Справа № 813/9244/13-а
Суддя: Качур Роксолана Петрівна
Дата ухвалення: 2014-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11 березня 2014 року
№ 813/9244/13-а
Львівський окружний адміністративний
суд у складі:
головуючого судді - Качур
за участю секретаря судового засідання
представника позивача Сабана М.Р.,
представника відповідача
Рождественської Л.П. розглянувши у
відкритому судовому засіданні
адміністративну справу за позовом
товариства з обмеженою
відповідальністю «Прем'єр Ексім» до
Державної податкової інспекції у
Залізничному районі м. Львова
Головного управління Міндоходів у
Львівській області про визнання
незаконними скасування податкових
повідомлень-рішень, -
10 грудня 2013 року на розгляд Львівського
окружного адміністративного суду
надійшла позовна заява товариства з
обмеженою відповідальністю «Прем'єр
Ексім» до Державної податкової
інспекції у Залізничному районі м.
Львова Головного управління
Міндоходів у Львівській області про
визнання незаконними скасування
податкових повідомлень-рішень №
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
оскаржувані податкові повідомлення -
рішення прийняті з порушенням норм
законодавства, оскільки право позивача
на податковий кредит підтверджується
усіма необхідними первинними
документами, а висновки відповідача
стосовно не підтвердження первинними
документами та безтоварність
господарських операцій позивача з
контрагентами ТзОВ «Оптик Україна» та
ТзОВ «Сфера» є необґрунтованими та не
підтвердженими доказами. На
підтвердження розміру податкового
кредиту з податку на додану вартість та
понесених позивачем валових витрат під
час проведення перевірки були надані
всі необхідні первинні документи, які
відповідачем не були взяті до уваги.
Відтак позивач вважає оскаржувані
податкові повідомлення - рішення
протиправними та такими, що підлягають
скасуванню.

Представник позивача у судовому
засіданні позов підтримав, просив
задовольнити у повному обсязі.

Позиція відповідача викладена у
запереченні на позовну заяву, поданому
представником відповідача у судовому
засіданні 21.01.2014 року, де вказано, що
податковою перевіркою позивача
встановлено заниження податку на
прибуток в сумі 138048 грн. та заниження
податку на додану вартість на загальну
суму 115046 грн. Вважає, що наведені
позивачем у позовній заяві доводи не
спростовують висновків акта
податкової перевірки. Зазначає, що
позивачем до перевірки не надано усіх
необхідних первинних документів, а
саме товарно-транспортних накладних,
які б підтверджували факт придбання
(доставки) товару. Стверджує, що
наявність у позивача лише отриманої
податкової накладної без фактичного
здійснення господарської операції не
може бути підставою для включення
визначених у такій накладній сум
податку на додану вартість до
податкового кредиту та формування
валових витрат. Відповідач вважає, що
при формуванні даних податкового
обліку не повинні враховуватись
первинні документи, які вказують на
проведення господарських операцій із
контрагентами ТзОВ «Оптик Україна» та
ТзОВ «Сфера».

Представник відповідача проти позову
заперечив, надав пояснення, аналогічні
викладеним у запереченні на позов,
просив у задоволенні позовних вимог
відмовити повністю.

Дослідивши надані суду докази в межах
заявлених вимог, суд встановив
наступні факти та відповідні їм
правовідносини.

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Прем'єр Ексім»
зареєстровано 08.09.1997 року та узято на
облік в органах ДПС 02.10.1997 року, що
підтверджено Витягом з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців № 18044104 від
28.01.2014 року.

У період з 28.10.2013 року по 15.11.2013 року
Державною податковою інспекцією у
Залізничному районі м. Львова
Головного управління Міндоходів у
Львівській області проведено планову
виїзну перевірку товариства з
обмеженою відповідальністю «Прем'єр
Ексім», про що складено Акт №
2326/22-10/25223988 від 21.11.2013 року про
результати планової виїзної перевірки
з питань дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за
період з 01.10.2010 року по 31.12.2012 року.
Перевіркою встановлено порушення
позивачем вимог п. 5.1., п. п. 5.3.9. п. 5.3. ст. 5
Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств», п. 44.1., п. 44.6. ст.
44, п. п. 138.1.1. п. 138.1., п. 138.2., п. 138.4., п. 138.6.
ст. 138, п. п. 139.1.9. п. 139.1. ст. 139 Податкового
кодексу України, в результаті чого
встановлено заниження податку на
прибуток на суму 138048 грн.; п. п. 7.2.3. п. 7.2.,
п. п. 7.4.1., п. п. 7.4.5. п. 7.4. ст. 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість», п. 186.1. ст. 186, п. 198.1., п. 198.2, п.
198.3. ст. 198 Податкового кодексу України,
в результаті чого встановлено
заниження податку на додану вартість в
сумі 115046 грн.

