Справа № 1570/688/2012
Суддя: Осіпов Ю.В.
Дата ухвалення: 2014-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

05 березня 2014 р.м.ОдесаСправа № 1570/688/2012

Категорія: 9.2.1 Головуючий в 1 інстанції:
Корой С. М.

Одеський апеляційний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді - Осіпова Ю.В.,

суддів - Золотнікова О.С., Скрипченка
В.О.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в м. Одесі апеляційну
скаргу Державної податкової інспекції
у Малиновському районі м. Одеси
Одеської області Державної податкової
служби на постанову Одеського
окружного адміністративного суду від
06 червня 2012 року по справі за
адміністративним позовом Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної
податкової інспекції у Малиновському
районі м. Одеси Одеської області
Державної податкової служби
(правонаступник - ДПІ у Малиновському
районі м. Одеси ГУ Міндоходів Одеської
області) про скасування рішень,-

В С Т А Н О В И В:

23.01.2012р. ФОП ОСОБА_1 звернувся до
Одеського окружного адміністративного
суду з позовом до ДПІ у Малиновському
районі м. Одеси Одеської області ДПС
(правонаступник - ДПІ у Малиновському
районі м. Одеси ГУ Міндоходів Одеської
області), в якому просив суд:

- визнати протиправними та скасувати
повністю рішення відповідача про
застосування штрафних (фінансових)
санкцій № від 31.10.2011 року у
розмірі 18874,42 грн.;

- визнати протиправним та скасувати
повністю рішення про застосування
штрафних (фінансових) санкцій №
від 31.10.2011 року у розмірі 78155 грн.

В обґрунтування своїх позовних вимог,
позивач, посилаючись на норми ст.6
Закону України «Про застосування РРО у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг», зазначив, що
ніяких порушень діючого у цій сфері
законодавства він не допускав, а також
підкреслив, що він, як фізична особа -
платник єдиного податку взагалі не
повинен вести облік товарних запасів
за місцем реалізації та зберігання
товарів.

Постановою Одеського окружного
адміністративного суду від 06 червня 2012
року позовні вимоги ФОП ОСОБА_1
задоволено. Визнано протиправним та
скасовано рішення ДПІ у Малиновському
районі м.Одеси про застосування
штрафних (фінансових) санкцій від 31.10.2011
року №, відповідно до якого до
фізичної особи-підприємця ОСОБА_1
застосовані штрафні (фінансові)
санкції у сумі 18874,42 грн. Визнано
протиправним та скасовано рішення ДПІ
у Малиновському районі м.Одеси про
застосування штрафних (фінансових)
санкцій від 31.10.2011 року №,
відповідно до якого до фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 застосовані
штрафні (фінансові) санкції у сумі 78155
грн.

Не погоджуючись з вищезазначеною
постановою суду 1-ї інстанції, 15.06.2012р.
начальником ДПІ у Малиновському районі
м.Одеси ДПС 15.06.2012р. подано апеляційну
скаргу, в якій зазначено, що судом, при
винесенні оскаржуваної постанови
порушено норми процесуального та
матеріального права та просить
скасувати постанову Одеського
окружного адміністративного суду від
06.06.2012 року, прийняти нову постанову,
якою відмовити позивачу в задоволені
позовних вимог в повному обсязі.

Згідно приписів п.п.1,2 ч.1 ст.197 КАС
України, суд апеляційної інстанції
може розглянути справу в порядку
письмового провадження за наявними у
справі матеріалами, якщо справу може
бути вирішено на основі наявних у ній
доказів, у разі: відсутності клопотань
від усіх осіб, які беруть участь у
справі, про розгляд справи за їх участю
та /або неприбуття жодної з осіб, які
беруть участь у справі, сповіщених
належним чином про дату, час і місце
судового розгляду.

Заслухавши суддю - доповідача,
перевіривши матеріали справи і доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
приходить до висновку про відсутність
належних підстав для її задоволення.

Судом першої інстанції встановлені
наступні обставини справи.

