Справа № 826/2908/14
Суддя: Санін Б.В.
Дата ухвалення: 2014-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1 УХВАЛА
про забезпечення адміністративного
13 березня 2014 року
м. Київ №
Окружний адміністративний суд м. Києва
у складі судді Саніна Б.В., за участю
секретаря судового засідання
Борисової Т.М., розглянувши у
відкритому судовому засіданні заяву
про забезпечення адміністративного
позову в адміністративній справі
за позовомГенеральної прокуратури
Українидо1. Севастопольської
міської ради 2. Координаційної
ради з організації Севастопольського
міського управління із забезпечення
життєдіяльності міста провизнання
протиправними та скасування рішень,за
участю представників:
від позивачаКапшученко Ю.М.
(посвідчення)від відповідача-1не
з'явився від відповідача-2не з'явився
До Окружного адміністративного суду м.
Києва надійшов адміністративний позов
Генеральної прокуратури України
(надалі - Позивач) до Севастопольської
міської ради (надалі - Відповідач-1),
Координаційної ради з організації
Севастопольського міського управління
із забезпечення життєдіяльності міста
(надалі - Відповідач-2), в якому просить
суд в якому просить суд (з урахуванням
доповнень до позовної заяви):
1. Прийняти позовну заяву до
розгляду та відкрити провадження по
справі;
2. Визнати протиправним та
скасувати рішення Відповідача-1 №7146
від 23.02.2014 р. «Про проведення місцевого
референдуму» (надалі - Рішення №7146),
№7147 від 24.02.2014 р. «Про створення
виконавчого органу Севастопольської
міської ради Севастопольського
міського управління із забезпечення
життєдіяльності міста» (надалі -
Рішення №7147), №7150 від 01.03.2014 р. «Про
заяву депутатів Севастопольської
міської ради про політичну ситуацію в
Україні» (надалі - Рішення №7150), №7151 від
06.03.2014 р. «Про участь в проведенні
загальнокримського референдуму»
(надалі - Рішення №7151);

3. Визнати протиправним та
скасувати розпорядження голови
ВІдповіадча-2 №1 від 26.02.2014 р. «Про
створення спеціального підрозділу
міліції «Беркут» (надалі -
Розпорядження №1), №3 від 01.03.2014 р. «Про
створення Міської служби Безпеки»
(надалі - Розпорядження №3), №7 від 03.03.2014
р. «Про створення міської прокуратури»
(надалі - Розпорядження №7) та №8 від
03.03.2014 р. «Про створення
Севастопольського морського
торговельного порту» (надалі -
Розпорядження №8).

Ухвалою Окружного адміністративного
суду м. Києва від 05.03.2014 р. було відкрито
провадження по справі та призначено
справу до судового розгляду.

06.03.2014 р. та 07.03.2014 р. Окружним
адміністративний судом м. Києва були
винесені ухвали №826/2908/14, якими було
задоволено клопотання Позивача про
вжиття заходів забезпечення
адміністративного позову, а саме:

ь зупинено дію рішень
Відповідача-1 - №7146, №7147, №7150 та №7151;

ь зупинено дію розпоряджень
голови Відповідача-2 - №1, №3, №7 та №8;

ь заборонено членам міської
комісії по проведенню референдуму, яка
була створена на підставі Рішення №7151,
а також будь-яким особам вчиняти
будь-які дії на виконання Рішення №7151
та постанови Верховної Ради Автономної
Республіки Крим від 06.03.2014 р. «Про
проведення загальнокримського
референдуму» щодо підготовки та
проведення загальнокримського
референдуму 16.03.2014 р. в місті
Севастополі.

12.03.2014 р. до судді Саніна Б.В. через
відділ документального обігу та
контролю суду Окружного
адміністративного суду м. Києва від
Позивача надійшло доповнення до
позовної заяви (вх. №01-5/17210 від 12.03.2014 р.),
в якому викладені вимоги позову у
наступній редакції, а саме:

1. Визнати протиправним та
скасувати рішення Відповідача-1 №7146,
№7147, №7150, №7151, а також №7152 від 07.03.2014 р.
«Про забезпечення проведення
загальнокримського референдуму 16.03.2014
р. в м. Севастополі», №7153 від 07.03.2014 р.
«Про затвердження кошторису видатків
на підготовку і проведення
загальнокримського референдуму 16.03.2014
р. в м. Севастополі», №7154 від 07.03.2014 р.
«Про затвердження Тимчасового
положення про референдум в м.
Севастополі».