28.11.2013 року відповідачем на підставі
акта перевірки № 2326/22-10/25223988 від 21.11.2013
року прийнято податкове повідомлення -
рішення форми «Р» № /8353, яким за
порушення позивачем п. 5.1., п. п. 5.3.9. п. 5.3.
ст. 5 Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств», п. 44.1., п. 44.6. ст.
44, п. п. 138.1.1. п. 138.1., п. 138.2., п. 138.4., п. 138.6.
ст. 138, п. п. 139.1.9. п. 139.1. ст. 139 Податкового
кодексу України збільшено суму
грошового зобов'язання позивача за
платежем податок на прибуток в сумі 148023
грн., у тому числі основний платіж 138048
грн., штрафні (фінансові) санкції
(штрафи) 9975 грн.

28.11.2013 року відповідачем на підставі
акта перевірки № 2326/22-10/25223988 від 21.11.2013
року прийнято податкове повідомлення -
рішення форми «Р» № /8346, яким за
порушення п. п. 7.2.3. п. 7.2., п. п. 7.4.1., п. п.
7.4.5. п. 7.4. ст. 7 Закону України «Про
податок на додану вартість», п. 186.1. ст.
186, п. 198.1., п. 198.2, п. 198.3. ст. 198 Податкового
кодексу України збільшено суму
грошового зобов'язання позивача за
платежем податок на додану вартість в
сумі 137423,50 грн., у тому числі основний
платіж 115046 грн., штрафні (фінансові)
санкції (штрафи) 22377,50 грн.

Приймаючи рішення суд виходив з
наступного.

Відповідно до ст. 19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно зі ст. 2 КАС України, у справах
щодо оскарження рішень суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті вони: на
підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України, обґрунтовано, тобто з
урахуванням усіх обставин, що мають
значення для прийняття рішення,
добросовісно.

Згідно з п. 1.23. ст. 1 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств» в
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин, безоплатно
надані товари (роботи, послуги) - це:

- товари, що надаються платником
податку згідно з договорами дарування,
іншими договорами, які не передбачають
грошової або іншої компенсації
вартості таких матеріальних цінностей
і нематеріальних активів чи їх
повернення, або без укладення таких
угод;

- роботи та послуги, які надаються
платником податку без вимоги про
компенсацію їх вартості;

- товари, передані юридичній чи
фізичній особі на відповідальне
зберігання і використані нею в її
виробничому або господарському
обороті.

Згідно з п. 1.31. ст. 1 цього ж Закону
продаж товарів - будь-які операції, що
здійснюються згідно з договорами
купівлі-продажу, міни, поставки та
іншими цивільно-правовими договорами,
які передбачають передачу прав
власності на такі товари за плату або
компенсацію, незалежно від строків її
надання, а також операції з
безоплатного надання товарів.

Не вважаються продажем операції з
надання товарів у межах договорів
комісії, схову (відповідального
зберігання), доручення, інших
цивільно-правових договорів, які не
передбачають передачу прав власності
на такі товари.

Продаж результатів робіт (послуг) -
будь-які операції цивільно-правового
характеру з надання результатів робіт
(послуг), з надання права на
користування або на розпоряджання
товарами, у тому числі нематеріальними
активами та іншими ніж товари,
об'єктами власності за компенсацію, а
також операції з безоплатного надання
результатів робіт (послуг). Продаж
результатів робіт (послуг) включає,
зокрема, надання права на користування
товарами у межах договорів лізингу
(оренди), продаж, передачу права на
підставі авторських або ліцензійних
договорів, а також інші способи
передачі об'єктів авторського права,
патентів, знаків для товарів і послуг,
інших об'єктів права інтелектуальної, в
тому числі промислової, власності.

Згідно з п. п. 2.1.1. п. 2.1. ст. 2 цього ж
Закону платниками податку є суб'єкти
господарської діяльності, бюджетні,
громадські та інші підприємства,
установи та організації, які
здійснюють діяльність, спрямовану на
отримання прибутку як на території
України, так і за її межами.

