Справа № 812/1003/14
Суддя: В.В. Матвєєва
Дата ухвалення: 2014-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

13 березня 2014 рокуЛуганськСправа №
812/1003/14

Луганський окружний адміністративний
суд у складі:

Головуючого судді:
Матвєєвої В.В.

при секретарі
Захаровій Ю.О.

за участю сторін:

позивача:
ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2:
ОСОБА_1,

представника відповідача:
Карабут М.С.,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні адміністративну
справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до
Реєстраційної служби Луганського
міського управління юстиції
Луганської області в особі державного
реєстратора прав на нерухоме майно
Воробченка Євгенія Олеговича про
визнання протиправним та скасування
рішення №10741380 від 07.02.2014, зобов'язання
вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

13 лютого 2014 року до Луганського
окружного адміністративного суду
надійшов адміністративний позов
ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Реєстраційної служби
Луганського міського управління
юстиції Луганської області в особі
державного реєстратора прав на
нерухоме майно Воробченка Євгенія
Олеговича, яким позивачі просять:

- визнати протиправним та скасувати
рішення державного реєстратора прав на
нерухоме майно Реєстраційної служби
Луганського міського управління
юстиції Луганської області Воробченко
Євгенія Олеговича №10741380 від 07.02.2014 про
відмову у державній реєстрації прав та
їх обтяжень;

- зобов'язати відповідача
зареєструвати право власності на
об'єкт нерухомого майна, що
розташований за адресою: АДРЕСА_1, за
ОСОБА_2 та ОСОБА_1.

В обґрунтування позовних вимог
зазначено, що 25.06.2013 заочним рішенням
Артемівського районного суду м.
Луганська позовні вимоги ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 про поділ домоволодіння в
натурі, припинення спільної часткової
власності, визнання права власності,
поділ земельної ділянки задоволені в
повному обсязі. Вказане рішення
набрало законної сили. 03.02.2014 до
Реєстраційної служби Луганської
міського управління юстиції разом із
заявою про державну реєстрацію прав та
їх обтяжень було подано відповідні
документи для проведення державної
реєстрації права власності на об'єкт
нерухомого майна, розташованого за
адресою АДРЕСА_1. Але відповідачем
07.02.2014 було прийнято рішення, яким
позивачам відмовлено в проведенні
державної реєстрації прав на нерухоме
майно, оскільки, на думку державного
реєстратора, надане рішення суду має
багато недоліків. З рішенням
державного реєстратора Воробченко Є.О.
позивачі не погоджуються, так як
відповідно до ст. 129 Конституції
України судові рішення є обов'язковими
до виконання на всій території України.
Закон України «Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень» містить вичерпний перелік
підстав, з яких державним реєстратором
може бути відмовлено в проведенні
державної реєстрації, проте, на думку
позивачів, рішення відповідача від
07.02.2014 не містить таких підстав, а тому є
протиправним та підлягає скасуванню.

В судове засідання позивач ОСОБА_2 не
з'явилась, про дату, час та місце
проведення розгляду справи
повідомлялась належним чином, про
причини неявки суду невідомо. Її
інтереси в судовому засіданні
представляє другий позивач ОСОБА_1

Позивач та представник позивача ОСОБА_2
ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримав
позовні вимоги, надав пояснення,
аналогічні викладеним в позовній
заяві. Просив задовольнити позов в
повному обсязі.

Представник відповідача в судовому
засіданні не визнав позовні вимоги,
надав заперечення на адміністративний
позов та пояснив, що при дослідженні
наданого позивачами до заяви про
державну реєстрацію прав та їх
обтяжень рішення Артемівського
районного суду м. Луганська державним
реєстратором було встановлено, що при
вирішенні питання про виділ частки із
спільного майна в натурі судом не було
враховано права співвласників
домоволодіння, частка з якого
виділяється, оскільки за умови
реєстрації права власності на
виділений обєкт їх права порушуються.
Також представник відповідача
зазначив, що відповідно до даних
державного реєстру прав на нерухоме
майно за гр. ОСОБА_5 та ОСОБА_6 вже
зареєстровано право власності 33/200 за
кожним на домововолодіння, яке за
заявою позивачів мало бути подідено в
натурі. Зазначений факт створює
суттєві суперечності між заявленими та
вже зареєстрваними правами. Просив в
задоволенні позовних вимог відмовити в
повному обсязі.

