Справа № 814/2723/13-а
Суддя: Джабурія О.В.
Дата ухвалення: 2014-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

12 березня 2014 р.м.ОдесаСправа № 814/2723/13-а

Категорія: 5.2.2 Головуючий в 1 інстанції:
Марич Є. В.

Одеський апеляційний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді -
Джабурія О.В.

суддів -
Крусяна А.В.

-
Шляхтицького О.І.

при секретарі -
Філімович І.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
апеляційною скаргою Товариства з
обмеженою відповідальністю фірма
«Каскад» на постанову Миколаївського
окружного адміністративного суду від 25
жовтня 2013 року у справі за позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю фірма «Каскад» до
Миколаївської митниці Міндоходів
України, третя особа без самостійних
вимог на предмет спору: Головне
управління Державної казначейської
служби України у Миколаївській
області, за участю прокуратури
Миколаївської області, про скасування
рішення №504000003/2013/000008/2 від 06.02.2013 року
та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ :

Товариство з обмеженою
відповідальністю фірма «Каскад» (далі -
ТОВ «Каскад») звернулось до суду з
позовом до Миколаївської митниці
Міндоходів України (правонаступник
Миколаївської митниці Державної
митної служби України), за участю
третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору, на
стороні відповідача Головного
управління Державної казначейської
служби України в Миколаївській області
про скасування рішення про коригування
митної вартості товарів № 504000003/2013/000008/2
від 06.02.2013; зобов'язання здійснити митне
оформлення товару за ціною контракту,
укладеного між позивачем та «Changshu Huaye
Stell Strip Co. LTD» № QH880121210-1 від 10.12.2012;
зобов'язання скласти та надати
Головному управлінню Державної
казначейської служби України в
Миколаївській області подання про
повернення позивачу з Державного
бюджету України надмірно сплачену суму
податку на додану вартість у розмірі 12
693, 21 грн. шляхом зарахування її на
поточний рахунок позивача.

Позов обґрунтовано тим, що
Миколаївською митницею неправомірно
відмовлено у визнанні задекларованої
позивачем вартості товару за основним
методом, визначено митну вартість за
резервним методом та прийнято рішення
про коригування митної вартості
товару.

Прокурор Миколаївської області подав
01.10.2013 повідомлення про вступ у справу
з метою захисту інтересів держави в
особі Миколаївської митниці на
підставі статті 121 Конституції
України та статті 36-1 Закону України
«Про прокуратуру».

Відповідач подав письмові заперечення
проти позову, в яких зазначив, що
рішення Миколаївської митниці про
коригування митної вартості товарів №
504000003/2013/000008/2 від 06.02.2013 прийнято на
законних підставах та у відповідності
до норм Митного кодексу України, в
зв'язку з чим просив відмовити в
задоволенні позовних вимог.

Постановою Миколаївського окружного
адміністративного суду від 25.10.2013 р. у
задоволенні адміністративного позову
ТОВ «Каскад» відмовлено повністю.

Не погодившись з таким рішенням ТОВ
«Каскад» подано апеляційну скаргу на
зазначену постанову. Апелянт
посилається на те, що суб'єкти
господарської діяльності України та
іноземні суб'єкти господарської
діяльності при здійсненні
зовнішньоекономічної діяльності в
розрахунках із зарубіжними партнерами
застосовують вільні контрактні ціни,
що формуються відповідно до цін та умов
світового ринку. Апелянт вважає, що
сумніви митного органу стосовно митної
вартості товару який декларувався
підприємством є безпідставними,
оскільки сторони зовнішньоекономічної
діяльності вправі визначати вільні
ціни, а не зазначення в
товаросупровідних документах знижки
на продукцію не може бути підставою, що
вказує на ознаки недостовірності
заявленої митної вартості.

За таких обставин апелянт вважає, що
Миколаївською митницею неправомірно
відмовлено у визнанні задекларованої
ТОВ «Каскад» митної вартості товару за
основним методом, визначено митну
вартість за резервним методом та
прийнято рішення про коригування
митної вартості товару.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши доповідача, доводи
апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість судового
рішення, судова колегія вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Колегією суддів встановлено, що 10.12.2012
між Товариством з обмеженою
відповідальністю фірма «Каскад» та
«Changshu Huaye Stell Strip Co. LTD» укладено контракт
№ QH880121210-1, в якому, зокрема, визначено
товар, його якість, кількість, ціна,
умови сплати. На виконання вимог
Митного кодексу України позивач подав
декларацію, в якій визначив фактурну
вартість товару (прокат плоский з
вуглецевої (нелегованої) сталі,
оцинкований з полімерним покриттям) у
сумі 22096, 70 у валюті та 176618, 92 у грн. 06.02.2013
за № 504000003/2013/000008/2 відповідачем
прийнято рішення про коригування
митної вартості товарів, згідно з яким
вартість задекларованого визначено
резервним методом, виходячи з ціни
товару за одиницю 1180 доларів США, що
разом складає 30 036,90 доларів США.