Згідно з п. 3.1. ст. 3 цього ж Закону
об'єктом оподаткування є прибуток, який
визначається шляхом зменшення суми
скоригованого валового доходу
звітного періоду, визначеного згідно з
пунктом 4.3 цього Закону на: суму валових
витрат платника податку, визначених
статтею 5 цього Закону; суму
амортизаційних відрахувань,
нарахованих згідно із статтями 8 і 9
цього Закону.

Згідно з п. 4.1. ст. 4 цього ж Закону
валовий доход - загальна сума доходу
платника податку від усіх видів
діяльності, отриманого (нарахованого)
протягом звітного періоду в грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах як на території України, її
континентальному шельфі, виключній
(морській) економічній зоні, так і за їх
межами.

Відповідно до п. п. 4.1.1. п. 4.1. ст. 4 цього ж
Закону валовий доход включає загальні
доходи від продажу товарів (робіт,
послуг), у тому числі допоміжних та
обслуговуючих виробництв, що не мають
статусу юридичної особи, а також доходи
від продажу цінних паперів,
деривативів, іпотечних сертифікатів
участі, іпотечних сертифікатів з
фіксованою дохідністю, сертифікатів
фондів операцій з нерухомістю (за
винятком операцій з їх первинного
випуску (розміщення), операцій з їх
кінцевого погашення (ліквідації) та
операцій з консолідованим іпотечним
боргом відповідно до закону).

Згідно з п. 5.1. ст. 5 цього ж Закону валові
витрати виробництва та обігу (далі -
валові витрати) - сума будь-яких витрат
платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних як компенсація
вартості товарів (робіт, послуг), які
придбаваються (виготовляються) таким
платником податку для їх подальшого
використання у власній господарській
діяльності.

Згідно з п. п. 5.2.1. п. 5.2. ст. 5 цього ж
Закону, до складу валових витрат
включаються, суми будь-яких витрат,
сплачених (нарахованих) протягом
звітного періоду у зв'язку з
підготовкою, організацією, веденням
виробництва, продажем продукції (робіт,
послуг) і охороною праці, з урахуванням
обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.8
цієї статті.

Згідно з п. п. 5.3.9. п. 5.3. ст. 5 цього ж
Закону не належать до складу валових
витрат будь-які витрати, не
підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення податкового обліку.

Згідно з п. 5.11. ст. 5 цього ж Закону
установлення додаткових обмежень щодо
віднесення витрат до складу валових
витрат платника податку, крім тих, що
зазначені у цьому Законі, не
дозволяється.

Згідно з п. 1.3. ст. 1 Закону України «Про
податок на додану вартість» в редакції,
чинній на момент виникнення спірних
правовідносин, платник податку - особа,
яка згідно з цим Законом зобов'язана
здійснювати утримання та внесення до
бюджету податку, що сплачується
покупцем, або особа, яка імпортує
товари на митну територію України.

Згідно з п. 1.7. ст. 1 цього ж Закону,
податковий кредит - сума, на яку платник
податку має право зменшити податкове
зобов'язання звітного періоду,
визначена згідно з цим Законом.

Відповідно до п. п. 3.1.1. п. 3.1. ст. 3 цього ж
Закону об'єктом оподаткування є
операції платників податку з поставки
товарів та послуг, місце поставки яких
знаходиться на митній території
України, у тому числі операції з:

- передачі права власності на об'єкт
застави позичальнику (кредитору) для
погашення заборгованості
заставодавця;

- передачі об'єкта фінансового лізингу
в розпорядження лізингоотримувача;

- поставки послуг з міжнародних
перевезень пасажирів, багажу та
вантажів автомобільним транспортом, а
також міжнародних відправлень
будь-яким видом транспорту на відрізку
від пункту їх відправлення (прийняття
для перевезення) на митній території
України до пункту їх митного
оформлення, а також від пункту їх
митного оформлення до пункту
призначення (доставки) на митній
території України;

- поставки послуг з міжнародних
перевезень пасажирів, багажу та
вантажів (крім міжнародних
відправлень) будь-яким видом
транспорту (крім автомобільного) на
відрізку від пункту їх відправлення
(прийняття для перевезення) на митній
території України до пункту проведення
прикордонного контролю з їх випуску за
межі державного кордону України, а
також від пункту прикордонного
контролю з їх впуску у межі державного
кордону України до пункту їх
призначення (доставки) на митній
території України;

- в інших випадках, визначених цим
Законом.