Суд, вислухавши пояснення сторін,
розглянувши справу в межах заявлених
позовних вимог, дослідивши матеріали
справи, оцінивши фактичні обставини
справи та відповідні їм
правовідносини, дійшов наступного.

Відповідно до частини другої статті 55
Конституції України, кожному
гарантується право на оскарження в
суді рішень, дій, чи бездіяльності
органів державної влади, органів
місцевого самоврядування, посадових і
службових осіб.

Судом встановлено, що рішенням
Артемівського районного суду м.
Луганська від 23.06.2013 були задоволені
позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про
поділ домоволодіння в натурі,
припинення спільної часткової
власності, визнання права власності,
поділ земельної ділянки. Рішенням суду
виділено ОСОБА_1 і ОСОБА_2 в натурі
частку з спільного домоволодіння за
адресою: АДРЕСА_1, яка складається з
житлового будинку З-1, який складається
з коридору площею 8,40 кв. м., житлової
кімнати площею 15,5 кв. м., ванни площею 7,4
кв. м., кухні-котельної площею 11,0 кв. м.,
комори площею 4,2 кв. м., житлових кімнат
площею 7,40 кв. м., 13,20 кв. м., 15,80 кв. м., та 7,0
кв. м., коридору площею 1,50 кв. м.,
загальною площею 91,40 кв. м., житловою
площею 58,90 кв. м., допоміжною площею 32,50
кв. м.; з-ганок; №№2,3,4 - огорожу, Ш-зливну
яму, Л-погріб, И-літню кухню,
У-убиральню, Н-гараж, що становить 40/100
від цілого домоволодіння, відповідно
до додатку №2 Судової
будівельно-технічної експертизи №89/23
від 06.03.2013, позначено синім кольором;
визнано за ОСОБА_1 і ОСОБА_2 право
власності на виділену їм частку;
припинено право спільної часткової
власності; залишено колодязь у
спільній власності; визначено порядок
користування земельною ділянкою за
адресою АДРЕСА_1, у такий спосіб:
виділити ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у
користування земельну ділянку №1
площею 339 кв. м. відповідно до додатку №3
Судової будівельно-технічної
експертизи №89/23 від 06.03.2013, позначеної
синім кольором, довжиною по межі з
сусідньою ділянкою №284 - 15,47 м, довжиною
по межі з сусідньою ділянкою НОМЕР_1 -
14,44 м, до лінії, що проходить по стіні
будівлі И і будівлі У; у спільному
користуванні залишено земельну
ділянку, позначену у схемі-додатку №3
до висновку експертизи №89/23 від 06.03.2013
червоним кольором, у вигляді смуги
шириною від ділянки, виділеної
позивачам 3,02 м, що обгинає будівлю В з
прибудовою в1 вліво до межі з сусідньою
ділянкою НОМЕР_1, а далі протягом 14,39 м
до кінця ділянки, шириною в кінці 2,77 м
(а. с. 8). Зазначене рішення сторонами не
оскаржувалось та набрало законної
сили.

Рішенням Виконавчого комітету
Луганської міської ради №17/2 від 15.01.2014
об'єкту нерухомого майна,
розташованому за адресою АДРЕСА_1, було
присвоєно адресу АДРЕСА_1 (а. с. 10).

03.02.2014 позивач ОСОБА_1, діючи в інтересах
себе та на підставі довіреності від
28.03.2013 в інтересах ОСОБА_2 (а. с. 30),
звернувся до відповідача з відповідною
заявою та доданими до неї документами
про проведення державної реєстрації
права власності на об'єкт нерухомого
майна, розташованого за адресою:
АДРЕСА_1 (а. с. 26).

Рішенням державного реєстратора прав
на нерухоме майно Реєстраційної служби
Луганського міського управління
юстиції Луганської області Воробченко
Є.О. №10741380 від 07.02.2014 було відмовлено у
проведенні державної реєстрації прав
та їх обтяжень (а. с. 9).

