом прийняття робіт (послуг)
чи банківським документом, який
засвідчує перерахування коштів в
оплату вартості таких робіт (послуг).

Підпунктом 7.5.1 пункту 7.5 статті 7 Закону
№ 168/97-ВР встановлено, що датою
виникнення права платника податку на
податковий кредит вважається дата
здійснення першої з подій: або дата
списання коштів із банківського
рахунку платника податку в оплату
товарів (робіт, послуг), дата виписки
відповідного рахунку (товарного чека) -
в разі розрахунків із використанням
кредитних дебетових карток чи
комерційних чеків; або дата отримання
податкової накладної, що засвідчує
факт придбання платником податку
товарів (робіт, послуг).

Підпунктом 14.1.181.пункту 14.1 статті 14
Податкового кодексу України
встановлено, що податковий кредит - це
сума, на яку платник податку на додану
вартість має право зменшити податкове
зобов'язання звітного (податкового)
періоду, визначена згідно з розділом V
цього Кодексу.

Пунктом 198.1. статті 198 Податкового
кодексу України встановлено право
суб'єкта підприємницької діяльності на
віднесення сум сплаченого податку на
додану вартість до податкового кредиту
у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів
(у тому числі в разі їх ввезення на
митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих
нерезидентом на митній території
України, та в разі отримання послуг,
місцем постачання яких є митна
територія України;

г) ввезення необоротних активів на
митну територію України за договорами
оперативного або фінансового лізингу.

Згідно пункту 198.3 статті 198
Податкового кодексу України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

- придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Закон України "Про податок на додану
вартість" визначає окремі випадки, за
яких неможливе включення витрат по
сплаті податку на додану вартість до
податкового кредиту звітного періоду.
До них відносяться: не пов'язаність
здійсненої операції з господарською
діяльністю, фіктивність операцій,
відсутність поставки, та відсутність у
платника податків на момент перевірки
податкових накладних або видача її
особою, яка не є платником ПДВ.

Згідно з підпунктом 7.2.1. пункту 7.2.
статті 7 Закону № 168/97-ВР платник
податку зобов'язаний надати покупцю
податкову накладну, що має містити
зазначені окремими рядками: а)
порядковий номер податкової накладної;
б) дату виписування податкової
накладної; в) назву юридичної особи або
прізвище, ім'я та по батькові фізичної
особи, зареєстрованої як платник
податку на додану вартість; г)
податковий номер платника податку
(продавця та покупця); д) місце
розташування юридичної особи або місце
податкової адреси фізичної особи,
зареєстрованої як платник податку на
додану вартість; е) опис (номенклатуру)
товарів (робіт, послуг) та їх кількість
(обсяг, об'єм); є) повну назву отримувача;
ж) ціну продажу без врахування податку;
з) ставку податку та відповідну суму
податку у цифровому значенні; и)
загальну суму коштів, що підлягають
сплаті з урахуванням податку.

Відповідно до вимог підпункту 7.2.4.
пункту 7.2. статті 7 Закону № 168/97-ВР
право на нарахування податку та
складання податкових накладних
надається виключно особам,
зареєстрованим як платники податку у
порядку, передбаченому статтею 9 цього
Закону.

Згідно підпунктів 7.2.3 та 7.2.4 пункту 7.2
статті 7 Закону № 168/97-ВР податкова
накладна виписується у двох
примірниках у день виникнення
податкових зобов'язань продавця. Право
на нарахування податку та складання
податкових накладних надається
виключно особам, зареєстрованим як
платники податку в встановленому
порядку.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198
Податкового кодексу України не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними або оформлені з порушенням
вимог чи не підтверджені митними
деклараціями (іншими подібними
документами згідно з пунктом 201.11
статті201 цього Кодексу). У разі якщо на
момент перевірки платника податку
органом державної податкової служби
суми податку, які попередньо віднесені
до податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
пунктом документами, платник податку
несе відповідальність відповідно до
закону.

Податкова накладна виписується на
кожне повне або часткове постачання
товарів/послуг, а також на суму коштів,
що надійшли на поточний рахунок як
попередня оплата (аванс) (пункт 201.7
статті 201 Податкового кодексу України).

Згідно пункту 201.8 статті 201
Податкового кодексу України право на
нарахування податку та складання
податкових накладних надається
виключно особам, зареєстрованим як
платники податку в порядку,
передбаченому статтею 183 цього
Кодексу.

