Справа № 820/9359/13-а
Суддя: Зеленський В.В.
Дата ухвалення: 2014-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2014 р.Справа № 820/9359/13-аКолегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Зеленського В.В.

Суддів: П'янової Я.В. , Чалого І.С.

за участю секретаря судового засідання
Городової А.О.

за участю: представника позивача
Мартиросян Т.Є.

представника відповідача Калініної
О.О.

представника відповідача Тимошенко
С.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Спеціалізованої державної
податкової інспекції з обслуговування
великих платників у м. Харкові
Міжрегіонального головного управління
Міндоходів на постанову Харківського
окружного адміністративного суду від
24.12.2013р. по справі № 820/9359/13-а

за позовом Приватного
акціонерного товариства "Філіп Морріс
Україна"

до Спеціалізованої державної
податкової інспекції з обслуговування
великих платників у м. Харкові
Міжрегіонального головного управління
Міндоходів

про скасування податкового
повідомлення - рішення,

ВСТАНОВИЛА:

Приватне акціонерне товариства "Філіп
Морріс Україна" (далі - позивач)
звернулося до суду з позовом до
Спеціалізованої державної податкової
інспекції з обслуговування великих
платників у м. Харкові
Міжрегіонального головного управління
Міндоходів (далі - відповідач), в якому
просило суд скасувати податкове
повідомлення - рішення відповідача від
31.05.2013 року за №.

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 24.12.2013 року
адміністративний позов задоволено.

Скасовано податкове повідомлення -
рішення відповідача № № від
31.05.2013 року.

Відповідач, не погодившись з рішенням
суду першої інстанції подав апеляційну
скаргу, в якій посилаючись на порушення
норм матеріального та процесуального
права просив скасувати постанову
Харківського окружного
адміністративного суду від 24.12.2013 року
та ухвалити нове рішення, яким
відмовити у задоволенні позову.

Колегія суддів, вислухавши
суддю-доповідача, перевіривши в межах
доводів апеляційної скарги рішення
суду першої інстанції, дослідивши
матеріали справи, вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судом першої інстанції
встановлено та підтверджено судом
апеляційної інстанції, що позивач
зареєстрований в якості юридичної
особи, є платником податку на додану
вартість та знаходиться на обліку у
відповідача.

В період з 01.01.2011 року по 30.09.2011 року
фахівцями відповідача було проведено
документальну позапланову перевірку
позивача з питань дотримання
податкового законодавства при виплаті
"Філіп Морріс Україна" доходів у
вигляді роялті нерезиденту "Philip Morris Global
Brands Inc" (США).

За результатами вищевказаної
перевірки було складено акт за
№269/50.2-13/00333231 від 14.05.2013 року, яким
встановлено порушення позивачем п. 13.1,
п. 13.2, ст. 13, п. 16.13 ст. 16 Закону України
"Про оподаткування прибутку
підприємств", п. 103.2, п. 103.3 ст. 103, п. 152.8
ст.152, п. 160.2 ст.160 Податкового Кодексу
України, в результаті чого позивачем
протягом січня - вересня 2011
недоутримано та не доплачено до
бюджету податок з доходу нерезидента,
"Philip Morris Global Brands Inc" (США) у сумі 12741062 грн.,
оскільки на думку відповідача
бенефіціарним (фактичним) отримувачем
(власником) доходу у вигляді роялті є
"Philip Morris Brands Sarl" (Швейцарія), якому
належить право інтелектуальної
власності (авторське право) на об'єкт
такої власності, що свідчить про його
фактичне право на одержання платежів
за надання користування цим об'єктом.

На підставі вищевказаного акту
перевірки відповідачем було ухвалено
податкове повідомлення - рішення за
№ від 31.05.2013 року про визначення
податкового зобов'язання з податку на
прибуток іноземних юридичних осіб в
загальному розмірі 12741063,00 грн., у т.ч. за
основним платежем - 12741062,00 грн., за
штрафними (фінансовими) санкціями - 1,0
грн.

Не погодившись з вищевказаним
податковим повідомлення - рішенням,
позивач оскаржив його до Міністерства
доходів і зборів.

За результатами розгляду скарги було
прийнято рішення від 19.09.2013 року про
залишення податкового повідомлення -
рішення без змін, а скарги без
задоволення.

