Справа № 2а-2009/10/1370
Суддя: Гаманко О.І.
Дата ухвалення: 2014-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"06" лютого 2014 р. м. Київ
К/9991/20840/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

головуючого Гаманка
О.І.

суддів Білуги С.В.

Загороднього А.Ф.

розглянувши в попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу Галицької
районної адміністрації Львівської
міської ради на постанову Львівського
окружного адміністративного суду від 12
березня 2010 року та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 23 лютого 2012 у справі за позовом
Галицької районної адміністрації
Львівської міської ради до Головного
управління юстиції у Львівській
області, третя особа - ОСОБА_2, про
скасування постанови,

в с т а н о в и л а:

У березні 2010 року Галицька районна
адміністрація Львівської міської ради
звернулася до суду з позовом до
Головного управління юстиції у
Львівській області про скасування
постанови.

Ухвалою Львівського окружного
адміністративного суду від 10 березня
2010 року до участі у справі залучено
третю особу - ОСОБА_2

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 12 березня
2010 року, залишеною без змін ухвалою
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 23 лютого 2012
року, відмовлено у задоволенні позову
Галицької районної адміністрації
Львівської міської ради до Головного
управління юстиції у Львівській
області, третя особа - ОСОБА_2 , про
скасування постанови.

У касаційній скарзі позивач,
посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати рішення першої та
апеляційної інстанції і ухвалити нове -
про задоволення позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача,
розглянувши та обговоривши доводи
касаційної скарги, перевіривши
правильність застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі в
межах, визначених статтею 220 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів вважає, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що 12 жовтня 2009 року
постановою державного виконавця ВП№
15256161 відкрито виконавче провадження
щодо примусового виконання
виконавчого листа виданого 29.09.20098 року
Галицьким районним судом м. Львова та
надано строк для добровільного
виконання судового рішення до 20.10.2009
року. Судове рішення не виконано,
заходів щодо його повного виконання не
вжито.

Листом №3-Л-1357/31 від 20.10.2009 року Галицька
районна адміністрація Львівської
міської ради повідомила відповідача
про те, що заяву ФО-П ОСОБА_2 про
присвоєння нумерації приміщенню
громадської вбиральні за адресою м.
Львів, пл. Св.Теодора вони не
розглядали, оскільки з дня вступу в
законну силу постанови Львівської
апеляційного адміністративного суду в
даній справі, вказана заява від
ФО-П ОСОБА_2 надходила.

Державним виконавцем відповідачу
повторно надано строк для
добровільного виконання судового
рішення до 03.12.2009 року, про що позивача
повідомлено листом від 26.011.2009 року
№09-01-15/1509/В4/12291.

Листом від 04.12.2009 року №1349/31 позивач
повідомив відповідача про звернення
ними із заявами до Львівського
апеляційного адміністративного суду
та Галицького районного суду м. Львова
про роз'яснення рішення суду і про
відстрочення виконання рішення суду, а
листом від 22.02.2010 року №31-вих-380
повідомив про апеляційне оскарження
ухвали Галицького районного суду м.
Львова від 29.01.2010 року, про відмову у
відстроченні виконання судового
рішення.

За невиконання судового рішення, 24.02.2010
року державним виконавцем прийнято
постанову про накладення штрафу на
Галицьку районну адміністрацію
Львівської міської ради в розмірі 510
грн.

Відповідно до частини 5 статті 124
Конституції України судові рішення
ухвалюються судами іменем України і є
обов'язковими до виконання на всій
території України.

Вимогами частин 1 та 2 статті 2 Закону
України ,,Про виконавче провадження"
примусове виконання рішень в Україні
покладається на Державну виконавчу
службу, яка входить до системи органів
Міністерства юстиції України.

Відповідно до Закону України ,,Про
державну виконавчу службу" примусове
виконання рішень здійснюють державні
виконавці Департаменту державної
виконавчої служби Міністерства
юстиції України, відділів державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції Міністерства
юстиції України в Автономній
Республіці Крим, обласних, Київського
та Севастопольського міських
управлінь юстиції, районних, міських
(міст обласного значення), районних в
містах відділів державної виконавчої
служби відповідних управлінь юстиції
(далі - державні виконавці).