Згідно з п. 4.2. ст. 4 цього ж Закону у разі
поставки товарів (робіт, послуг) без
оплати або з частковою оплатою їх
вартості коштами у межах бартерних
(товарообмінних) операцій, здійснення
операцій з безоплатної передачі
товарів (робіт, послуг), натуральних
виплат у рахунок оплати праці фізичним
особам, що перебувають у трудових
відносинах з платником податку,
передачі товарів (робіт, послуг) у межах
балансу платника податку для
невиробничого використання, витрати на
яке не відносяться до валових витрат
виробництва (обігу) і не підлягають
амортизації, а також пов'язаній з
продавцем особі чи суб'єкту
підприємницької діяльності, який не
зареєстрований як платник податку,
база оподаткування визначається
виходячи з фактичної ціни операції, але
не нижчої за звичайні ціни.

Відповідно до п. п. 6.2.1. п. 6.2. ст. 6 цього ж
Закону податок становить 20 відсотків
бази оподаткування, визначеної статтею
4 цього Закону, та додається до ціни
товарів (робіт, послуг).

Згідно з п. п. 7.2.3. п. 7.2. ст. 7 цього ж
Закону податкова накладна складається
у момент виникнення податкових
зобов'язань продавця у двох
примірниках. Оригінал податкової
накладної надаються покупцю, копія
залишається у продавця товарів (робіт,
послуг). Платники податку повинні
зберігати податкові накладні протягом
строку, передбаченого законодавством
для зобов'язань із сплати податків.

Згідно з п. п. 7.2.6. п. 7.2. ст. 7 цього ж
Закону податкова накладна видається
платником податку, який поставляє
товари (послуги), на вимогу їх
отримувача, та є підставою для
нарахування податкового кредиту.

Згідно з п. п. 7.4.1. п. 7.4. ст. 7 цього ж
Закону податковий кредит звітного
періоду визначається виходячи із
договірної (контрактної) вартості
товарів (послуг), але не вище рівня
звичайних цін, у разі якщо договірна
ціна на такі товари (послуги)
відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 81 цього Закону, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

- придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій в
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання у виробництві
та/або поставці товарів (послуг) для
оподатковуваних операцій у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари (послуги) та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Згідно з п. п. 7.4.4. п. 7.4. ст. 7 цього ж
Закону якщо платник податку придбаває
(виготовляє) матеріальні та
нематеріальні активи (послуги), які не
призначаються для їх використання в
господарській діяльності такого
платника, то сума податку, сплаченого у
зв'язку з таким придбанням
(виготовленням), не включається до
складу податкового кредиту.

Згідно з п. п. 7.4.5. п. 7.4. ст. 7 цього ж
Закону не підлягають включенню до
складу податкового кредиту суми
сплаченого (нарахованого) податку у
зв'язку з придбанням товарів (послуг),
не підтверджені податковими
накладними чи митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Згідно з п. п. 14.1.179. п. 14.1. ст. 14
Податкового кодексу України податкове
зобов'язання для цілей розділу V цього
Кодексу - загальна сума податку на
додану вартість, одержана (нарахована)
платником податку в звітному
(податковому) періоді.

Згідно з п. п. 14.1.181. п. 14.1. ст. 14 ПК України
податковий кредит - сума, на яку платник
податку на додану вартість має право
зменшити податкове зобов'язання
звітного (податкового) періоду,
визначена згідно з розділом V цього
Кодексу.

Згідно з п. п. 14.1.185. п. 14.1. ст. 14 ПК України
постачання послуг - будь-яка операція,
що не є постачанням товарів, чи інша
операція з передачі права на об'єкти
права інтелектуальної власності та
інші нематеріальні активи чи надання
інших майнових прав стосовно таких
об'єктів права інтелектуальної
власності, а також надання послуг, що
споживаються в процесі вчинення певної
дії або провадження певної діяльності.

Згідно з п. 44.1. ст. 44 ПК України для цілей
оподаткування платники податків
зобов'язані вести облік доходів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється
формування показників податкової
звітності, митних декларацій на
підставі даних, не підтверджених
документами, що визначені абзацом
першим цього пункту.