Приймаючи рішення про задоволення
позовних вимог суд першої інстанції
виходив з обґрунтованості позовних
вимог.

Колегія суддів погоджується з
таким висновком суду першої інстанції
з наступних підстав.

26.10.2010 року між компанією "Philip Morris Global
Brands Sarl "("ФМ Брендз") (Швейцарія) та "Philip
Morris' Global Brands Inc" ("ФМГБ") (США) було
укладено угоду про інтелектуальну
власність.

Відповідно п 2.1. ст. 2 угоди на дату
набрання чинності "ФМ Брендз" цим
документом надає "ФМГБ" за умовами та
положеннями цієї угоди безстрокове,
виключне, безвідкличне та майбутнє
право на використання ПІВ, пов'язаних
із тютюновими виробами щодо розробки,
вдосконалення, виготовлення,
оформлення, продаж, збут та
розповсюдження "ФМГБ" або будь-яким
отримувачем права продукції на
Території, починаючи з 1 січня 2011 року.
До прав, наданих "ФМГБ" згідно з цією
угодою, належить право на виготовлення
або/забезпечення виготовлення,
використання, продаж, та пропозицію для
продажу або імпорту продукції,
охопленої діючою формулою винаходу
патенту або формулою патентної заявки,
що належать до ПІВ стосовно тютюнового
виробництва. Товарні знаки надаються
"ФМГБ" згідно цієї Угоди для
використання у спосіб та тільки для
товарів, для яких вони зареєстровані.

Згідно п. 2.2. угоди передбачено, що "ФМГБ"
може надалі надавати своє право на
використання ПІВ стосовно тютюнового
виробництва на Території одному або
декільком отримувачам права на свій
розсуд та на таких умовах, які вона може
визначити; у тому випадку, якщо такі
умови узгоджуються з умовами цієї
Угоди та не є ширшими за них за обсягом.
«ФМГБ» має виключне - право на будь-які
роялті або інше відшкодування, що має
бути виплачене будь-яким отримувачем
права згідно з будь-яким договором про
передачу права, укладеним відповідно zo
цієї угоди. Територія означає усі
країни за межами Сполучених Штатів,

Відповідно до п. 5.9 ч. 5 угоди "ФМГБ" може
переуступити, продати або у інший
спосіб передати свої права відповідно
до цієї угоди Філії "ФМІ" (Філіп Морріс
Інтернешинл Інк.) або іншим таким
особам, яких "ФМ Брендз" може час від
часу схвалювати письмово у такому
схваленні не може бути безпідставно
відмовлено за умови, що такий
правонаступник оформляє документи та
угоди за обґрунтованим запитом "ФМ
Брендз" що свідчать про те. що він взяв
себе всі зобов'язання та обов'язки
"ФМГБ" відповідно до цієї угоди, та що
він згодний на всі її ви, та за умови, що
"ФМГБ" залишається повністю
відповідальним за виконання цієї Угоди
у повному обсязі у строгій
відповідності до її умов, та гарантує
це "ФМ Брендз".

На виконання угоди про інтелектуальну
власність між компанією "Philip Morris Global
Brands Inc" (США) (надалі - «ФМГБ») та Закритим
акціонерним товариством "Філіп Морріс
Україна" (як одержувач) укладено угоду
від 01.01.2011 pоку, з урахуванням угоди про
внесення поправки 1 від 31.01.2011 року, яка
набирає чинності з 01.01.2011 року
відповідно до п. 1 якої сторони
домовилися про те, що ФМГБ цим надає
одержувачу згідно з умовами та
положеннями цієї Угоди не виключне
право використовувати Торгові марки
для : виготовлення та продажу
одержувачем сигарет під Торговими
марками (надалі - «Продукція») в
Україні; та/або імпорту та продажу
Продукції в Україні; та/або експорту
такої Продукції з оплатою митного та
акцизного зборів на внутрішні ринки
країн, які входять до Співдружності
незалежних держав (СНД), та Грузії
(надалі разом - «Територія»).