Наведене рішення оскаржене позивачем
до суду. З'ясувавши обставини справи,
дослідивши докази на їх підтвердження,
суд першої інстанції дійшов до
висновку про необхідність задоволення
позову.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 2 КАС України
у справах щодо оскарження рішень, дій,
чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень, адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед Законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Вимогами ч. 1 ст. 2 КАС України
передбачено, що завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень. Згідно з вимогами ч. 2 ст. 2
КАС України, до адміністративних судів
можуть бути оскаржені будь-які рішення,
дії чи бездіяльність суб'єктів владних
повноважень, крім випадків, коли щодо
таких рішень, дій чи бездіяльності
Конституцією чи законами України
встановлено інший порядок судового
провадження.

Керуючись положеннями вищевказаних
законів, Кодексом та контекстом
Конституції України можна зробити
висновок, що однією з найважливіших
тенденцій розвитку сучасного
законодавства України є розширення
сфери судового захисту, в тому числі
судового контролю за правомірністю і
обґрунтованістю рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень.

Розглянувши доводи апелянта, судова
колегія дійшла висновку про те, що
питання правозастосування вирішене
судом першої інстанції вірно.

Відповідно до вимог ст. 318 Митного
кодексу України від 13.03.2012 № 4495-УІ (далі
-МК України) митному контролю
підлягають усі товари, транспортні
засоби комерційного призначення, які
переміщуються через митний кордон
України.

Митний контроль здійснюється виключно
митними органами відповідно до Кодексу
та інших законів України. Митний
контроль передбачає виконання митними
органами мінімум митних формальностей,
необхідних для забезпечення
додержання законодавства України з
питань державної митної справи.
Основні засади визначення митної
вартості товару врегульовані розділом
III МК України.

Відповідно до ст. 54 Митного кодексу
України контроль правильності
визначення митної вартості товарів
здійснюється митним органом під час
проведення митного контролю і митного
оформлення шляхом перевірки числового
значення митної вартості.

Згідно із ст. 49 Митного кодексу України
митною вартістю товарів, які
переміщуються через митний кордон
України, є вартість товарів, що
використовується для митних цілей, яка
базується на ціні, що фактично сплачена
або підлягає сплаті за ці товари.

Митна вартість товарів, що
переміщуються через державний кордон
України, визначається декларантом
відповідно до норм Кодексу. Заявлена
декларантом митна вартість товарів і
подані ним відомості про її визначення
повинні базуватися на об'єктивних,
документально підтверджених даних, що
піддаються обчисленню.

Відповідно до п.4 ст.58 Митного кодексу
України митною вартістю товарів, які
ввозяться на митну територію України
відповідно до митного режиму імпорту, є
ціна, що була фактично сплачена або
підлягає сплаті за товари, якщо вони
продаються на експорт в Україну,
скоригована в разі потреби з
урахуванням частини десятої цієї
статті.

Ціна, що фактично була сплачена або
підлягає сплаті, - це загальна сума всіх
платежів, які були здійсненні покупцем
оцінюваних товарів продавцю або на
користь продавця через третіх осіб
та/або на пов'язаних із продавцем осіб
для виконання зобов'язань продавця.

Судова колегія погоджується з
висновком суду першої інстанції, що
митна вартість товару заявлена
позивачем шляхом надання МД, була
визначена за основним методом (за ціною
договору і контракту) щодо товарів, які
імпортуються (вартість операції).

Відповідно до ст. 363 Митного кодексу
України під час здійснення митного
контролю та митного оформлення митної
декларації за допомогою програми
«Інспектор» використовується система
управління ризиками. При занесенні
декларації Позивача до програми
Інспектор спрацював ризик відносно
митної вартості товару, тобто програма
автоматично перевела декларацію до
групи ризик та визначила
обов'язковість додаткових заходів, які
повинен здійснити інспектор з метою
забезпечення належного контрою митної
вартості товару.

Судом першої інстанції вірно взято до
уваги доводи відповідача, що в даному
випадку відсутній будь - який
суб'єктивний елемент, адже в разі
невиконання обов'язкових дій, подальше
митне оформлення МД блокується та є
неможливим. До речі, з даним фактом
погоджується і Позивач, про що зазначає
у своєму позові.