Згідно з п. п. 54.3.2. п. 54.3. ст. 54 ПК України
контролюючий орган зобов'язаний
самостійно визначити суму грошових
зобов'язань, зменшення (збільшення)
суми бюджетного відшкодування та/або
зменшення (збільшення) від'ємного
значення об'єкта оподаткування
податком на прибуток або від'ємного
значення суми податку на додану
вартість платника податків,
передбачених цим Кодексом або іншим
законодавством, якщо дані перевірок
результатів діяльності платника
податків свідчать про заниження або
завищення суми його податкових
зобов'язань, суми бюджетного
відшкодування та/або від'ємного
значення об'єкта оподаткування
податком на прибуток або від'ємного
значення суми податку на додану
вартість платника податків, заявлених
у податкових (митних) деклараціях,
уточнюючих розрахунках.

Згідно з п. 57.3. ст. 57 ПК України у разі
визначення грошового зобов'язання
контролюючим органом за підставами,
зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6
пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу,
платник податків зобов'язаний сплатити
нараховану суму грошового зобов'язання
протягом 10 календарних днів, що
настають за днем отримання податкового
повідомлення-рішення, крім випадків,
коли протягом такого строку такий
платник податків розпочинає процедуру
оскарження рішення контролюючого
органу.

У разі оскарження рішення
контролюючого органу про нараховану
суму грошового зобов'язання платник
податків зобов'язаний самостійно
погасити узгоджену суму, а також пеню
та штрафні санкції за їх наявності
протягом 10 календарних днів, наступних
за днем такого узгодження.

Згідно з п. 123.1. ст. 123 ПК України у разі
якщо контролюючий орган самостійно
визначає суму податкового
зобов'язання, зменшення суми
бюджетного відшкодування та/або
від'ємного значення суми податку на
додану вартість платника податків на
підставах, визначених підпунктами 54.3.1,
54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54
цього Кодексу, - тягне за собою
накладення на платника податків штрафу
в розмірі 25 відсотків суми визначеного
податкового зобов'язання, завищеної
суми бюджетного відшкодування.

Згідно з 135.4.1. п. 135.4. ст. 135 ПК України
дохід від операційної діяльності
визнається в розмірі договірної
(контрактної) вартості, але не менше ніж
сума компенсації, отримана в будь-якій
формі, в тому числі при зменшенні
зобов'язань, та включає дохід від
реалізації товарів, виконаних робіт,
наданих послуг, у тому числі винагороди
комісіонера (повіреного, агента тощо).

Згідно з п. п. 138.1.1. п. 138.1. ст. 138 ПК
України витрати операційної
діяльності включають собівартість
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг та інші витрати
беруться для визначення об'єкта
оподаткування з урахуванням пунктів
138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5
статті 140, статей 142 і 143 та інших статей
цього Кодексу, які прямо визначають
особливості формування витрат
платника податку.

Згідно з п. 138.2. ст. 138 ПК України витрати,
які враховуються для визначення
об'єкта оподаткування, визнаються на
підставі первинних документів, що
підтверджують здійснення платником
податку витрат, обов'язковість ведення
і зберігання яких передбачено
правилами ведення бухгалтерського
обліку, та інших документів,
встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до п. 138.4. ст. 138 ПК України
витрати, що формують собівартість
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг, крім нерозподільних
постійних загальновиробничих витрат,
які включаються до складу собівартості
реалізованої продукції в періоді їх
виникнення, визнаються витратами того
звітного періоду, в якому визнано
доходи від реалізації таких товарів,
виконаних робіт, наданих послуг.

Згідно з п. п. 139.1.9. п. 139.1. ст. 139 ПК
України не включаються до складу
витрат витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими первинними
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення бухгалтерського обліку та
нарахування податку.

Згідно з п. 185.1. ст. 185 ПК України об'єктом
оподаткування є операції платників
податку з постачання товарів, місце
постачання яких розташоване на митній
території України, відповідно до
статті 186 цього Кодексу, у тому числі
операції з передачі права власності на
об'єкти застави позичальнику
(кредитору), на товари, що передаються
на умовах товарного кредиту, а також з
передачі об'єкта фінансового лізингу в
користування
лізингоотримувачу/орендарю.