Відповідно до п.4.4 угоди, з урахуванням
угоди про внесення поправки 1 від 31.01.2011
року ФМГБ підтверджує, що вона є
кінцевим одержувачем роялті та має
право використовувати та керувати
роялті самостійно. У разі якщо згідно
із застосовним міжнародним договором
про уникнення подвійного
оподаткування щодо будь-яких платежів
одержувача, передбачених цією Угодою,
не сплачується жоден податок з доходів
або податок з доходів має сплачуватися
за зниженою ставкою у порівнянні зі
стандартною ставкою, встановленою
застосовним законодавством, ФМГБ
повинна, на вимогу одержувача, надати
йому довідку з відповідного
податкового органу з підтвердженням її
місця податкової реєстрації у
Сполучених Штатах Америки та/або іншу
документацію, необхідну згідно з
місцевим законодавством та
застосовним міжнародним договором про
уникнення подвійного оподаткування,
для забезпечення незастосування
податку з доходів чи зниженої
податкової ставки до оплати роялті.

Компанією "Philip Morris Global Brands Inc" (США)
надано право позивачу використовувати
торгові марки: Appollo Soyuz, Benson and Hedges, Bond
Street, Marlboro, Merit, Next, Parliament, Philip Morris, Red and White,
Virginia S (згідно додатку 2 до угоди).

Відповідно до пп. 14.1.225 п. 14.1 ст. 14 ПК
України будь-який платіж, отриманий як
винагорода за користування або за
надання права на користування
торгівельною маркою, є роялті.

Також відповідно до пп. 14.1.54 п. 14.1 ст. 14
ПК України доходи у вигляді роялті,
сплачені резидентами України, є
доходами нерезидента з джерелом їх
походження з України.

Згідно п. 13.2 ст. 13 Закону України "Про
оподаткуванні прибутку підприємств"
передбачено, що резидент, що здійснює
на користь нерезидента або
уповноваженої ним особи будь-яку
виплату із доходу з джерелом його
походження з України, отриманого таким
нерезидентом від провадження
господарської діяльності, зобов'язаний
утримувати податок з такого доходу за
ставкою в розмірі 15 % його суми та за
його рахунок, який сплачується до
бюджету під час такої виплати, якщо
інше не передбачено нормами
міжнародних угод, які набрали чинності.

Відповідно до ст. 12 Конвенції між
Урядом України та Урядом Сполучених
Штатів Америки про уникнення
подвійного оподаткування та
попередження податкових ухилень
стосовно податків на доходи та капітал,
яка була підписана 04.03.94 року та
ратифікована Україною 26.05.95 року, що
набула чинності 05.06.2000 року (далі -
Конвенція) передбачено, що роялті,
якими фактично володіє резидент
Договірної Держави, можуть
оподатковуватись у тій Державі (п.1 ст. 12
Конвенції). Однак такі роялті можуть
також оподатковуватись у Договірній
Державі, в якій вони виникають
відповідно до законодавства цієї
Держави, але якщо фактичним володарем
цих роялті є резидент іншої Договірної
Держави, податок, який стягується, не
повинен перевищувати 10 відсотків від
загальної суми роялті, (п. 2 ст. 12
Конвенції). Термін- "роялті" при
використанні в цій Конвенції означає
платежі будь-якого виду, що одержуються
як винагорода за використання або за
надання права користування будь-яким
авторським правом на літературні
твори, твори мистецтва або наукову
роботу, включаючи комп'ютерні програми,
відеокасети, кінематографічні фільми
або плівки для радіо чи телевізійного
мовлення; будь-які патенти, торгові
марки, дизайн або модель, план, таємну
формулу або процес, або за будь-яке інше
подібне право або власність; або за
інформацію, що стосується
промислового, комерційного або
наукового досвіду, (п. З ст. 12 Конвенції)

Згідно п. 103.2 ст. 103 ПК України
встановлено, що особа (податковий
агент) має право самостійно
застосувати звільнення від
оподаткування або зменшену ставку
податку, передбачену міжнародним
договором України на час виплати
доходу нерезиденту, якщо такий
нерезидент є бенефіціарним (фактичним)
отримувачем (власником) доходу і є
резидентом країни, з якою укладено
відповідний міжнародний договір
України.