Підставою для нарахування податкового
кредиту, відповідно до пункту 201.10
статті 201 Податкового кодексу України
є податкова накладна, яка видається
платником податку, який поставляє
товари (послуги), на вимогу їх
отримувача.

Відповідно до пункту 2 Порядку
заповнення податкової накладної,
затвердженого наказом Державної
податкової адміністрації України від 30
травня 1997 року № 165 (який був чинним на
час виникнення спірних правовідносин)
податкову накладну складає особа, яка
зареєстрована як платник податку в
податковому органі та якій присвоєно
індивідуальний податковий номер
платника податку на додану вартість.

Згідно статті 9 розділу 3 Закону
України від 16.07.1999 № 996-XIV "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" (в редакції, яка
діяла на час виникнення спірних
правовідносин) підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення.

Частиною другою статті 9 даного Закону
передбачено, що первинні та зведені
облікові документи можуть бути
складені на паперових або машинних
носіях і повинні мати такі обов'язкові
реквізити: назву документа (форми); дату
і місце складання; назву підприємства,
від імені якого складено документ;
зміст та обсяг господарської операції,
одиницю виміру господарської операції;
посади осіб, відповідальних за
здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Висновки суду першої інстанції про те,
що відповідачем правомірно збільшено
позивачу суму податкового зобов'язання
з податку на додану вартість та з
податку на прибуток, оскільки первинні
документи від імені ТОВ "Сібер"
підписані особою, яка не мала наміру на
здійснення реальних господарських
операцій, тому і правочини вчинені за
участю позивача та його контрагента не
спричинили настання реальних правових
наслідків, суперечать матеріалам
справи.

Фактичне здійснення господарської
діяльності між позивачем та
контрагентом, рух активів,
правомірність формування податкового
кредиту та валових витрат відповідно
до первинних бухгалтерських
документів та по податкових накладних,
які виписані на виконання умов
договірних відносин підтверджується
наступним.

1 жовтня 2010 року між ТОВ "Сібер", як
продавцем, та ТОВ "Альфа Пром Комплект",
як покупцем, укладено договір
купівлі-продажу товарів № 6, за умовами
якого продавець зобов'язується
передати у власність, а покупець в
порядку та на умовах, визначених цим
договором, зобов'язується прийняти й
оплатити сантехнічні та інші вироби. В
договорі зазначено, що загальна
вартість товару, його часткове
співвідношення (асортимент,
номенклатура), одиниці виміру товару та
ціна одиниці виміру товару
визначаються сторонами на підставі
рахунків-фактур, що формуються
продавцем на підставі замовлень
покупця.

ТОВ "Альфа Пром Комплект" замовило у ТОВ
"Сібер" сантехнічні вироби, згідно
рахунків-фактур № СФ-0004103 від 4 жовтня
2010 року, № СФ-0201003 від 20 жовтня 2010 року,
№ СФ-0011103 від 1 листопада 2010 року, №
СФ-0031103 від 3 листопада 2010 року, № СФ-0011203
від 1 грудня 2010 року, СФ-010103 від 10 січня
2011 року.

Замовлений позивачем товар
поставлений ТОВ "Сібер", згідно
видаткових накладних № РН-0004103 від 4
жовтня 2010 року, № РН-0201003 від 20 жовтня 2010
року, № РН-0011103 від 1 листопада 2010 року,
№ РН-031103 від 3 листопада 2010 року, №
РН-011203 від 1 грудня 2010 року, № РН-0010103 від
10 січня 2011 року.

На виконання умов договору Товариство
з обмеженою відповідальністю "Сібер"
виписало на користь позивача податкові
накладні:

- № 39 від 4 жовтня 2010 року на загальну
суму 76 269,42 грн., в тому числі ПДВ - 12 711,57
грн.,

- № 82 від 20 жовтня 2010 року на загальну
суму 28 631,82 грн., в тому числі ПДВ - 4 771,97
грн.,

- № 150 від 1 листопада 2010 року на
загальну суму 73 446,48 грн., в тому числі
ПДВ - 12 241,08 грн.,

- № 161 від 3 листопада 2010 року на
загальну суму 52 325,84 грн., в тому числі
ПДВ - 10 387,64 грн.,

- № 346 від 1 грудня 2010 року на загальну
суму 140 850,06 грн., в тому числі ПДВ - 23 475,01
грн.,

- № 11 від 10 січня 2011 року на загальну
суму 3 790,26 грн., в тому числі ПДВ - 631,71
грн.

