Справа № 2-а-1621/11/1511
Суддя: Осіпов Ю.В.
Дата ухвалення: 2014-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2014 р.м.ОдесаСправа № 2-а-1621/11/1511

Категорія: 10.3.2 Головуючий в 1 інстанції:
Максимович Галина Василівна

Одеський апеляційний адміністративний
суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Осіпова Ю.В.,

суддів - Золотнікова О.С., Скрипченка
В.О.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в м. Одесі апеляційну
скаргу Управління Пенсійного фонду
України в м. Іллічівськ Одеської
області на постанову Іллічівського
міського суду Одеської області від 29
квітня 2011 року по справі за позовом
ОСОБА_1 до Головного управління
Пенсійного фонду України в Одеській
області, Управління Пенсійного фонду
України в м. Іллічівськ Одеської
області про визнання протиправними
дій,-

В С Т А Н О В И В:

07.04.2011 року ОСОБА_1 звернувся до суду з
позовом до Головного управління
Пенсійного фонду України в Одеській
області та Управління Пенсійного фонду
України в м. Іллічівськ Одеської
області про визнання протиправними дій
та зобов'язання вчинити певні дії.

Постановою Іллічівського міського
суду Одеської області від 29 квітня 2011
року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.
Визнано протиправними дії Головного
управління Пенсійного фонду України в
Одеській області та Управління
Пенсійного фонду України в м.
Іллічівськ Одеської області з відмови
пенсійного забезпечення ОСОБА_1 як
інваліду ІІ групи та особі
постраждалій від наслідків аварії на
ЧАЕС, віднесеній до 1 категорії, з 01.01.2003
року відповідно до ст. ст. 49, 50, 54 Закону
України «Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»;
зобов'язано Управління Пенсійного
фонду України в м. Іллічівськ Одеської
області здійснити перерахунок
позивачу пенсії як інваліду 2 групи з 01
січня 2003 року по 31 грудня 2004 року,
відповідно до ст. 50, ч.4 ст.54 Закону
України «Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
виходячи з розміру державної пенсії в
вісім мінімальних пенсій за віком та
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю, у розмірі 75% мінімальної
пенсії за віком та забезпечити
відповідні виплати з урахуванням
виплачених сум; зобов'язано Управління
Пенсійного фонду України в м.
Іллічівськ Одеської області здійснити
перерахунок позивачу пенсії як
інваліду 2 групи з 01 січня 2005 року по 31
грудня 2006 року, відповідно до ст. 50, ч.4
ст.54 Закону України «Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», виходячи з розміру
державної пенсії в вісім мінімальних
пенсій за віком та додаткової пенсії за
шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 75%
мінімальної пенсії за віком та
забезпечити відповідні виплати з
урахуванням виплачених сум.

Не погоджуючись з постановленим по
справі судовим рішенням Управління
Пенсійного фонду України в м.
Іллічівськ Одеської області в
апеляційній скарзі зазначає про
невідповідність висновків суду
обставинам справи. При цьому апелянт
вважає, що судом допущено порушення
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи по суті. У зв'язку з чим в
апеляційній скарзі ставиться питання
про скасування постанови суду першої
інстанції і винесення нової постанови
із відмовою в задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача,
розглянувши матеріали справи та
перевіривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів приходить до висновку
про її задоволення.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є
постраждалим від Чорнобильської
катастрофи першої категорії та
інвалідом другої групи.

Відповідачем нараховувалася та
виплачувалася позивачу державна
пенсія та додаткова пенсія за шкоду,
заподіяну здоров'ю, виходячи з розмірів
пенсії, встановлених постановами
Кабінету Міністрів України від 1.06.1997
року № 523 та № 1293 від 27.12.2005 року.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1,
суд першої інстанції обґрунтовано
виходив з того, що в позивача було право
на нарахування та виплату основної
пенсії як інваліду другої групи та
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю, у розмірах, визначених
Законом України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

Так, відповідно до ч. 1 ст. 46 Конституції
України громадяни мають право на
соціальний захист, що включає право на
забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них
обставин, а також у старості та інших
випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації
конституційного права громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, на охорону їхнього життя і
здоров'я, створення єдиного порядку
визначення категорій зон
радіоактивного забруднення територій,
умов проживання і трудової діяльності
на них, соціального захисту
потерпілого населення визначені та
закріплені в Законі України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

Відповідно до ст. 49 названого Закону
пенсії особам, віднесеним до категорій
1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді
державної пенсії та додаткової пенсії
за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка
призначається після виникнення права
на державну пенсію.