Застосування міжнародного договору
України в частині звільнення від
оподаткування або застосування
пониженої ставки податку дозволяється
тільки за умови надання нерезидентом
особі (податковому агенту) документа,
який підтверджує статус податкового
резидента згідно з вимогами п. 103.4 ст. 103
ПК України.

Підставою для звільнення (зменшення)
від оподаткування доходів із джерелом
їх походження з України є подання
нерезидентом з урахуванням
особливостей, передбачених пунктами
103.5 і 103.6 цієї статті, особі (податковому
агенту), яка виплачує йому доходи,
довідки (або її нотаріально
засвідченої копії), яка підтверджує, що
нерезидент є резидентом країни, з якою
укладено міжнародний договір України
(далі - довідка), а також інших
документів, якщо це передбачено
міжнародним договором України, (п. 103.4
ст. 103 ПК України)

Згідно п. 103.3 ст. 103 ПК України,
бенефіціарним (фактичним) отримувачем
(власником) доходу для цілей
застосування пониженої ставки податку
згідно з правилами міжнародного
договору України до дивідендів,
процентів, роялті, винагород тощо
нерезидента, отриманих із джерел в
Україні, вважається особа, що має право
на отримання таких доходів.
Бенефіціарним (фактичним) отримувачем
(власником) доходу не може бути
юридична або фізична особа, навіть якщо
така особа має право на отримання
доходу, але є агентом, номінальним
утримувачем (номінальним власником)
або тільки посередником щодо такого
доходу.

Документом, який підтверджує, що
нерезидент, якому виплачуються роялті,
є їх бенефіціарним (фактичним)
отримувачем (власником), є договір щодо
розпоряджання майновими правами
інтелектуальної власності.

Відповідно до ст. 1107 Цивільного кодексу
України (далі - ЦК України) передбачено
декілька видів договорів щодо
розпоряджання майновими правами
інтелектуальної власності, серед яких:

1) ліцензія на використання об'єкта
права інтелектуальної власності;

2) ліцензійний договір;

3) договір про створення за замовленням
і використання об'єкта права
інтелектуальної власності;

4) договір про передання виключних
майнових прав інтелектуальної
власності;

5) інший договір щодо розпоряджання
майновими правами інтелектуальної
власності.

Аналогічні положення, щодо передачі
майнових прав передбачені ст. 16 Закону
України «Про охорону
прав на знаки для товарів і послуг».

Згідно ч. 1, 3 ст. 1108 ЦК України особа, яка
має виключне право дозволяти
використання об'єкта права
інтелектуальної власності (ліцензіар),
може надати іншій, особі (ліцензіату)
письмове повноваження, яке надає їй
право на використання цього об'єкта в
певній обмеженій сфері (ліцензія на
використання об'єкта права
інтелектуальної власності). Виключна
ліцензія видається лише одному
ліцензіату і виключає можливість
використання ліцензіаром об'єкта права
інтелектуальної власності у сфері, що
обмежена цією ліцензією, та видачі ним
іншим особам ліцензій на використання
цього об'єкта у зазначеній сфері.

Також, відповідно до ч. 1 ст. 1109 ЦК
України передбачено, що за ліцензійним
договором одна сторона (ліцензіар)
надає другій стороні (ліцензіату)
дозвіл на використання об'єкта права
інтелектуальної власності (ліцензію)
на умовах, визначених за взаємною
згодою сторін з урахуванням вимог ЦК та
іншого закону.

Колегія суддів зазначає, що між ЗAT
"Філіп Морріс Україна" (Ліцензіат) та
нерезидентом-компанією "Philip Morris Global Brands
Inc" (США) (Ліцензіар) 01.01.2011 року було
укладено угоду на використання об'єкта
права інтелектуальної власності -
торговельних марок: Appollo Soyuz, Benson and Hedges,
Bond Street, Marlboro, Merit, Next, Parliament, Philip Morris, Red and
White, Virginia S.

Відповідно до умов угоди від 01.01.2011 pоку
ліцензіар надає Ліцензіатові на
невизначений строк, невиключене право
на використання ("невиключну ліцензію")
для виготовлення та продажу сигарет
торгівельних марок: Appollo Soyuz, Benson and Hedges,
Bond Street, Marlboro, Merit, Next, Parliament, Philip Morris, Red and
White, Virginia S.