Правовідносини, що склалися між
сторонами, регулюються Законом України
«Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень» №1952-IV
від 01.07.2004 (далі - Закон №1952-IV), який
визначає правові, економічні,
організаційні засади проведення
державної реєстрації речових та інших
прав, які підлягають реєстрації за цим
Законом, та їх обтяжень і спрямований
на забезпечення визнання та захисту
державою цих прав, створення умов для
функціонування ринку нерухомого майна
та Порядком державної реєстрації прав
на нерухоме майно та їх обтяжень,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 22 червня 2011 року
№703 (який діяв на момент виникнення
спірних правовідносин) (далі - Порядок),
що визначає процедуру проведення
державної реєстрації речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень (далі -
державна реєстрація прав), перелік
документів, необхідних для її
проведення, права та обов'язки
суб'єктів у сфері державної реєстрації
прав, а також процедуру взяття на облік
безхазяйного нерухомого майна.

Відповідно до ст. 2 Закону №1952-IV,
державна реєстрація речових прав на
нерухоме майно (далі - державна
реєстрація прав) - офіційне визнання і
підтвердження державою фактів
виникнення, переходу або припинення
прав на нерухоме майно, обтяження таких
прав шляхом внесення відповідного
запису до Державного реєстру речових
прав на нерухоме майно.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 4 Закону №1952-IV,
обов'язковій державній реєстрації
підлягають речові права та обтяження
на нерухоме майно, розміщене на
території України, що належить
фізичним та юридичним особам, державі в
особі органів, уповноважених управляти
державним майном, іноземцям та особам
без громадянства, іноземним юридичним
особам, міжнародним організаціям,
іноземним державам, а також
територіальним громадам в особі
органів місцевого самоврядування, а
саме право володіння; право
користування (сервітут); право
користування земельною ділянкою для
сільськогосподарських потреб
(емфітевзис); право забудови земельної
ділянки (суперфіцій); право
господарського відання; право
оперативного управління; право
постійного користування та право
оренди земельної ділянки; право
користування (найму, оренди) будівлею
або іншими капітальними спорудами, їх
окремими частинами; іпотека; довірче
управління майном.

Статтею 15 зазначеного Закону визначено
порядок проведення державної
реєстрації прав та їх обтяжень, а саме:
державна реєстрація прав та їх
обтяжень проводиться в такому порядку:
прийняття і перевірка документів, що
подаються для державної реєстрації
прав та їх обтяжень, реєстрація заяви;
встановлення факту відсутності
підстав для відмови в державній
реєстрації прав та їх обтяжень,
зупинення розгляду заяви про державну
реєстрацію прав та/або їх обтяжень;
прийняття рішення про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову
в ній або зупинення державної
реєстрації; внесення записів до
Державного реєстру прав; видача
свідоцтва про право власності на
нерухоме майно у випадках,
встановлених статтею 18 цього Закону;
надання витягів з Державного реєстру
прав про зареєстровані права та/або їх
обтяження.

Державній реєстрації підлягають
виключно заявлені права та їх
обтяження за умови їх відповідності
законодавству і поданим документам.

Перелік документів для здійснення
державної реєстрації прав
визначається Кабінетом Міністрів
України у Порядку державної реєстрації
прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Відповідно до п. 7 Порядку, для
проведення державної реєстрації прав
заявник подає органові державної
реєстрації прав, нотаріусові заяву про
державну реєстрацію, форму та вимоги до
заповнення якої встановлює Мін'юст.

Відповідно до п. 9 Порядку, заявник під
час подання заяви про державну
реєстрацію пред'являє органові
державної реєстрації прав, нотаріусові
документ, що посвідчує його особу.

У разі подання заяви уповноваженою
особою така особа пред'являє органові
державної реєстрації прав,
нотаріусові, крім документа, що
зазначений в абзаці другому або
третьому цього пункту, документ, що
підтверджує її повноваження.