Згідно з п. 188.1. ст. 188 ПК України база
оподаткування операцій з постачання
товарів/послуг визначається виходячи з
їх договірної (контрактної) вартості,
але не нижче звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу, з
урахуванням загальнодержавних
податків та зборів (крім податку на
додану вартість та акцизного податку
на спирт етиловий, що використовується
виробниками - суб'єктами
господарювання для виробництва
лікарських засобів, у тому числі
компонентів крові і вироблених з них
препаратів, крім лікарських засобів у
вигляді бальзамів та еліксирів, і збору
на обов'язкове державне пенсійне
страхування на послуги стільникового
рухомого зв'язку).

Згідно з п. 198.1. ст. 198 ПК України право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів
(у тому числі в разі їх ввезення на
митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих
нерезидентом на митній території
України, та в разі отримання послуг,
місцем постачання яких є митна
територія України;

г) ввезення необоротних активів на
митну територію України за договорами
оперативного або фінансового лізингу.

Згідно з п. 198.2. ст. 198 ПК України датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається дата тієї події, що
відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського
рахунка платника податку на оплату
товарів/послуг;

- дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Згідно з п. 198.3. ст. 198 ПК України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

- придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Згідно з п. 198.4. ст. 198 ПК України якщо
платник податку придбає (виготовляє)
товари/послуги та необоротні активи,
які призначаються для їх використання
в операціях, що не є об'єктом
оподаткування або звільняються від
оподаткування, то суми податку,
сплачені (нараховані) у зв'язку з таким
придбанням (виготовленням), не
відносяться до податкового кредиту
зазначеного платника.

Згідно з п. 198.6. ст. 198 ПК України не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки
платника податку органом державної
податкової служби суми податку,
попередньо включені до складу
податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
пунктом документами, платник податку
несе відповідальність відповідно до
цього Кодексу.

Згідно з п. 201.1. ст. 201 ПК України платник
податку зобов'язаний надати покупцю
(отримувачу) на його вимогу підписану
уповноваженою платником особою та
скріплену печаткою податкову накладну,
у якій зазначаються в окремих рядках
такі обов'язкові реквізити:

а) порядковий номер податкової
накладної;

б) дата виписування податкової
накладної;

в) повна або скорочена назва, зазначена
у статутних документах юридичної особи
або прізвище, ім'я та по батькові
фізичної особи, зареєстрованої як
платник податку на додану вартість, -
продавця товарів/послуг;

г) податковий номер платника податку
(продавця та покупця);

ґ) місцезнаходження юридичної особи -
продавця або податкова адреса фізичної
особи - продавця, зареєстрованої як
платник податку;

д) повна або скорочена назва, зазначена
у статутних документах юридичної особи
або прізвище, ім'я та по батькові
фізичної особи, зареєстрованої як
платник податку на додану вартість, -
покупця (отримувача) товарів/послуг;

е) опис (номенклатура) товарів/послуг та
їх кількість, обсяг;

є) ціна постачання без урахування
податку;

ж) ставка податку та відповідна сума
податку в цифровому значенні;

з) загальна сума коштів, що підлягають
сплаті з урахуванням податку;

и) вид цивільно-правового договору;

і) код товару згідно з УКТ ЗЕД (для
підакцизних товарів та товарів,
ввезених на митну територію України).

Згідно з п. 201.4. ст. 201 ПК України
податкова накладна виписується у двох
примірниках у день виникнення
податкових зобов'язань продавця.
Оригінал податкової накладної
видається покупцю, копія залишається у
продавця товарів/послуг.

Згідно з п. 201.6. ст. 201 ПК України
податкова накладна є податковим
документом і одночасно відображається
у податкових зобов'язаннях і реєстрі
виданих податкових накладних продавця
та реєстрі отриманих податкових
накладних покупця.

Органи державної податкової служби за
даними реєстрів виданих та отриманих
податкових накладних, наданих в
електронному вигляді, повідомляють
платника податку про наявність у
такому реєстрі розбіжностей з даними
контрагентів. При цьому платник
податку протягом 10 днів після
отримання такого повідомлення має
право уточнити податкові зобов'язання
без застосування штрафних санкцій,
передбачених розділом II цього Кодексу.

Згідно з п. 201.7. ст. 201 ПК України
податкова накладна виписується на
кожне повне або часткове постачання
товарів/послуг, а також на суму коштів,
що надійшли на поточний рахунок як
попередня оплата (аванс).

Згідно з п. 201.10. ст. 201 ПК України
податкова накладна видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту.