2. Визнати протиправним та
скасувати Розпорядження голови
Відповідача-2 №1, №3, №7 та №8.

3. Визнати протиправною та
скасувати постанову Севастопольської
міської ради від 11.03.2014 р., якою
затверджено «Декларацію про
незалежність Автономної Республіки
Крим і м. Севастополя».

Водночас, у прохальній частині
доповнення до позовної заяви Позивачем
заявлено клопотання про додаткове
вжиття заходів забезпечення позову
шляхом, зокрема:

ь зупинити дію рішення
Севастопольської міської ради №7152 від
07.03.2014 р. «Про забезпечення проведення
загальнокримського референдуму 16.03.2014
р. в м. Севастополі» (надалі - Рішення
№7152);

ь зупинити дію рішення
Севастопольської міської ради №7153 від
07.03.2014 р. «Про затвердження кошторису
видатків на підготовку і проведення
загальнокримського референдуму 16.03.2014
р. в м. Севастополі» (надалі - Рішення
№7153);

ь зупинити дію рішення
Севастопольської міської ради №7154 від
07.03.2014 р. «Про затвердження Тимчасового
положення про референдум в м.
Севастополі» (надалі - Рішення №7154);

ь зупинити дію постанови
Севастопольської міської ради від
11.03.2014 р. «Про затвердження «Декларації
про незалежність Автономної
Республіки Крим і м. Севастополя».

Відповідно до ч.3 ст.118 Кодексу
адміністративного судочинства України
(надалі - КАС України), питання про
забезпечення адміністративного
позову, про заміну одного способу
забезпечення адміністративного позову
іншим або про скасування заходів
забезпечення адміністративного
позову, крім випадків, встановлених
частинами першою і другою цієї статті,
вирішується в судовому засіданні з
повідомленням осіб, які беруть участь у
справі.

Ухвалою Окружного адміністративного
суду м. Києва від 12.03.2014 р. було
призначено судове засідання для
розгляду та вирішення у судовому
засіданні питання про вжиття заходів
забезпечення адміністративного
позову, а саме на 13.03.2014 р. на 14 годину 30
хвилин.

В судове засідання з'явився
представник Позивача, який заявлене
клопотання підтримав та мотивує тим, що
прийняття оскаржуваних рішень та
постанови поставило під загрозу
громадський порядок і безпеку, життя і
здоров'я людей. Крім того, дія
оскаржуваних рішень, розпоряджень та
постанови призведе до порушень прав,
свобод та інтересів громадян, які
неможливо буде усунути без вжиття
значних зусиль та витрат. Додатково
представник Позивача зазначив, що
рішення Севастопольської міської ради
також є протиправним, оскільки
проведення референдуму з того чи
іншого питання у межах окремої
адміністративно-територіальної
одиниці чинним законодавством України
не передбачено.

В судове засідання не з'явились
представники Відповідачів, про час та
місце були повідомлені в порядку
передбаченому положеннями ст.38 КАС
України, а саме, за допомогою телефону
(про що складено телефонограми) та
факсу. Заява про відкладення або
розгляд та вирішення заявлених
клопотань за відсутності представника
Відповідачів до суду не надходили.

Відповідно до ч.3 ст.118 КАС України,
неприбуття у судове засідання осіб, які
були належним чином повідомлені, не
перешкоджає розглядові питання про
розгляд клопотання про забезпечення
позову.

Розглянувши заявлене клопотання
Генеральної прокуратури України,
заслухавши пояснення представника
Позивача, суд дійшов до наступного.

Як вбачається із уточнення позовних
вимог, 07.03.2014 р. на позачерговій сесії
Відповідачем-1 були прийняті Рішення
№7152, Рішення №7153, Рішення №7154, які
прийняті на основі Рішення №7151, дію
якого було зупинено ухвалою Окружного
адміністративного суду м. Києва
№826/2908/14 від 07.03.2014 р. про додаткове
забезпечення адміністративного
позову.