Відповідно до п. 12 Порядку, під час
розгляду заяви про державну реєстрацію
і документів, що додаються до неї,
державний реєстратор встановлює
відповідність заявлених прав і поданих
документів вимогам законодавства, а
також відсутність суперечностей між
заявленими та зареєстрованими
речовими правами на нерухоме майно, їх
обтяженнями, зокрема щодо: 1)
обов'язкового дотримання письмової
форми правочину та його нотаріального
посвідчення (у встановлених законом
випадках); 2) повноважень заявника; 3)
відомостей про нерухоме майно, речових
прав на нерухоме майно та їх обтяжень,
наявних у Державному реєстрі прав та
поданих документах; 4) наявності
обтяжень прав на нерухоме майно,
зареєстрованих відповідно до закону; 5)
наявності факту виконання умов
правочину, з якими закон та/або договір
(угода) пов'язує можливість проведення
державної реєстрації виникнення,
переходу, припинення прав на нерухоме
майно або обтяження таких прав.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивачем ОСОБА_1, який діяв в інтересах
себе та, на підставі довіреності від
28.03.2013, в інтересах ОСОБА_2, 03.02.2014
відповідачу було надано у повному
обсязі пакет документів, необхідний
для проведення державної реєстрації
права власності на об'єкт нерухомого
майна, розташованого за адресою:
АДРЕСА_1, а саме: заява про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень з
додатком (а. с. 26, 27), копію рішення про
присвоєння адреси об'єкту нерухомого
майна, розташованому за адресою
АДРЕСА_1 (а. с. 28), копію рішення
Артемівського районного суду м.
Луганська від 25.06.2013 (а. с. 29), копію
довіреності від 28.03.2013 (а. с. 30), копію
витягу про реєстрацію в Єдиному
реєстрі довіреностей (а. с. 31).

Відповідно до п. 16 Порядку, за
результатами розгляду заяви про
державну реєстрацію та документів,
необхідних для її проведення,
державний реєстратор приймає рішення
про державну реєстрацію прав та їх
обтяжень або рішення про відмову в
такій реєстрації.

Відповідно до п. 23 Порядку, державний
реєстратор приймає рішення про відмову
в державній реєстрації прав та їх
обтяжень виключно за наявності підстав
для відмови в державній реєстрації
прав, що визначені у Законі України
«Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень».

Статтею 24 Закону України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень» встановлено
вичерпний перелік підстав, коли у
державній реєстрації прав та їх
обтяжень може бути відмовлено, а саме
якщо:

1) заявлене право, обтяження не підлягає
державній реєстрації відповідно до
цього Закону;

2) об'єкт нерухомого майна, розміщений
на території іншого органу державної
реєстрації прав;

3) із заявою про державну реєстрацію
прав та їх обтяжень звернулася
неналежна особа;

4) подані документи не відповідають
вимогам, встановленим цим Законом, або
не дають змоги встановити
відповідність заявлених прав
документам, що їх посвідчують;

5) заяву про державну реєстрацію прав,
пов'язаних з відчуженням нерухомого
майна, подано після державної
реєстрації обтяжень, встановлених щодо
цього майна, крім випадків,
встановлених частиною дев'ятою статті
15 цього Закону;

5-1) заяву про державну реєстрацію
обтяжень речових прав на нерухоме
майно щодо попереднього правонабувача
подано після державної реєстрації
права власності на таке майно за новим
правонабувачем;

5-2) заяву про державну реєстрацію
речових прав, похідних від права
власності, подано за відсутності
державної реєстрації права власності,
крім випадків, установлених частиною
дев'ятою статті 15 цього Закону;

5-3) під час подання заяви про державну
реєстрацію права власності на
підприємство як єдиний майновий
комплекс, житловий будинок, будівлю,
споруду (їх окремі частини), що виникло
на підставі документа, за яким
правонабувач набуває також право
власності на земельну ділянку, не
подано заяву про державну реєстрацію
права власності на земельну ділянку;

5-4) після завершення п'ятиденного
строку з дня отримання заявником
письмового повідомлення про зупинення
розгляду заяви про державну реєстрацію
прав не усунено обставин, що були
підставою для прийняття такого
рішення;

5-5) заяву про державну реєстрацію прав
та їх обтяжень під час вчинення
нотаріальної дії з нерухомим майном,
об'єктом незавершеного будівництва
подано не до нотаріуса, який вчинив
таку дію;

5-6) заяву про державну реєстрацію прав
та їх обтяжень в електронній формі
подано особою, яка не є державним
кадастровим реєстратором або
державним виконавцем;

6) заявником подано ті самі документи,
на підставі яких заявлене право та
обтяження такого права вже
зареєстровано у Державному реєстрі
прав.