Інспектор, що здійснював митне
оформлення даної МД звернувся із
запитом до відділу митних платежів з
метою отримання інформацію щодо
визначення митної вартості товару.

Стаття 53 Митного кодексу України
містить чіткий перелік документів, які
підтверджують заявлену митну вартість
товару. При цьому частиною 3 ст. 53
Митного кодексу України передбачено,
що у разі якщо документи, зазначені в
частині 2 ст. 53 Митного кодексу України
містять розбіжності, наявні ознаки
підробки або не містять всіх
відомостей, що підтверджують числові
значення складових митної вартості
товарів, чи відомостей щодо ціни, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті за ці товари, декларант або
уповноважена ним особа на письмову
вимогу митного органу зобов'язані
протягом 10 календарних днів надати (за
наявності) додаткові документи.

Посадовою особою було проаналізовано
документи та виявлено наявність
розбіжностей щодо даних інвойсу,
зазначених у платіжному дорученні в
іноземній валюті.

Судова колегія погоджується з
висновком суду першої інстанції , щодо
виявлення неподання повних відомостей
щодо ціни товару, а саме: відсутність
страхового полісу, заводського
сертифікату випробувань. Обов'язкова
наявність даних документів
передбачено умовами контракту.

У зв'язку з вище наведеним та на
підставі п.3 ст.53 Митного кодексу
України під час митного оформлення
товару прокату з вуглецевої сталі для
прийняття рішення про визначення
митної вартості митницею були
витребувані додаткові документи:
виписка з бухгалтерської документації
щодо пакувальних, транспортних та
страхових витрат; каталоги,
специфікації, прейскуранти
(прайс-листи) виробника товару;
інформація біржових організацій про
вартість товару або сировини; переклад
митної декларації країни відправлення.

Під час витребування додаткових
документів, митниця вірно керувалася
ч.10 ст.58 Митного кодексу України, де
наведено вичерпний перелік складових
митної вартості при її визначені, які
необхідно додати до ціни, що була
фактично сплачена або підлягає сплаті
за оцінювані товари, якщо вони не
включені до неї. Письмова вимога про
надання додаткових документів та
відмова декларанта від їх надання
зафіксована на зворотному боці
інформаційного аркуша до митної
декларації.

Представник апелянта ознайомився з
даною вимогою та власноручно зробив
запис про неможливість надання
додаткових документів. Частиною 5 ст.54
Митного кодексу передбачено, що
митний орган з метою здійснення
контролю правильності митної вартості
товарів має право: п. 2 письмово
запитувати від декларанта встановлені
ст.53 додаткові документи; п. 3
здійснювати коригування заявленої
митної вартості у разі неможливості
визнання митної вартості, заявленої
декларантом.

Судова колегія погоджується з
висновком суду першої інстанції, що
митний орган використав своє право та
письмово запитав у Позивача додаткові
документи, які не були надані та у
зв'язку з цим реалізував право, надане
п.2) частини 6 ст. 54 Митного кодексу,
відповідно якого зазначено, що митний
орган може відмовити у митному
оформленні товарів за заявленою
декларантом або уповноваженою ним
особою митною вартістю виключно за
наявності обґрунтованих підстав
вважати, що заявлено неповні та/або
недостовірні відомості про митну
вартість товарів, у тому числі невірно
визначено митну вартість товарів, у
разі: - неподання декларантом або
уповноваженою ним особою документів
згідно з переліком та відповідно до
умов, зазначених у частинах другій -
четвертій статті 53 цього Кодексу, або
відсутності у цих документах всіх
відомостей, що підтверджують числові
значення складових митної вартості
товарів, чи відомостей щодо ціни, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті за ці товари.

Тобто митним кодексом України чітко
встановлено, якщо декларантом не
подано в установлений строк додаткові
документи або якщо він відмовився від
їх подання, митну вартість товарів
визначає митний орган на підставі
наявних відомостей згідно з
законодавством.

Таким чином митним органом було вірно
скориговано митну вартість, визначену
декларантом шляхом винесення Рішення
про коригування митної вартості.

Після винесення відповідачем Рішення,
позивач скористався правом, наданим
частиною 7 ст. 55 Митного кодексу,
відповідно до якої у випадку незгоди
декларанта або уповноваженої ним особи
з рішенням митного органу про
коригування заявленої митної вартості
товарів митний орган за зверненням
декларанта або уповноваженої ним особи
випускає товари, що декларуються, у
вільний обіг за умови сплати митних
платежів згідно з митною вартістю цих
товарів, визначеною декларантом або
уповноваженою ним особою, та
забезпечення сплати різниці між сумою
митних платежів, обчисленою згідно з
митною вартістю товарів, визначеною
декларантом або уповноваженою ним
особою, та сумою митних платежів,
обчисленою згідно з митною вартістю
товарів, визначеною митним органом,
шляхом надання гарантій відповідно до
розділу X цього Кодексу. Строк дії таких
гарантій не може перевищувати 90
календарних днів з дня випуску товарів.