Крім того, 11.03.2014 р. депутатами
Верховної Ради Автономної Республіки
Крим і м. Севастополя затверджено
«Декларацію про незалежність
Автономної Республіки Крим і м.
Севастополя», якою передбачається про
те, що у разі результатів референдуму
16.03.2014 р. прямим волевиявленням народу
Криму буде прийнято рішення про
входження Криму, включаючи Автономну
Республіку Крим та м. Севастополь, у
склад Росії, Крим буде проголошено
незалежним та суверенним з
республіканською формою правління.

Згідно зі ст.2, ч.1 ст.3 Конституції
України, суверенітет України
поширюється на всю її територію.
Україна є унітарною державою.
Територія України в межах існуючого
кордону є цілісною і недоторканною.
Людина, її життя і здоров'я, честь і
гідність, недоторканність і безпека
визнаються в Україні найвищою
соціальною цінністю.

В ч.2 ст.19 Конституції України
визначено, що органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

В той же час, ст.140 Конституції України
зафіксовано, що місцеве самоврядування
є правом територіальної громади -
жителів села чи добровільного
об'єднання у сільську громаду жителів
кількох сіл, селища та міста -
самостійно вирішувати питання
місцевого значення в межах Конституції
і законів України. Місцеве
самоврядування здійснюється
територіальною громадою в порядку,
встановленому законом, як
безпосередньо, так і через органи
місцевого самоврядування: сільські,
селищні, міські ради та їх виконавчі
органи. Органами місцевого
самоврядування, що представляють
спільні інтереси територіальних
громад сіл, селищ та міст, є районні та
обласні ради.

В ч.1 ст.143 Конституції України
передбачено, що територіальні громади
села, селища, міста безпосередньо або
через утворені ними органи місцевого
самоврядування управляють майном, що є
в комунальній власності; затверджують
програми соціально-економічного та
культурного розвитку і контролюють їх
виконання; затверджують бюджети
відповідних
адміністративно-територіальних
одиниць і контролюють їх виконання;
встановлюють місцеві податки і збори
відповідно до закону; забезпечують
проведення місцевих референдумів та
реалізацію їх результатів; утворюють,
реорганізовують та ліквідовують
комунальні підприємства, організації і
установи, а також здійснюють контроль
за їх діяльністю; вирішують інші
питання місцевого значення, віднесені
законом до їхньої компетенції.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про
всеукраїнський референдум»,
всеукраїнський референдум є однією з
форм безпосередньої демократії в
Україні, способом здійснення влади
безпосередньо Українським народом, що
полягає у прийнятті (затвердженні)
громадянами України рішень з питань
загальнодержавного значення шляхом
таємного голосування в порядку,
встановленому цим Законом.

При цьому, положеннями Закону України
«Про всеукраїнський референдум» не
передбачається проведення референдуму
в окремій територіальній одиниці.

Більше того, положеннями преамбули
Закону України «Про місцеве
самоврядування в Україні» визначено,
що цей Закон відповідно до Конституції
України визначає систему та гарантії
місцевого самоврядування в Україні,
засади організації та діяльності,
правового статусу і відповідальності
органів та посадових осіб місцевого
самоврядування.

Водночас, положеннями Закону України
«Про місцеве самоврядування в Україні»
міська рада не наділяється правом
організовувати та проводити місцевий
референдум, в окремій територіальній
одиниці.

Таким чином, суд зважає на доводи
Позивача, що на час прийняття
оскаржуваних рішень щодо референдуму
відсутня законодавча база, яка б
регулювала питання призначення,
організації та проведення такого
місцевого референдуму.

Більше того, згідно зі ст.1, абз.9 ст.4, ч.1
ст.8 Закону України «Про основи
національної безпеки України» (надалі -
Закон №964), національна безпека -
захищеність життєво важливих
інтересів людини і громадянина,
суспільства і держави, за якої
забезпечуються сталий розвиток
суспільства, своєчасне виявлення,
запобігання і нейтралізація реальних
та потенційних загроз національним
інтересам у сферах правоохоронної
діяльності, боротьби з корупцією,
прикордонної діяльності та оборони,
міграційної політики, охорони здоров'я,
освіти та науки, науково-технічної та
інноваційної політики, культурного
розвитку населення, забезпечення
свободи слова та інформаційної
безпеки, соціальної політики та
пенсійного забезпечення,
житлово-комунального господарства,
ринку фінансових послуг, захисту прав
власності, фондових ринків і обігу
цінних паперів, податково-бюджетної та
митної політики, торгівлі та
підприємницької діяльності, ринку
банківських послуг, інвестиційної
політики, ревізійної діяльності,
монетарної та валютної політики,
захисту інформації, ліцензування,
промисловості та сільського
господарства, транспорту та зв'язку,
інформаційних технологій, енергетики
та енергозбереження, функціонування
природних монополій, використання
надр, земельних та водних ресурсів,
корисних копалин, захисту екології і
навколишнього природного середовища
та інших сферах державного управління
при виникненні негативних тенденцій до
створення потенційних або реальних
загроз національним інтересам.