Відповідно до ч. 4 зазначеної статті,
відмова в державній реєстрації прав та
їх обтяжень з підстав, не передбачених
цим Законом, заборонена.

В судовому засіданні представник
відповідача пояснив, що оскаржуване
рішення №10741380 від 07.02.2014 було прийнято
на підставі п. 4 ч. 1 ст. 24 Закону України
«Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень» та у
зв'язку з тим, що Артемівським районним
суду м. Луганська при прийнятті рішення
про задоволення позовних вимог ОСОБА_1
та ОСОБА_2 не були враховані цивільні
права співвласників домоволодіння,
частка з якого була виділена.

Суд, задовольняючи позовні вимоги,
виходить з наступного.

Відповідно до п. 27 Порядку, документами,
що підтверджують виникнення, перехід
та припинення права власності та інших
речових прав на нерухоме майно, крім
іншого, є рішення суду, що набрало
законної сили, щодо права власності та
інших речових прав на нерухоме майно.

Як встановлено в судовому засіданні,
рішення Артемівського районного суду
від 25.06.2013 сторонами не оскаржувалось
та набрало законної сили 16.07.2013. 07.10.2013
позивачам ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було видано
виконавчий лист для примусового
виконання зазначеного рішення (а. с. 42).

Стаття 19 Конституції України
встановлює, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до ст. 124 Конституції
України, судові рішення ухвалюються
судами іменем України і є обов'язковими
до виконання на всій території України.

Відповідно до ст. 14
Цивільно-процесуального кодексу
України, судові рішення, що набрали
законної сили, обов'язкові для всіх
органів державної влади і органів
місцевого самоврядування, підприємств,
установ, організацій, посадових чи
службових осіб та громадян і
підлягають виконанню на всій території
України, а у випадках, встановлених
міжнародними договорами, згода на
обов'язковість яких надана Верховною
Радою України, - і за її межами.

Невиконання судового рішення є
підставою для відповідальності,
встановленої законом.

Статтею 9 Закону №1952-IV визначено
перелік повноважень державного
реєстратора прав на нерухоме майно,
зокрема, державний реєстратор
встановлює відповідність заявлених
прав і поданих документів вимогам
законодавства, а також відсутність
суперечностей між заявленими та вже
зареєстрованими правами на нерухоме
майно та їх обтяженнями, зокрема:
відповідність обов'язкового
дотримання письмової форми правочину
та його нотаріального посвідчення (у
випадках, встановлених законом);
відповідність повноважень особи, яка
подає документи на державну реєстрацію
прав та їх обтяжень; відповідність
відомостей про нерухоме майно, наявних
у Державному реєстрі прав та поданих
документах; наявність обтяжень прав на
нерухоме майно, зареєстрованих
відповідно до вимог цього Закону;
наявність факту виконання умов
правочину, з якими закон та/або договір
(угода) пов'язує можливість проведення
державної реєстрації виникнення,
переходу, припинення прав на нерухоме
майно або обтяження таких прав.

Відповідно до вимог Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд при вирішенні справи
керується принципом законності,
відповідно до якого органи державної
влади, органи місцевого
самоврядування, їхні посадові і
службові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
Законами України, та принципом
рівності усіх учасників
адміністративного процесу перед
законом і судом.

З приписів ст.ст. 71, 86 КАС України
вбачається, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення,
суд оцінює докази, які є у справі, за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні.

Частиною 2 статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлено, що в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідно до ч. 4 ст. 24 Закону №1952-IV,
відмова в державній реєстрації прав та
їх обтяжень з підстав, не передбачених
цим Законом, заборонена.