Згідно відомостей з Державного реєстру
свідоцтв України власником
вищезазначених торговельних марок є
"Philip Morris Global Brands Sarl" (Швейцарія);,
Власником на підставі відповідної
ліцензійної угоди від 26.10.2010 року
надано безстрокове, виключне,
безвідкличне та майбутнє право
(виключна ліцензія) компанії "Philip Morris
Global Brands Inc" (США) на використання
вказаних торговельних марок на
території України та виключне право на
будь-які роялті або інше відшкодування,
що має бути виплачене будь-яким
отримувачем права" згідно з будь-яким
договором про передачу права,
укладеним відповідно до цієї угоди.,
тобто, власник не має права
використовувати зазначені торговельні
марки на території України, як і
надавати право на їх використання
іншим особам та відповідно отримувати
роялті за їх користування.

Колегія суддів зазначає, що угода,
укладена між компанією "Philip Morris Global Brands
Sarl" (Швейцарія) та "Philip Morris Global Brands Inc"
(США) щодо надання виключної ліцензії
на використання торговельних марок,
відповідно до норм ст. ст. 1107 - 1109 ЦК
України є договором щодо розпорядження
майновими правами інтелектуальної
власності.

Також угода про інтелектуальну
власність від 01.01.2011 року передбачає
виключні майнові права компанії "Philip
Morris Global Brands Inc" (США) на отримання роялті,
права переуступити, продати або у інший
спосіб передати свої права за цим
договором та не містить положень про
агентські, посередницькі функції
компанії "Philip Morris Global Brands Inc" (США), що
свідчить про виникнення у даної
компанії фактично майнових прав
власника на такі торгові знаки. Отже
твердження податкового органу, про не
перереєстрацію свідоцтв на торгові
марки на особу яка має виключні права
свідчить що така особа не є
бенефіціарним (фактичним) власником
доходу, не ґрунтується на вимогах
чинного законодавства.

Отже, колегія суддів зазначає, що
компанія "Philip Morris Global Brands Inc" (США) є
особою, що має право на отримання
доходів, тобто для ЗАТ "Філіп Морріс
Україна" є бенефіціарним (фактичним)
отримувачем (власником) доходу у
розумінні п. 103.2 та п. 103.3 ст. 103 ПК
України, що підтверджується довідкою
про статус податкового резидента
компанії "Philip Morris Global Brands Sarl" (Швейцарія)
від 30.05.2013 pоку, згідно якої
підтверджується що компанія "Philip Morris
Global Brands Sarl" (Швейцарія) не отримувала
роялті, включаючи доходи від роялті від
позивача та компанії "Philip Morris Global Brands Inc"
(США) у фінансових роках 2011 та 2012;
листами компанії "Philip Morris Global Brands Inc"
(США) від 22.06.2011 року, від 23.02.2012 року, від
26.02.2013 року, від 17.05.2013 рок, відповідно до
яких "Philip Morris Global Brands Inc" (США)
підтвердила бенефіциарний (фактичний)
статус, як остаточного власника
відносно платежів (роялті), отриманих
від позивача та зазначила, що не є
агентом чи номінальним власником
отриманих платежів.

Також, колегія суддів зазначає, що
відповідач не навів підстав та
відповідних доказів визначення
компанії "Philip Morris Global Brands Inc" (США)
агентом, номінальним утримувачем
(номінальним власником) або
посередником щодо доходу, отриманого
за ліцензійним договором.

Крім того, відповідачем по справі не
здійснювалось дослідження руху коштів,
отриманих компанією "Philip Morris Global Brands Inc"
(США) за ліцензійним договором, чи будь
яких інших суттєвих обставин, чи
отримала дохід компанія "Philip Morris Global
Brands Sarl" (Швейцарія), при цьому угоди, що
містяться в матеріалах справи таких
приписів не містять.

Таким чином колегія суддів вважає, що
позивачем по справі було правомірно
оподатковано виплату роялті на користь
нерезидента компанії "Philip Morris Global Brands
Inc" (США) за ставкою 10% , а тому висновок
відповідача про порушення позивачем
приписів Податкового кодексу України,
а також ухвалення оскаржуваного
податкового повідомлення - рішення є
необґрунтованим.