На виконання вимог даної статті,
Позивач супровідним листом від 27.02.2013
подав до митного органу пакет
документів та вважає, що ним були
подані всі необхідні документи.

В листі від 27.02.2013 № 234 (вх. від 04.03.2013 №
1592/9/10-43) Позивачем було зазначено
перелік копій документів, які він
надає, а саме: зовнішньоекономічний
контракт купівлі-продажу № QН880121210-1від
10.12.2012; переклад зовнішньоекономічного
контракту купівлі-продажу № QН880121210-1
від 10.12.2012; коносамент № СNCL701687 від
25.12.2012; СМR№ 013652 від 31.01.2013 (копія)-2
екземпляра; платіжне доручення № 014ТІ
від 18.01.2013; платіжне доручення № 011X1 від
13.12.2012; митна декларація країни
виробника № 13595557 від 21.12.2012;
переклад експортної митної декларації
№ 13595557 від 21.12.2012; сертифікат про
походження товару № ССРІТ123883119 №
13С3205В0110 від 25.12.2012; паку вальний лист
від 17.12.2012; висновок ДП
«Укпромзовнішекспертиза» від 29.01.2013
№365; прайс-лист
виробника; переклад
прайс-листа виробника; страховий
поліс від 25.12.12 № АСUZ52124212Q0074530;
проформа інвойс №
QН880121210-1 від 10.12.2012 на англійській мові;
рахунок-проформа №
QН880121210-1 від 19.12.2012 на російській мові;
комерційний інвойс від
17.12.2012; переклад
комерційного інвойсу від 17.12.2012;
сертифікат якості
виробника від 25.12.12 № ZВСТ(02) -12120045;
лист ТОВ фірма «КАСКАД» від 26.02.2013 № 123
щодо запиту про біржові котирування;
інформація PLATTS «The December covered hire from China»
від 09.01.2012; лист стосовно
контракту купівлі- продажу № QH880121210-1;
переклад листа SUTOR
стосовно контракту купівлі- продажу №
QН880121210-1; облікова картка особи яка
здійснює операції з товарами №
110/2012/0001321 від 22.11.2012; рішення про
коригування митної вартості №
504000003/2013/000008/2 від 06.02.2013; митна
декларація № 504060000/2013/000627 від 06.02.2012
року.

Судова колегія погоджується з
висновком суду першої інстанції, що
дійсний перелік - документів, доданий
до цього листа, не відповідає переліку,
зазначеному у ньому.

У додатку до листа від 27.02.2013 № 234 (вх.
від 04.03.2013 №1592/9/10-43) зазначені
документи, копії яких взагалі не надані
до митного органу, а саме: копія
рахунок-фактура (інвойс) 50026490 від 28.11.2012
(відсутні відомості в інших документах
щодо цього рахунку); копія
бухгалтерської документації відносно
страхування (страховий поліс від 25.12.2012
№ ACUZ52124212Q0074530) та транспортування
товару; копія сертифікату якості
виробника. № ZBCT(02 -12120047) від 25.12.2012. Таким
чином, із витребуваних митницею
додаткових документів для
підтвердження митної вартості,
апелянтом наданий тільки переклад
митної декларації країни відправлення
та прайс-лист «SUTOR».При цьому,
документально інформація стосовно
взаємозв'язку «SUTOR» та Продавця «CHANGSHU
HUAYE STEEL STRIP CO. LTD» (Китай) жодним чином не
підтверджена та не надана.

При аналізі наданих апелянтом
документів судова колегія встановила
наступне.

Позивач в листі від 27.02.2013 № 234 (вх. від
04.03.2013 №1592/9/10-43) вказує прас-лист
виробника станом на листопад 2012 року,
але фактично надаєте прайс-лист «SUTOR»,
завірений виробником. При цьому
фактично в цьому прас-листі відсутні
його дата, номер. Також прас-лист не
містить жодного посилання на його
термін дії не дає змогу врахувати його
для підтвердження заявленої ціни.
Інформація стосовно транспортних та
страхових витрат була надана апелянтом
у вигляді листа «SUTOR». Безпосередньо
бухгалтерська документація щодо
пакувальних, транспортних та страхових
витрат митниці надана не була. Апелянт
зазначає, що ним надана інформація
біржових організацій про вартість
товару або сировини та зазначає, що
дані документи обґрунтовують його
позицією.