З 15.09.2011р. по 07.10.2011р. працівниками ДПІ у
Малиновському районі м.Одеси була
проведена документальна планова
виїзна перевірка дотримання ФОП ОСОБА_1
вимог податкового, валютного та іншого
законодавства за період з 01.07.2008 р. по
30.06.2011 р., за результатами якої було
складено акт перевірки від 14.10.2011р.
№412717-128/НОМЕР_1.

Так, вказаним актом перевірки, зокрема,
були встановлені порушення позивачем
приписів:

- п.12 ст.3 Закону України «Про
застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг» в частині порушення
встановленого порядку ведення обліку
товарів за місцем реалізації та
зберігання на загальну суму реалізації
9437,21 грн., в тому числі у 2009 р. - 2126,08 грн.,
у 2010 р. - 2726,62 грн., у І півріччі 2011 р. - 4584,51
грн.;

- п.2.6 ст.2, п.1.2. ст.1 «Положення про
ведення касових операцій у
національній валюті в Україні» (затв.
Постановою Правління НБУ від 15.12.2004р.
№637 «Про затвердження Положення про
ведення касових операцій у
національній валюті в Україні»), т.б.
неоприбуткування готівкових коштів в
книзі обліку доходів та витрат по формі
№10, отримані як виручка від реалізації
буфетної продукції у 2009 р. в сумі 15631
грн.

19.10.2011р. позивачем були подані
заперечення на вказаний акт перевірки,
а 21.10.2011р. - додаток до заперечення.

На підставі вказаного акту перевірки
31.10.2011р. уповноваженою особою ДПІ у
Малиновському районі прийняті:

- рішення про застосування до ФОП
ОСОБА_1 штрафних (фінансових) санкцій
№ у сумі 18874,42 грн. - за порушення
приписів п.4 Указу Президента України
від 03.07.1998. №727/98 «Про спрощену систему
оподаткування, обліку та звітності
суб'єктів малого підприємництва» з
урахуванням вимог п.8 «Порядку видачі
свідоцтва про сплату єдиного податку»
(затв. наказом ДПА України від 29.10.1999р.
№599) та п.12 ст.3 Закону України «Про
застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг»;

- рішення про застосування до ФОП
ОСОБА_1 штрафних (фінансових) санкцій
№ у сумі 78155 грн. - за порушення
п.1.2. ст.1, п.2.6. ст.2 «Положення про
ведення касових операцій у
національній валюті в Україні» №637.

Не погодившись з зазначеними рішеннями
про застосування штрафних (фінансових)
санкцій, позивач спочатку звернувся із
скаргою до ДПА України в Одеській
області, за результатами розгляду якої
ДПА України в Одеській області було
прийнято рішення від 23.12.2011р.
№44294/м/25-0008, яким вказані рішення
залишені без змін, а в подальшому
оскаржив їх до суду.

Вирішуючи справу по суті та
задовольняючи позов, суд 1-ї інстанції
виходив з обґрунтованості позовних
вимог, а також з того, що оскаржувані
рішення відповідача є неправомірними
та не відповідаючим діючому у цій сфері
законодавству.

Колегія суддів апеляційного суду,
уважно дослідивши матеріали справи та
наявні в ній докази, цілком
погоджується з такими висновками суду
1-ї інстанції і вважає їх
обґрунтованими та заснованими на
законі, з огляду на наступне.

Частиною 2 ст.19 Конституції України
передбачено, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Як вбачається зі змісту вимог
ст.ст.8,9,10,11,11-1 Закону України «Про
державну податкову службу в Україні»
та ст.15 Закону України «Про
застосування реєстраторів
розрахункових операцій в сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг», органи податкової служби
мають право проводити планові або
позапланові перевірки, пов'язані із
нарахуванням і сплатою податків і
зборів та контролювати додержання
суб'єктами господарювання, що
використовують РРО, порядку проведення
готівкових розрахунків за товари
(послуги).