На підтвердження оплати товару
придбаного у ТОВ "Сібер" позивачем
надано звіти про дебіторські та
кредиторські операції по рахунку в
філії "Київське головне регіональне
управління" Публічного акціонерного
товариства "Комерційний банк
"ПриватБанк" за період з 1 жовтня 2010 року
по 28 лютого 2011 року.

На підтвердження здійснення
перевезення товару зі складу ТОВ
"Сібер", який знаходиться за адресою: м.
Київ, вул. Кіквідзе, 14-В, офіс 3 на склад
ТОВ "Альфа Пром Комплект" за адресою:
м. Київ, вул. Володимира Сосюри, 6
позивачем надано копії подорожніх
листів вантажного автомобіля № 431 від 4
жовтня 2010 року, № 495 від 20 жовтня 2010
року, № 535 від 1 листопада 2010 року, № 543
від 3 листопада 2010 року, № 663 від 1
грудня 2010 року, № 791 від 10 січня 2011 року.

На підтвердження орендування
нежитлового приміщення за адресою: м.
Київ, вул. Володимира Сосюри, 6
позивачем надано копію договору оренди
нежитлових приміщень № 025/01-10-А від 14
січня 2010 року, укладеного між ТОВ
"Будреммонтаж 2006", як орендодавцем, та
ТОВ "Альфа Пром Комплект", як орендарем.

Також позивачем надано копії
сертифікатів відповідності продукції.

Подальша реалізація позивачем
придбаного у ТОВ "Сібер" товару іншим
підприємствам підтверджується
податковими та видатковими накладними,
довіреностями на отримання
товарно-матеріальних цінностей.

На підтвердження здійснення
перевезення товару позивачем надано
копії товарно-транспортної накладної
та копії накладних на вантаж.

На підтвердження відображення спірних
господарських операцій у
бухгалтерському обліку ТОВ "Альфа Пром
Комплект" позивачем надано
оборотно-сальдові відомості по
рахункам: 631 та 281 за період з 1 жовтня 2010
року по 28 лютого 2011 року.

Всі зазначені вище документи підписані
та скріплені печатками сторін та мають
всі реквізити відповідно до чинного
законодавства України.

Доказів того, що первинні документи
підписані неуповноваженими особами
відповідачем не надано, а судом першої
інстанції не встановлено.

Перевіркою та судом першої інстанції
не встановлено відсутність документів
бухгалтерського і податкового обліку,
необхідних для підтвердження
задекларованих показників податкового
кредиту по операціям з контрагентом,
обов'язок ведення і зберігання яких
покладено на позивача та не
встановлено порушень в оформленні
наданих фінансово-господарських
документів вимогам чинного
законодавства.

Господарський договір недійсним
(фіктивним) в судовому порядку не
визнавався, зміст господарських
зобов'язань не суперечить вимогам
національного законодавства, а
складені на його виконання
фінансово-господарські документи
містять необхідні дані, що
підтверджують факти господарських
операцій та дозволяють ідентифікувати
господарські операції, не містять
розбіжностей і відповідають вимогам
ст. 9 Закону України від 16.07.1999 №996-XIV "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні", п. 201.1 ст. 201 ПК.

Частиною 4 статті 91 Цивільного кодексу
України встановлено, що цивільна
правоздатність юридичної особи
виникає з моменту її створення і
припиняється з дня внесення до єдиного
державного реєстру запису про її
припинення.

За змістом зазначеної норми державна
реєстрація юридичної особи є юридично
значимою дією, з якою цивільне та
господарське законодавство пов'язує
виникнення цивільної правоздатності.

На момент вчинення господарських
правовідносин між позивачем та
контрагентом і на момент фактичного
виконання даних господарських
відносин, контрагент позивача, як
юридична особа був внесений в Єдиний
державний реєстр юридичних осіб та
фізичних осіб підприємців та
зареєстрований платниками податку на
додану вартість, тому був зобов'язаний
нараховувати ПДВ та згідно з п. 201.4 ст.
201 ПК виписувати податкові накладні,
які згідно з п. 201.10 ст. 201 ПК є законною
підставою для формування податкового
кредиту.

Вищезазначений договір виконаний
сторонами в повному обсязі, товар
отриманий.