Згідно ч. 1 ст. 50 зазначеного Закону (в
редакції до 28 грудня 2007 року), особам,
віднесеним до категорії 1, які є
інвалідами IІ групи, призначається
щомісячна додаткова пенсія за шкоду,
заподіяну здоров'ю, у розмірі 75
процентів мінімальної пенсії за віком.

Частиною 4 ст. 54 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» у вказаній
редакції встановлено, що розмір пенсії
для інвалідів другої групи, щодо яких
встановлено зв'язок з Чорнобильською
катастрофою, в усіх випадках не може
бути нижчим 8 мінімальних пенсій за
віком.

Наявність такого права у позивача є
визначальним для вирішення даного
спору. Крім того, це право гарантується
ч. 2 ст. 46 Конституції України.

Правові засади формування та
застосування державних соціальних
стандартів і нормативів, спрямованих
на реалізацію закріплених
Конституцією України та законами
України основних соціальних гарантій,
до яких відносяться і пенсії,
визначаються Законом України «Про
державні соціальні стандарти та
державні соціальні гарантії».

Відповідно до ст. 17 зазначеного Закону
мінімальний розмір пенсії за віком, як
основна державна соціальна гарантія,
встановлюється законами.

Встановлення розміру мінімальної
пенсії за віком Кабінетом Міністрів
України суперечить наведеним нормам
закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно з положеннями ч. 4 ст. 9 Кодексу
адміністративного судочинства України
у разі невідповідності
нормативно-правового акта Конституції
України, закону України, міжнародному
договору, згода на обов'язковість якого
надана Верховною Радою України, або
іншому правовому акту, суд застосовує
правовий акт, який має вищу юридичну
силу.

Таким чином, за конституційними
нормами, виходячи з пріоритетності
законів над підзаконними актами, при
визначенні розміру державної та
додаткової пенсії позивачу підлягають
застосуванню ч. 3 ст. 46 Конституції
України, ст. ст. 49, 50 та 54 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», ст. 17
Закону України «Про державні соціальні
стандарти та державні соціальні
гарантії» і ч. 1 ст. 28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування», а не постанови
Кабінету Міністрів України від 1.06.1997
року № 523 та № 1293 від 27.12.2005 року, які
істотно звужують обсяг встановлених
законом прав.

Однак, разом з тим, з рішенням суду 1-ї
інстанції щодо перерахунку пенсії за
періоди з 01.01.2003 року по 31.12.2004 року та з
01.01.2005 року по 31.12.2006 року - погодитися
неможливо.

Так, позивач звернувся до суду із даним
позовом лише 07.04.2011 року та, враховуючи
положення ст.99 КАС України, ним було
порушено шестимісячний строк для
звернення до суду за захистом своїх
порушених прав. А відповідно до ст.100
КАС України, пропущення строку
звернення до суду є підставою для
залишення адміністративного позову
без розгляду.

Таким чином, на підставі викладеного,
колегія суддів доходить до висновку
про те, що судом 1-ї інстанції при
правильному встановленні обставин
справи було порушено норми
процесуального права, в зв'язку із чим,
є усі підстави для скасування
постанови суду 1-ї інстанції та
залишення позовних вимог без розгляду.

Керуючись ст.ст.183-2, 195,197,198,203,205,206,254 КАС
України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в м.
Іллічівськ Одеської області -
задовольнити.

Постанову Іллічівського міського суду
Одеської області від 29 квітня 2011 року -
скасувати.

Адміністративний позов ОСОБА_1 -
залишити без розгляду.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили через п'ять днів після
направлення їх копій особам, які беруть
участь у справі, є остаточною та
касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий:
Ю.В. Осіпов

Судді:
О.С. Золотніков

В.О. Скрипченко