Так, зі змісту п.12 ч.1 ст.3 Закону України
«Про застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг» №265/95-ВР слідує, що суб'єкти
підприємницької діяльності
зобов'язані вести в порядку,
встановленому законодавством, облік
товарних запасів на складах та/або за
місцем їх реалізації, здійснювати
продаж лише тих товарів, які
відображені в такому обліку за
винятком продажу товарів особами, які,
відповідно до законодавства,
оподатковуються за правилами, що не
передбачають ведення обліку обсягів
реалізованих товарів (наданих послуг).

Разом з тим, слід звернути увагу на те,
що п.12 ч.1 ст.3 вказаного Закону фактично
є відсильною нормою і може
застосовуватися лише при наявності
інших правових норм, які передбачають
такий порядок ведення обліку товарних
запасів.

Аналогічним чином сформульовані і
диспозиції ст.ст.21,22 Закону України
«Про застосування РРО у сфері торгівлі,
громадського харчування та послуг»:
фінансова санкція застосовується до
суб'єктів підприємницької діяльності,
що здійснюють реалізацію товарів, які
не обліковані у встановленому порядку;
не ведуть або ведуть з порушенням
встановленого порядку облік товарів за
місцем реалізації та зберігання».

Отже, за таких обставин, на думку суду
2-ї інстанції, обов'язковою умовою
притягнення до юридичної
відповідальності за ст.ст.21,22 даного
Закону, є наявність встановленого
законодавством порядку обліку товарів
за місцем їх зберігання та реалізації.

Проте, жодним нормативно-правовим
актом в Україні не передбачений
порядок ведення обліку товарних
запасів фізичною особою-підприємцем,
яка є платником єдиного податку, як і не
передбачений обов'язок фізичної особи
підприємця мати первинні документи та
накладні на товар.

Також, ст.6 вказаного вище Закону
№265/95-ВР визначено, що облік товарних
запасів фізичною особою - суб'єктом
підприємницької діяльності ведеться у
порядку, визначеному чинним
законодавством, а юридичною особою (її
філією, відділенням, іншим
відокремленим підрозділом) - у порядку,
визначеному відповідним національним
положенням (стандартом)
бухгалтерського обліку. Облік ведеться
з урахуванням особливостей,
встановлених для суб'єктів малого
підприємництва. Обов'язок із ведення
обліку товарних запасів не
застосовується до осіб, які відповідно
до законодавства оподатковуються за
правилами, що не передбачають ведення
обліку придбаних або проданих товарів.

Тобто, даною статтею встановлено, що
облік товарних запасів фізичною особою
- суб'єктом підприємницької діяльності
ведеться у порядку, визначеному чинним
законодавством з урахуванням
особливостей, встановлених для
суб'єктів малого підприємництва.

Слід зазначити, що такі особливості,
зокрема, встановлені Указом Президента
України від 03.07.1998 року №727/98 «Про
спрощену систему оподаткування, обліку
та звітності суб'єктів малого
підприємництва».

Відповідно до приписів п.4 зазначеного
Указу. суб'єкт малого підприємництва -
юридична особа зобов'язана вести книгу
обліку доходів та витрат і касову
книгу.

При чому, форма книги обліку доходів та
витрат, що підлягають оподаткуванню
відповідно до цього Указу, і порядок її
ведення суб'єктами малого
підприємництва, які застосовують
спрощену систему оподаткування, обліку
та звітності, встановлюються Державною
податковою адміністрацією України.

Форма №10 «Книга обліку доходів і
витрат», яку ведуть фізичні особи -
суб'єкти підприємницької діяльності
протягом календарного року
затверджена наказом Головної ДПІ
України від 21.04.1993 року №12 «Про
затвердження Інструкції «Про
оподаткування доходів фізичних осіб
від зайняття підприємницькою
діяльністю».