В ч.1 ст.3 Закону №964 основою
національної безпеки, в тому числі, є
держава, а саме її конституційний лад,
суверенітет, територіальна цілісність
і недоторканність. При цьому, в ст.7
Закону №964 передбачено, що на
сучасному етапі основними реальними та
потенційними загрозами національній
безпеці України, стабільності в
суспільстві є у зовнішньополітичній
сфері посягання на державний
суверенітет України та її
територіальну цілісність,
територіальні претензії з боку інших
держав.

Поряд із цим, Позивачем звернуто увагу,
що відповідно до Рішення №7151
передбачається вхід м. Севастополя до
складу Російської Федерації як
суб'єкта Російської Федерації, а тому
подальші дії щодо призначення
місцевого референдуму матимуть
наслідком порушення територіальної
цілісності країни.

Більше того, суд приймає до уваги, що
ухвалою Окружного адміністративного
суду м. Києва від 07.03.2014 р. зупинено дію
Рішення №7151, а також заборонено членам
міської комісії по проведенню
референдуму, яка була створена на
підставі Рішення №7151, а також будь-яким
особам вчиняти будь-які дії на
виконання Рішення №7151 щодо підготовки
та проведення загальнокримського
референдуму 16.03.2014 р. в місті
Севастополі.

Таким чином, Рішення №7152, Рішення №7153
та Рішення №7154 мають очевидні ознаки
протиправності.

Крім того, як вбачається із змісту
Рішення №7152 та Рішення №7153
передбачається перерозподіл бюджету м.
Севастополь для забезпечення
фінансування проведення референдуму, а
також передбачені витрати підприємств,
організацій та установ міста
Севастополь для проведення
референдуму.

Суд приймає до уваги посилання
представника Позивача, що в разі
скасування судом Рішення №7151 для
повернення коштів до бюджету м.
Севастополя та витрат підприємств,
установ, організацій, які будуть
здійснені до проведення референдуму,
буде витрачено значні зусилля та
витрати.

Більше того, з врахуванням положень
Конституції України, Закону №964, а
також приймаючи до уваги наявність
ознак очевидної протиправності,
постанову Севастопольської міської
ради від 11.03.2014 р. «Про затвердження
«Декларації про незалежність
Автономної Республіки Крим і м.
Севастополя» також слід зупинити.

При цьому, суд погоджується із доводами
представника Позивача, що за час дії
постанови Севастопольської міської
ради від 11.03.2014 р. «Про затвердження
«Декларації про незалежність
Автономної Республіки Крим і м.
Севастополя» можуть бути вчинені дії,
які призведуть до порушень прав, свобод
та інтересів громадян, що неможливо
буде усунути без вжиття значних зусиль
та витрат.

Відповідно до положень ст.8 Закону №964 з
урахуванням геополітичної і
внутрішньої обстановки в Україні
діяльність усіх державних органів має
бути зосереджена на прогнозуванні,
своєчасному виявленні, попередженні і
нейтралізації зовнішніх і внутрішніх
загроз національній безпеці, захисті
суверенітету і територіальної
цілісності України, безпеки її
прикордонного простору, піднесенні
економіки країни, забезпеченні
особистої безпеки, конституційних прав
і свобод людини і громадянина,
викоріненні злочинності,
вдосконаленні системи державної влади,
зміцненні законності і правопорядку та
збереженні соціально-політичної
стабільності суспільства, зміцненні
позицій України у світі, підтриманні на
належному рівні її оборонного
потенціалу і обороноздатності,
радикальному поліпшенні екологічної
ситуації.

В ст.4 Закону №964 одним із суб'єктів
забезпечення національної безпеки є
прокуратура України.