Крім того, щодо підстав для проведення
позапланової невиїзної перевірки
податковим органом позивача, колегія
суддів зазначає наступне.

Листом Державної Податкової служби
України за № 7280/7/15-1217 від 25.03.2013 року
надано роз'яснення щодо визначення
фактичного отримувача доходу для цілей
застосування пониженої ставки податку
при виплаті нерезиденту доходу у
вигляді роялті.

На підставі вищевказаного листа
відповідачем було направлено позивачу
письмовий запит, оформлений листом №
4014/10/50.2-23 від 10.04.2013 року.

Листом від 25.04.2013р. позивач відмовив у
поданні інформації, зазначивши про
відсутність підстав для направлення
такого запиту, у зв'язку з чим
відповідачем в подальшому на підставі
п.п. 78.1.1 п. 78.1 ст. 78 Податкового кодексу
України прийнято наказ № 262 від 29.04.2013
року та проведено позапланову
документальну невиїзну перевірку.

Колегія суддів зазначає, що отримання
такого листа, щодо роз'яснення положень
законодавства в розумінні ст. 72
Податкового кодексу України не є
податковою інформацією, отриманою в
установленому законом порядку, аналіз
якої свідчить про можливі порушення
податкового або валютного
законодавства та не передбачає право
податкового органу в порядку п. 73.3 ст. 73
Податкового кодексу України
направляти відповідний письмовий
запит.

Крім того, колегія суддів зазначає, що
відповідачем в ході проведення
планової перевірки було отримано
інформацію щодо реєстрації прав
власності на знаки для товарів і послуг
від ДП «Український інститут
промислової власності», відповідно до
листа № 1289/10/23-112 від 31.01.2012 року.

Таким колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції що
податковим органом було повторно
проведено перевірку податкового
періоду який був вже перевірений, без
наявності визначених Податковим
кодексом України підстав для її
повторного проведення, що суперечить
вимогам податкового законодавства.

Щодо доводів апеляційної скарги про те,
що "Philip Morris Global Brands Inc" не є
бенефіціарним отримувачем роялті, а
фактичним отримувачем є "Philip Morris Global
Brands Sarl", колегія суддів зазначає
наступне.

Угода від 26.10.2010 року між "Philip Morris Global
Brands Sarl" та "Philip Morris Global Brands Inc" про
інтелектуальну власність є угодою про
передання виключних майнових прав
інтелектуальної власності в розумінні
ЦК України, та передбачає виняткову
можливість "Philip Morris Global Brands Inc"
набувати статусу бенефіціара стосовно
осіб, з якими вона укладає ліцензійні
договори, зокрема із позивачем по
справі.

Зазначена угода не містить елементів
посередницьких чи агентських
договорів, які б давали можливість
розглядати компанію "Philip Morris Global Brands Inc"
в якості номінального власника.

Крім того відповідно до умов
вищевказаної угоди ліцензіар є
кінцевим одержувачем роялті та має
право використовувати роялті на
власний розсуд.

Відповідно до ст. 159 Кодексу
адміністративного судочинства України
судове рішення повинно бути законним
та обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що постанова
Харківського окружного
адміністративного суду від 24.12.2013 року
відповідає вимогам ст. 159 КАС України, а
тому відсутні підстави для її
скасування та задоволення апеляційних
вимог апелянта - відповідача у справі.

Відповідно до ст. 200 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

На підставі викладеного колегія
суддів, погоджуючись з висновками суду
першої інстанції, вважає, що суд дійшов
вичерпних юридичних висновків щодо
встановлення обставин справи і
правильно застосував до спірних
правовідносин сторін норми
матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги з інших
підстав висновків суду не
спростовують.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 198,
ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Спеціалізованої
державної податкової інспекції з
обслуговування великих платників у м.
Харкові Міжрегіонального головного
управління Міндоходів залишити без
задоволення.

Постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 24.12.2013р. по
справі № 820/9359/13-а залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
у касаційному порядку протягом
двадцяти днів з дня складання ухвали у
повному обсязі шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Зеленський В.В.Судді
П’янова Я.В. Чалий І.С.

Повний текс складено та підписано
17.03.2014 року