На підтвердження дотримання вимог
податкового законодавства, про
порушення яких зазначено у Акті
податкової перевірки, позивачем надано
копії:

- договору № 1/01.2010 від 01.01.2010 року,
укладеного ТзОВ «Оптик Україна»
(постачальник) та ТзОВ «Прем'єр Ексім»
(покупець) про поставку товару
відповідно до письмових заявок
(замовлень) з додатками № 1-6 до нього;

- податкових накладних № 295 від
28.12.2010 року на суму 191520 грн., № 26 від
31.01.2011 року на суму 153216 грн., № 50 від
31.08.2011 року на суму 262619,11 грн.;

- видаткових накладних № РН-0000223
від 28.12.2010 року на суму 191520 грн., №
РН-0000013 від 31.01.2011 року на суму 153216 грн.,
№ РН-0000246 від 31.08.2011 року на суму 262619,11
грн.;

- платіжних доручень № 1 від 05.01.2010
року на суму 110000 грн., № 4 від 10.01.2010 року
на суму 47000 грн., № 5 від 12.10.2010 року на
суму 34520 грн., № 107 від 11.04.2011 року на суму
62216 грн., № 108 від 12.04.2011 року на суму 68000
грн., № 109 від 15.04.2011 року на суму 23000 грн.,
№ 416 від 27.09.2011 року на суму 42100 грн., № 443
від 07.10.2011 року на суму 40000 грн., № 461 від
14.10.2011 року на суму 180519,11 грн.;

- договору поставки № 7-2009 від
01.06.2009 року, укладеного ТзОВ «Сфера»
(постачальник) та ТзОВ «Прем'єр Ексім»
(покупець) про поставку поліграфічної
продукції та специфікацій № 09-11-11 та №
28-11-11 до нього;

- податкових накладних № 697 від
09.11.2011 року на суму 23434,18 грн., № 714 від
28.11.2011 року на суму 59484,60 грн.,

- видаткових накладних № РН-0000287
від 09.11.2011 року на суму 23434,18 грн., №
РН-0000302 від 28.11.2011 року на суму 59484,60 грн.,

- рахунків-фактур № РН-000СФ-7
від 09.11.2011 року на суму 23434,18 грн., №
СФ-0000703 від 18.11.2011 року на суму 12801,60 грн.,

- платіжних доручень № 662 від 28.12.2011
року на суму 23434,18 грн., № 671 від 20.01.2012
року на суму 56376,44 грн., № 675 від 24.01.2012
року на суму 70403,36 грн.,

- журналу реєстрації довіреностей
(а. с. 200-203).

Надані сторонами докази вказують на
відсутність порушень позивачем
податкового законодавства по
взаємовідносинах із контрагентами
ТзОВ «Оптик Україна» та ТзОВ «Сфера»,
зазначених у Акті податкової перевірки
№ 2326/22-10/25223988 від 21.11.2013 року. Позивачем
представлено Суду всі відповідні
розрахункові, платіжні та інші
документи, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення податкового обліку та які
вказують на товарність господарських
операцій, їх відповідність основній
меті господарської діяльності
контрагентів.

Суд дійшов висновку, що твердження
відповідача про недостатність
первинних документів для
підтвердження господарських операцій
позивача та його контрагентів ТзОВ
«Оптик Україна» та ТзОВ «Сфера», а
також висновки про заниження податку
на прибуток на суму 138048 грн. та
заниження податку на додану вартість в
сумі 115046 грн. не обґрунтовані належними
та допустимими доказами.

Позивачем до матеріалів справи додано
копії первинних документів (а. с. 75-165,
177-199, 204-208), які підтверджують факт
реалізації товару, придбаного у
контрагентів ТзОВ «Оптик Україна» та
ТзОВ «Сфера». Зазначеними доказами
доведено використання у господарській
діяльності позивача товарів, придбаних
у контрагентів ТзОВ «Оптик Україна» та
ТзОВ «Сфера».

Суд вважає необґрунтованим твердження
відповідача про те, що позивачем не
надано до перевірки документів, що
підтверджують здійснення
господарських операцій, а саме
документів, що підтверджують
транспортування товару. Відповідно до
умов договору поставки № 7/2009 від 01.06.2009
року, постачання товару здійснювалось
ТзОВ «Сфера» на умовах DDU (м. Львів, вул.
Пасічна, 162) згідно з правилами
Інкотермс в редакції 2000 р., тобто
транспортування товару позивачем не
здійснювалось. Договір № 1/01.2010 від
01.01.2010 року не містить положень про
обов'язок однієї зі сторін договору на
перевезення товару.