На підставі вище викладеного суд
дійшов висновку, що відповідач як
суб'єкт владних повноважень, на якого ч.
2 ст. 71 КАС України покладено обов'язок
щодо доказування правомірності свого
рішення та дій, при прийнятті
оскаржуваного рішення, не довів
законність відмови у державній
реєстрації прав та їх обтяжень, тому
суд вважає доведеною позицію
позивачів, а відмову незаконною.

На підставі викладеного, суд вважає
обґрунтованими вимоги позивачів щодо
визнання рішення державного
реєстратора прав на нерухоме майно
Реєстраційної служби Луганського
міського управління юстиції
Луганської області Воробченко Євгенія
Олеговича №10741380 від 07.02.2014 про відмову
у державній реєстрації прав та їх
обтяжень протиправними, оскільки
матеріалами справи достовірно
встановлено, що для проведення
державної реєстрації права власності
на об'єкт нерухомого майна,
розташованого за адресою: АДРЕСА_1
позивачами було надано необхідний
пакет документів, передбачених
Порядком державної реєстрації прав на
нерухоме майно та їх обтяжень, які
оформлені належним чином, відповідають
вимогам законодавства та у
встановленому порядку і строки
направлені відповідачу, а тому рішення
№10741380 від 07.02.2014 про відмову у
державній реєстрації прав та їх
обтяжень є протиправним та підлягає
скасуванню. Відповідно, суд вважає, що
задоволенню підлягають позовні вимоги
щодо зобов'язання відповідача
зареєструвати право власності на
об'єкт нерухомого майна, що
розташований за адресою: АДРЕСА_1, за
ОСОБА_2 та ОСОБА_1.

Згідно ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове
рішення ухвалене на користь сторони,
яка не є суб'єктом владних повноважень,
суд присуджує всі здійснені нею
документально підтверджені судові
витрати з Державного бюджету України
(або відповідного місцевого бюджету,
якщо іншою стороною був орган
місцевого самоврядування, його
посадова чи службова особа).

На підставі викладеного,
керуючись Законом України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень» №1952-IV
від 01.07.2004, Порядком державної
реєстрації прав на нерухоме майно та їх
обтяжень, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 22
червня 2011 року №703, ст. ст. 2, 17, 87, 94, 98, 158 -
163 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1, ОСОБА_2
до Реєстраційної служби Луганського
міського управління юстиції
Луганської області в особі державного
реєстратора прав на нерухоме майно
Воробченка Євгенія Олеговича про
визнання протиправним та скасування
рішення №10741380 від 07.02.2014, зобов'язання
вчинити певні дії - задовольнити
повністю.

Визнати протиправним та скасувати
рішення державного реєстратора прав на
нерухоме майно Реєстраційної служби
Луганського міського управління
юстиції Луганської області Воробченко
Євгенія Олеговича №10741380 від 07.02.2014 про
відмову у державній реєстрації прав та
їх обтяжень.

Зобов'язати державного реєстратора
прав на нерухоме майно Реєстраційної
служби Луганського міського
управління юстиції Луганської області
зареєструвати право власності на
об'єкт нерухомого майна, що
розташований за адресою: АДРЕСА_1, за
ОСОБА_2 та ОСОБА_1, відповідно до рішення
Артемівського районного суду м.
Луганська від 25 червня 2013 року.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь позивачів судові витрати у
розмірі 73,08 грн., сплачені відповідно до
квитанції №8602421 від 13.02.2014.

Постанова суду може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Донецького
апеляційного адміністративного суду.

Постанова суду першої інстанції
набирає законної сили після
закінчення строку подання
апеляційної скарги.

У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не
скасовано, набирає законної сили
після повернення апеляційної скарги,
відмови у відкритті апеляційного
провадження або набрання законної
сили рішенням за наслідками
апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 КАС України, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Апеляційна скарга подається до
Донецького апеляційного
адміністративного суду через
Луганський окружний адміністративний
суд. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає до суду апеляційної інстанції.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 КАС
України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Повний текст постанови складено
та підписано 18 березня 2014 року.

Суддя
В.В. Матвєєва