Відповідно до п.8 «Порядку видачі
Свідоцтва про сплату єдиного податку»
(затв. наказом ДПА України від
29.10.1999року №599), для визначення
результатів власної підприємницької
діяльності на підставі хронологічного
відображення здійснених господарських
і фінансових операцій платник єдиного
податку веде «Книгу обліку доходів і
витрат» згідно із додатком №10 до
«Інструкції про прибутковий податок з
громадян» (затв. наказом ГДПІ України
від 21.04.1993р. №12 та зареєстрованої в МЮУ
09.06.1993р. за №64). При цьому, обов'язковому
заповненню підлягають лише графи
«період обліку», «витрати на
виробництво продукції», «сума виручки
(доходу)», «чистий доход».

А згідно з п.5 «Порядку ведення книги
обліку доходів і витрат» (затв.
Постановою КМУ від 26.09.2001р. №1269),
суб'єктом підприємницької діяльності
до книги заносяться такі відомості:
порядковий номер запису; дата
здійснення операції, пов'язаної з
проведеними витратами і/або отриманим
доходом; сума витрат за фактом їх
здійснення, в тому числі заробітна
плата найманого працівника; сума
вартості товарів, отриманих для їх
продажу (надання послуг); сума виручки
від продажу товарів (надання послуг) - з
підсумком за день.

Як вбачається з акту перевірки та
наданих до суду заперечень
відповідача, порушення позивачем вимог
п.12 ч.1 ст.3 Закону України «Про
застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг» відповідач пов'язує з
відсутністю приходних документів на
товар у сумі 9 437,21 грн., що, на його думку,
може свідчити про нездійснення самих
господарських операцій.

Проте, нормами, на які відповідач
посилається в обґрунтування своєї
позиції, встановлений обов'язок
суб'єктів господарської діяльності,
які перебувають на спрощеній системі
оподаткування, вести Книгу обліку
доходів та витрат, а також
встановлюється форма такої книги та
порядок її заповнення. При цьому, слід
вказати, що відповідачем не
заперечується факт ведення такої книги
позивачем. Поряд з цим, жодною з
перелічених відповідачем норм, які, на
його думку, були порушені позивачем, не
передбачено обов'язку суб'єкта
господарської діяльності -платника
єдиного податку здійснювати облік
приходних документів та їх наявність
чи відсутність не ставиться у
залежність із правильністю ведення
книги обліку доходів та витрат.

Таким чином, судова колегія, як і суд 1-ї
інстанції, вважає, що до позивача, як до
платника єдиного податку - суб'єкта
господарської діяльності, що перебуває
на спрощеній системі оподаткування, не
можуть застосовуватися правила, що
передбачають ведення обліку обсягів
реалізованих товарів, т.б. в даному
випадку, норми п.12 ч.1 ст.3 Закону України
«Про застосування РРО у сфері торгівлі,
громадського харчування та послуг».

Отже, враховуючи вищевикладене, судова
колегія приходить до аналогічного
висновку про те, що відповідач дійшов
помилкового висновку щодо порушення
позивачем п.12 ч.1 ст.3 Закону України
№265/95-ВР. а тому, відповідно,
нарахування штрафних (фінансових)
санкцій за це порушення у порядку,
передбаченому ст.21 Закону №265/95-ВР, є
безпідставним.

Що ж стосується іншого порушення,
зафіксованого відповідачем у спірному
акту перевірки, то судова колегія
вважає за необхідне зазначити з цього
приводу наступне.

Так, у відповідності до п.2.6. «Положення
про ведення касових операцій у
національній валюті в Україні» (затв.
Постановою Правління НБУ від 15.12.2004р.
№637), вся готівка, що надходить до кас,
має своєчасно (т.б. у день одержання
готівкових коштів) та в повній сумі
оприбутковуватися.

Оприбуткуванням готівки в касах
підприємств, які проводять готівкові
розрахунки з оформленням їх касовими
ордерами і веденням касової книги
відповідно до вимог глави 4 цього
Положення, є здійснення обліку готівки
в повній сумі її фактичних надходжень у
касовій книзі на підставі прибуткових
касових ордерів.