Проте, надана ним інформація в листі
від 26.02.2013 №123 містить лише інформацію з
сайту PLATTS, яка не є біржовою
організацією. При цьому, надано витяг
статті «The December covered hire from China» взагалі
за іншою датою, ніж зазначена у листі
від 26.02.2013 № 123.

Крім того, необхідно зазначити, що
подані документи містять значні
розбіжності, а саме: у платіжному
доручення № 014ТІ від 18.01.2013 зазначена
доплата згідно інвойсу № QH880121210-1 від
17.12.2012, при цьому до митного оформлення
наданий інвойс від 17.12.2012 без
зазначення номеру.

Наявні також розбіжності щодо номеру
сертифіката якості виробника.

Так у додатку до листа від 27.02.2013 № 234
(вх. від 04.03.2013 №1592/9/10- 43) зазначено №
ZBCT(02 -12120047). При цьому фактично
надається сертифікат якості виробника
за № ZBCT(02) -12120045.

Судова колегія погоджується з
висновком суду першої інстанції що, у
зв'язку з неподанням додаткових
документів, витребуваних митним
органом, подання неповних відомостей
для підтвердження митної вартості та
наявності розбіжностей у документах,
Миколаївською митницею було
відмовлено у визнанні заявленої митної
вартості, визначеної декларантом.

В зв'язку з вищенаведеним Митним
органом, на підставі частини 1 статті 55
МК України митна вартість була
скоригована Рішенням та визначена на
підставі резервного методу визначення
митної вартості.

Відповідно до ст.55 МК України рішення
про коригування заявленої митної
вартості товарів, які ввозяться на
митну територію України з поміщенням у
митний режим імпорту, приймаються
митним органом у письмовій формі під
час здійснення контролю правильності
визначення митної вартості цих
товарів, як до так і після їх випуску,
якщо митним органом у випадках
передбачених ч.6 ст. 54 МК України,
виявлено, що заявлено неповні та/або
недостовірні відомості про митну
вартість товарів, у тому числі невірно
визначено митну вартість товарів. Тому
судова колегія вважає, що Миколаївська
митниця, відповідно до чинного
законодавства, наділена правом
визначати митну вартість товару,
здійснила митне оформлення товару за
митною вартістю, яка була визначена з
використанням способів, які не
суперечать законам України і є
сумісними з відповідними принципами і
положеннями Генеральної угоди з
тарифів і торгівлі (GATT) за рівнем 1,18 дол.
США/кг.

Судова колегія вважає наведені
висновки суду першої інстанції
правильними і такими, що відповідають
вимогам ст.ст. 2, 7, 10, 11, 70, 71 КАС України
та не приймає доводи, наведені в
апеляційній скарзі про те, що постанова
підлягає скасуванню.

Відповідно до вимог ст. 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, а в
адміністративних справах про
протиправність рішень обов'язок щодо
доказування правомірності свого
рішення та надання відповідних доказів
покладається на відповідача, якщо він
заперечує проти адміністративного
позову. Отже, в адміністративному
процесі, як виняток із загального
правила, у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта
владних повноважень встановлена
презумпція його винуватості.
Презумпція винуватості покладає на
суб'єкта владних повноважень обов'язок
аргументовано, посилаючись на докази,
довести правомірність свого рішення,
дії чи бездіяльності та спростувати
твердження позивача про порушення його
прав, свобод чи інтересів. Такий
обов'язок відсутній, якщо відповідач
визнає позов. Відповідач, який є
суб'єктом владних повноважень, свою
позицію суду доказав та обґрунтував її.

Враховуючи вищевикладене, судова
колегія вважає, що суд першої інстанції
порушень норм матеріального і
процесуального права при вирішенні
справи не допустив, а наведені в
апеляційній скарзі доводи
правильність висновків суду не
спростовують. За таких обставин,
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає.

Керуючись ст.ст. 195; 196; 198; 200; 205; 206; 254 КАС
України, суд апеляційної інстанції, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю фірма
«Каскад» залишити без задоволення, а
постанову Миколаївського окружного
адміністративного суду від 25 жовтня 2013
року без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
чинності негайно після її
проголошення, але може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
Адміністративного Суду України
протягом 20 днів.

Повний текст судового рішення
виготовлений 17.03.2014 року.

Головуючий:
О.В.Джабурія

Суддя:
А.В.Крусян

Суддя:
О.І.Шляхтицький