У інформаційному листі Вищого
адміністративного суду України від 01
листопада 2011 року № 1936/11/13-11 зазначено,
що згідно з частиною другою статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень, саме на податкові органи
покладається обов'язок надати достатні
докази на обґрунтування висновків про
порушення платником податків норм
податкового законодавства, на підставі
яких такому платникові визначено
відповідні грошові зобов'язання.

Документи та інші дані, що спростовують
реальність здійснення господарської
операції, яка відображена в
податковому обліку, повинні
оцінюватися з урахуванням специфіки
кожної господарської операції - умов
перевезення, зберігання товарів,
змісту послуг, що надаються, тощо.

При цьому сама собою наявність або
відсутність окремих документів, а так
само помилки у їх оформленні не є
підставою для висновків про
відсутність господарської операції,
якщо з інших даних вбачається, що
фактичний рух активів або зміни у
власному капіталі чи зобов'язаннях
платника податків у зв'язку з його
господарською діяльністю мали місце.
Водночас наявність формально
складених, але недостовірних первинних
документів, відповідність яких
фактичним обставинам спростована
належними доказами, не є безумовним
підтвердженням реальності
господарської операції.

Відповідач не спростував належними
засобами доказування дійсність
господарських зобов'язань,
фінансово-господарських документів та
достовірність внесених у них
відомостей, тому в суду немає достатніх
підстав для відхилення наданих
позивачем доказів.

Законодавство України, не ставить в
залежність виникнення у платника
податку на додану вартість права на
податковий кредит від дотримання вимог
податкового законодавства іншим
суб'єктом господарювання.

Відповідно до ч.2 ст.8 КАС України суд
застосовує принципи верховенства
права з урахуванням судової практики
Європейського Суду з прав людини.

Вищевказана позиція узгоджується із
практикою Європейського Суду з прав
людини. Так, у справі "БУЛВЕС" АД проти
Болгарії" (заява №3991/03) Європейський
Суд з прав людини у своєму рішенні від 22
січня 2009 року зазначив, що платник
податку не повинен нести наслідків
невиконання постачальником його
зобов'язань зі сплати податку і в
результаті сплачувати ПДВ другий раз, а
також сплачувати пеню. На думку Суду,
такі вимоги стали надмірним тягарем
для платника податку, що порушило
справедливий баланс, який повинен
підтримуватися між вимогами
суспільного інтересу та вимогами
захисту права власності.

Позивачем виконано усі необхідні
умови, передбачені податковим
законодавством, які надають йому
правові підстави для збільшення
валових витрат та нарахування
податкового кредиту, а висновки
податкового органу про вчинення
платником податків порушень
податкового законодавства, щодо
неправомірності формування витрат для
цілей визначення об'єкта оподаткування
податком на прибуток та податкового
кредиту з податку на додану вартість по
взаєморозрахунках з вказаним
контрагентом за період, що перевірявся,
є необґрунтованими та суперечать
матеріалам справи.

Відповідно до ч.1 ст.71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч.2 ст.71 Кодексу
адміністративного судочинства України
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідно до ч.1 ст.9 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд при вирішенні справи керується
принципом законності, відповідно до
якого органи державної влади, органи
місцевого самоврядування, їхні
посадові і службові особи зобов'язані
діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Відповідачем як суб'єктом владних
повноважень не доведено правомірності
прийнятих ним рішень.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що порушення норм
матеріального та процесуального права,
невідповідність висновків суду
обставинам справи призвели до
неправильного вирішення справи, тому
постанова Окружного адміністративного
суду міста Києва від 26 грудня 2013 року
підлягає скасуванню з прийняттям нової
постанови по справі, якою необхідно
позов Товариства з обмеженою
відповідальністю "Альфа Пром Комплект"
задовольнити.

Керуючись ст. ст. 160, 198, 202, 207 КАС України,
суд

Постановив:

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю "Альфа Пром
Комплект" на постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва
від 26 грудня 2013 року - задовольнити.

Постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 26 грудня 2013 року -
скасувати.

Прийняти нову постанову, якою позов
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Альфа Пром Комплект"
задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати
податкові повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у
Дніпровському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві від 17
липня 2013 року № та № .

Постанова набирає законної сили з
моменту постановлення та може бути
оскаржена протягом двадцяти днів,
відповідно до вимог ст. 212 КАС України,
шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя Л.В. Бєлова Судді:Л.М.
Гром, М.С. Міщук

Головуючий суддя

Бєлова Л.В.

Судді:

Гром Л.М.

Міщук М.С.