Крім того, Суд зазначає, що Правила
перевезень вантажів автомобільним
транспортом в Україні, затверджені
Наказом Міністерства транспорту
України № 363 від 14.10.1997 року, на вимоги
яких покликається відповідач у Акті
податкової перевірки, не встановлюють
правил податкового обліку, а лише
встановлюють права, обов'язки та
відповідальність власників
автомобільного транспорту
(перевізників). При цьому, документи,
обумовлені вказаними Правилами,
зокрема, товарно-транспортна накладна,
не є документами первинного
бухгалтерського обліку, що
підтверджують обставини придбання та
продажу товарно-матеріальних
цінностей.

З огляду на наведене, твердження
відповідача про відсутність у позивача
товарно-транспортних накладних на
перевезення товару за наявності факту
оприбуткування товару та наявності
інших первинних документів щодо
господарських операцій є недостатньою
для встановлення порушення позивачем
вимог Податкового кодексу України,
зазначеного у Акті податкової
перевірки.

Вказана позиція узгоджується з
позицією Вищого адміністративного
суду України, викладеною в ухвалі від
19.02.2013 року у справі № К/9991/64514/11.

Обставини, викладені у Акті перевірки
№ 2326/22-10/25223988 від 21.11.2013 року стосовно
порушення позивачем п. 5.1., п. п. 5.3.9. п. 5.3.
ст. 5 Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств», п. 44.1., п. 44.6. ст.
44, п. п. 138.1.1. п. 138.1., п. 138.2., п. 138.4., п. 138.6.
ст. 138, п. п. 139.1.9. п. 139.1. ст. 139 Податкового
кодексу України, п. п. 7.2.3. п. 7.2., п. п. 7.4.1.,
п. п. 7.4.5. п. 7.4. ст. 7 Закону України «Про
податок на додану вартість», п. 186.1. ст.
186, п. 198.1., п. 198.2, п. 198.3. ст. 198 Податкового
кодексу України відповідачем
належними та допустимими доказами
підтверджені не були.

Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності. Докази подані
позивачем переконують у підставності
позовних вимог.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідно до ст. 49, 70 КАС України
сторони зобов'язані добросовісно
користуватися належними їм
процесуальними правами, а відтак
зобов'язані обґрунтовувати належність
та допустимість доказів для
підтвердження своїх вимог або
заперечень, що відповідачем зроблено
не було.

Таким чином, з врахуванням змісту ст. 162
КАС України, податкові повідомлення -
рішення Державної податкової
інспекції у Залізничному районі м.
Львова Головного управління
Міндоходів у Львівській області №
/8353 та № /8346 від 28.11.2013 року є
протиправними і підлягають скасуванню,
оскільки судом встановлено
відсутність порушень позивачем вимог
податкового законодавства,
встановлених у Акті податкової
перевірки № 2326/22-10/25223988 від 21.11.2013 року.

Суд присуджує з Державного бюджету
України, у відповідності до вимог ч. 1
ст. 94 КАС України, всі здійснені
стороною, яка не є суб'єктом владних
повноважень, та документально
підтверджені судові витрати, на
користь якої ухвалене судове рішення.

Керуючись ст.ст. 17-19, 94, 160-163, 167 КАС
України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

1. Адміністративний позов задовольнити
повністю.

2. Скасувати податкове повідомлення -
рішення Державної податкової
інспекції у Залізничному районі м.
Львова Головного управління
Міндоходів у Львівській області №
/8353 від 28.11.2013 року.

3. Скасувати податкове повідомлення -
рішення Державної податкової
інспекції у Залізничному районі м.
Львова Головного управління
Міндоходів у Львівській області №
/8346 від 28.11.2013 року.

4. Стягнути з Державного бюджету
України на користь товариства з
обмеженою відповідальністю «Прем'єр
Ексім» () 458 (чотириста
п'ятдесят вісім) грн. 81 коп. сплаченого
судового збору.

Постанова суду першої інстанції може
бути оскаржена до Львівського
апеляційного адміністративного суду.

Постанова суду набирає законної сили у
порядку, встановленому ст. 254 КАС
України.

Постанова може бути оскаржена в
порядку і строки, встановлені ст. 186 КАС
України.

Повний текст постанови складено та
підписано 17 березня 2014 року.

Суддя
Качур Р.П.