Підприємствам, яким Законом України
«Про застосування РРО у сфері торгівлі,
громадського харчування та послуг»
надано право проводити розрахунки
готівкою із споживачами без
використання РРО та РК і специфіка
функціонування яких унеможливлює
оформлення ними кожної операції
касовим ордером (продаж проїзних і
перевізних документів; білетів
державних лотерей; квитків на
відвідування культурно-спортивних і
видовищних закладів тощо),
дозволяється оприбутковувати готівку
наприкінці робочого дня за сукупністю
операцій у цілому за робочий день з
оформленням касовими документами і
відображенням у відповідній книзі
обліку.

Як вбачається з акту перевірки та
заперечень відповідача, відповідно до
звітів суб'єкта малого підприємництва -
ФОП ОСОБА_1, як платника єдиного
податку, поданих ним до ДПІ у
Малиновському районі м.Одеси, обсяг
його виручки від реалізації продукції
більше, ніж обсяг виручки, вказаний у
обліку доходів та витрат по формі №10,
т.б. у книзі по формі №10 не в повному
обсязі відображені суми фактичних
надходжень готівкових коштів, а саме:
згідно зі звітом за 2009 рік обсяг
виручки склав 128748 грн., але до Книги
обліку доходів та витрат по формі №10
занесена сума лише у розмірі 113117 грн.,
таким чином не відображена готівка у
сумі 15631 грн.

Разом з тим, дослідивши надані до суду
1-ї інстанції відомості, які заносились
позивачем до Книги обліку доходів та
витрат, судами обох інстанції
встановлено, що у 1-му кварталі 2009 року
відомості, які підлягали внесенню до
графи «валовий дохід», помилково
заносились позивачем до графи «чистий
дохід» та навпаки.

Так, у графі «валовий дохід» за 2009 рік у
«Книзі обліку доходів та витрат»
позивачем зазначена сума у розмірі 113117
грн. При цьому, у звіті суб'єкта малого
підприємництва-фізичної
особи-платника єдиного податку за 4-й
квартал 2009 року обсяг виручки від
реалізації товарів (робіт, послуг) за
звітний квартал наростаючим підсумком
з початку терміну дії свідоцтва про
сплату єдиного податку в календарному
році вказаний у сумі 128748 грн.

З відомостей, зазначених у Книзі обліку
доходів та витрат ФОП ОСОБА_1,
вбачається, що суми, занесені до графи
«чистий дохід» перевищують суми,
зазначені у графі «валовий дохід», що
апріорі неможливо.

Отже, з урахуванням вищезазначеного,
судова колегія, як і суд 1-ї інстанції
вважає, що під час ведення книги обліку
доходів та витрат у 1 кварталі 2009 року
позивачем дійсно була допущена
технічна помилка, яка вплинула на
підрахунок підсумкового значення
валового доходу за 2009 рік у книзі
обліку доходів та витрат. Проте,
здійснивши підрахунок сум, які
позивачем заносились до графи «валовий
дохід» з урахуванням помилково
внесених сум валового доходу до графи
«чистий дохід» судом встановлено, що
сума валового доходу за підсумками 2009
року становить 128731 грн., що на 17 грн.
менше, ніж зазначено позивачем у звіті
за 2009 рік. Вказане розходження
позивачем не заперечується.

Але, не зважаючи на фактичні
розходження між загальною сумою
виручки за 2009 рік у книзі обліку
доходів та витрат та аналогічною сумою,
зазначеною у річному звіті, судом
встановлено, що вся готівка, за
виключенням 17 грн., фактично
оприбутковувалась позивачем, а
технічні помилки у підрахунках, в свою
чергу, не свідчать про
неоприбуткування готівки взагалі.

Таким чином, позивачем, в порушення п.
2.6. «Положення про ведення касових
операцій у національній валюті в
Україні» №637, дійсно було не
оприбутковано готівку лише тільки в
сумі 17 грн.