В ст.1 Закону України «Про прокуратуру»
(надалі - Закон №1789) прокурорський
нагляд за додержанням і правильним
застосуванням законів Кабінетом
Міністрів України, міністерствами та
іншими центральними органами
виконавчої влади, органами державного
і господарського управління та
контролю, Радою міністрів Автономної
Республіки Крим, місцевими Радами, їх
виконавчими органами, військовими
частинами, політичними партіями,
громадськими організаціями, масовими
рухами, підприємствами, установами і
організаціями, незалежно від форм
власності, підпорядкованості та
приналежності, посадовими особами та
громадянами здійснюється Генеральним
прокурором України і підпорядкованими
йому прокурорами.

В п.1 ч.1 ст.4 Закону №1789 визначено, що
діяльність органів прокуратури
спрямована на всемірне утвердження
верховенства закону, зміцнення
правопорядку і має своїм завданням
захист від неправомірних посягань
закріплених Конституцією України
незалежності республіки, суспільного
та державного ладу, політичної та
економічної системи, прав національних
груп і територіальних утворень.

Таким чином, з врахуванням положень
Закону №964 та Закону №1789 Позивач
наділений повноваженнями звертатись
до суду із адміністративним позовом та
клопотанням про забезпечення позову.

Відповідно до ч.1 ст.117, ч.1 ст.118 КАС
України, суд за клопотанням позивача
або з власної ініціативи може
постановити ухвалу про вжиття заходів
забезпечення адміністративного
позову, якщо існує очевидна небезпека
заподіяння шкоди правам, свободам та
інтересам позивача до ухвалення
рішення в адміністративній справі, або
захист цих прав, свобод та інтересів
стане неможливим без вжиття таких
заходів, або для їх відновлення
необхідно буде докласти значних зусиль
та витрат, а також якщо очевидними є
ознаки протиправності рішення, дії чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень.

Клопотання про забезпечення
адміністративного позову
розглядається не пізніше наступного
дня після його одержання й у разі
обґрунтованості та терміновості
вирішується ухвалою негайно без
повідомлення відповідача та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Згідно з ч. 1 ст.71 КАС України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків,
встановлених ст.72 цього Кодексу.

Таким чином, проаналізувавши вище
викладені обставини та норми чинного
законодавства України, доводи
представника Позивача, а також
оцінивши докази, які містяться у
справі, суд прийшов до висновку про
наявність підстав для задоволення
заявленого клопотань та необхідність
вжиття додаткових заходів
забезпечення позову до прийняття у
справі судового рішення по суті,
оскільки, за переконанням суду,
уповноваженим представником Позивача
обґрунтовано та доведено існування
очевидної небезпеки заподіяння шкоди
державним інтересам, у тому числі
Позивачу як суб'єкту забезпечення
національної безпеки, правам, свободам
та інтересам громадян України,
іноземців та осіб без громадянства, які
перебувають на території України, для
відновлення яких необхідно буде
докласти значних зусиль та витрат.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.
117, 118, 160, 165 КАС України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Задовольнити клопотання
Генеральної прокуратури України про
вжиття додаткових заходів
забезпечення адміністративного
позову.

2. До прийняття в адміністративній
справі №826/2908/14 судового рішення по
суті зупинити дію:

ь рішення Севастопольської
міської ради №7152 від 07.03.2014 р. «Про
забезпечення проведення
загальнокримського референдуму 16.03.2014
р. в м. Севастополі»;

ь рішення Севастопольської
міської ради №7153 від 07.03.2014 р. «Про
затвердження кошторису видатків на
підготовку і проведення
загальнокримського референдуму 16.03.2014
р. в м. Севастополі»;

ь рішення Севастопольської
міської ради №7154 від 07.03.2014 р. «Про
затвердження Тимчасового положення
про референдум в м. Севастополі»;

ь постанови Севастопольської
міської ради від 11.03.2014 р. «Про
затвердження «Декларації про
незалежність Автономної Республіки
Крим і м. Севастополя»

3. Ухвала підлягає негайному
виконанню.

4. Копії ухвали направити (вручити)
сторонам (їх уповноваженим
представникам), роз'яснивши, що ухвала
може бути оскаржена.

5. Оскарження ухвали не зупиняє її
виконання, а також не перешкоджає
подальшому розгляду справи.

Ухвала набирає законної сили
відповідно до ст.254 КАС України. Ухвала
може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції за правилами,
встановленими ст.185-187 КАС України.

Суддя

Б. В. Санін