Частиною 1 статті 5 цього Закону
встановлено, що державний виконавець
зобов'язаний вживати заходів
примусового виконання рішень,
встановлених цим Законом,
неупереджено, своєчасно, повно вчиняти
виконавчі дії.

Відповідно статті 76 Закону України
,,Про державну виконавчу службу" після
відкриття виконавчого провадження по
виконавчому документу, який зобов'язує
боржника вчинити певні дії або
утриматися від їх вчинення, державний
виконавець відповідно до статті 24
цього Закону визначає йому строк
добровільного виконання рішення.

У разі невиконання без поважних причин
цих вимог державний виконавець
застосовує до боржника штрафні санкції
чи інші заходи, передбачені
законодавством, і призначає новий
строк виконання. Якщо після цього
рішення не буде виконано і виконання
може бути проведено без участі
боржника, державний виконавець
організовує виконання відповідно до
повноважень, наданих йому законом, а на
боржника державним виконавцем
накладається штраф у сумі двократного
розміру витрат на проведення
виконавчих дій у порядку,
встановленому частиною другою статті 87
цього Закону.

Вимогами статті 87 цього Закону
передбачено, що у разі невиконання без
поважних причин у встановлений
державним виконавцем строк рішення, що
зобов'язує боржника виконати певні дії,
які можуть бути виконані лише
боржником, та рішення про поновлення на
роботі державний виконавець виносить
постанову про накладення штрафу на
боржника - фізичну особу в розмірі від
двох до десяти неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян, на
посадових осіб - від десяти до двадцяти
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян і на боржника - юридичну особу
- від двадцяти до тридцяти
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян та призначає новий строк для
виконання.

У разі повторного невиконання рішення
боржником без поважних причин
державний виконавець у тому ж порядку
накладає штраф на боржника у
подвійному розмірі. При подальшому
невиконанні рішення боржником
державний виконавець порушує
клопотання перед судом про кримінальну
відповідальність боржника відповідно
до закону.

Судами попередніх інстанції
встановлено, що підставою невиконання
виконавчого листа № 2а-360/09 стала
незрозумілість, на думку позивача,
постанови Львівського апеляційного
адміністративного суду від 06.07.2009 року
у справі №22-а-15683/08/9104
(№2а-360/08/1304), а саме, позивач вважав, що
заява, яку його зобов'язав розглянути
суд, має бути повторно подана ФО-П
ОСОБА_2 після набрання рішення законної
сили.

Разом з цим, колегія суддів
погоджується з висновками судів
попередніх інстанцій, щодо
безпідставності таких тверджень,
оскільки, у мотивувальній частині
постанови Львівського апеляційного
адміністративного суду від 06.07.2009 року
у справі №22-а-15683/08/9104 (№2а-360/08/1304) чітко
зазначено, яку саме заяву має
розглянути відповідач.

Відмовивши у задоволенні позову, суд
першої інстанції, з рішенням якого
погодився суд апеляційної інстанції,
дійшов правильного та обґрунтованого
висновку про те, що відповідач при
винесенні оскаржуваних постанов про
накладення штрафу діяв у спосіб та в
межах повноважень, встановлених
Законом України ,,Про виконавче
провадження".

Відповідно до вимог частини 1 статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

За правилами статті 224 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанції не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій. Не може
бути скасовано судове рішення з
мотивів порушення норм процесуального
права, якщо це не призвело і не могло
призвести до неправильного вирішення
справи.

Оскаржувані судові рішення суду
постановлені з дотриманням норм
матеріального та процесуального права,
доводами касаційної скарги не
спростовуються висновки, викладені в
судових рішеннях, підстави для їх
скасування відсутні.

Керуючись статтями 220, 2201, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Галицької районної
адміністрації Львівської міської ради
залишити без задоволення, а постанову
Львівського окружного
адміністративного суду від 12 березня
2010 року та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 23 лютого 2012 року у справі за позовом
Галицької районної адміністрації
Львівської міської ради до Головного
управління юстиції у Львівській
області, третя особа - ОСОБА_2, про
скасування постанови - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
О.І. Гаманко

Судді
С.В. Білуга

А.Ф.
Загородній