Разом з тим, відповідно до ст.250 ГК
України (у редакції, чинній на момент
виникнення правопорушення),
адміністративно-господарські санкції
можуть бути застосовані до суб'єкта
господарювання протягом шести місяців
з дня виявлення порушення, але не
пізніш як через один рік з дня
порушення цим суб'єктом встановлених
законодавчими актами правил
здійснення господарської діяльності,
крім випадків, передбачених законом.

Так, як видно з матеріалів справи,
порушення, встановлені відповідачем,
були допущені позивачем у 2009 році, тоді
як штрафні санкції за ці виявлені
порушення були застосовані до нього
31.10.2011 року, тобто, з пропущенням
річного строку, встановленого ст.250
Господарського кодексу України.

При цьому, судова колегія, як і суд 1-ї
інстанції, критично оцінює посилання
відповідача на той факт, що Законом
України від 02.12.2010 року №2756-VI «Про
внесення змін до деяких законодавчих
актів України у зв'язку з прийняттям
Податкового кодексу України» ст.250
Господарського кодексу України було
доповнено ч.2, згідно з якою, дія цієї
статті не поширюється на штрафні
санкції, розмір і порядок стягнення
яких визначені Податковим кодексом
України та іншими законами, контроль за
дотриманням яких покладено на органи
державної податкової служби та митні
органи.

Однак, відповідно до положень ч.1 ст.58
Конституції України, закони та інші
нормативно-правові акти не мають
зворотної дії в часі, крім випадків,
коли вони пом'якшують або скасовують
відповідальність особи.

Як вже зазначалося вище, під час
ведення позивачем у 2009 році «Книги
обліку доходів та витрат» діяла норма
Закону, відповідно до якої
встановлювався граничний термін
можливого застосування штрафних
санкцій до позивача за порушення
порядку оприбуткування готівки, який
становив 1 рік.

Таким чином, у зв'язку з вказаними
обставинами та враховуючи положення ч.1
ст.58 Конституції України, дія ч.2 ст.250 ГК
України, яка набрала чинності 01.01.2011
року, не розповсюджується на
правовідносини, що виникли до набрання
нею чинності.

Отже, за таких обставин, застосування
до позивача штрафних санкцій за
порушення п.2.6. «Положення про ведення
касових операцій у національній валюті
в Україні» (затв. постановою Правління
НБУ від 15.12.2004р. №637), яке мале місце у 2009
році і при чому у незначному розмірі (17
грн.), здійснено відповідачем з
порушенням строку, встановленого ст.250
Господарського кодексу України, у
зв'язку з чим, є протиправним.

До того ж, судова колегія звертає увагу,
що відповідно до приписів ст.ст.11,71 КАС
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, а суд, згідно
ст.86 цього ж Кодексу, оцінює докази, які
є у справі, за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні.

А відповідно до ч.2 ст.71 КАС України, в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Враховуючи вищевикладене, судова
колегія приходить до висновку, що суд
першої інстанції порушень
матеріального і процесуального права
при вирішенні даної справи не допустив,
вірно встановив фактичні обставини
справи та надав їм належної правової
оцінки. Наведені ж у апеляційній скарзі
доводи правильність висновків суду не
спростовують, оскільки ґрунтуються на
невірному трактуванні норм
матеріального та процесуального права.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.198 КАС України,
суд апеляційної інстанції за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду першої
інстанції має право залишити
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову суду - без змін.

Отже, за таких обставин, судова колегія,
діючи в межах доводів апеляційних
скарг, відповідно до ст.200 КАС України,
залишає цю апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову окружного
суду - без змін.

Керуючись ст.ст.195,197,198,200,205,206,254 КАС
України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Малиновському
районі м. Одеси Одеської області
Державної податкової служби - залишити
без задоволення, а постанову Одеського
окружного адміністративного суду від
06 червня 2012 року - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили через п'ять днів після
направлення її копій особам, які беруть
участь у справі, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого Адміністративного Суду України
протягом двадцяти днів з дня набрання
законної сили судовим рішенням
апеляційного суду.

Головуючий:
Ю.В. Осіпов

Судді:
О.С. Золотніков

В.О. Скрипченко