Справа № 2а/2470/871/11
Суддя: Загородній А.Ф.
Дата ухвалення: 2014-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"27" лютого 2014 р. м. Київ
К/9991/48894/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

головуючого
Загороднього А.Ф.,

суддів
Білуги С.В.,

Гаманка О.І.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу Державної
податкової служби у Чернівецькій
області на постанову Чернівецького
окружного адміністративного суду від 05
березня 2012 року та ухвалу Вінницького
апеляційного адміністративного суду
від 04 липня 2012 року у справі за позовом
Публічного акціонерного товариства
«УкрСиббанк» до Державної податкової
служби у Чернівецькій області,
Першотравневого відділу Державної
виконавчої служби Чернівецького
міського управління юстиції,
Управління Міністерства внутрішніх
справ України в Чернівецькій області,
третя особа - ОСОБА_2, про визнання дій
протиправними, -

встановила:

ПАТ «УкрСиббанк» звернулося до суду з
адміністративним позовом до Державної
податкової служби у Чернівецькій
області, Першотравневого відділу
Державної виконавчої служби
Чернівецького міського управління
юстиції, Управління Міністерства
внутрішніх справ України в
Чернівецькій області, третя особа -
ОСОБА_2, про визнання неправомірними
дій працівників Першотравневого ВДВС
Чернівецького МУЮ по накладенню арешту
на майно та скасування постанови
державного виконавця Першотравневого
ВДВС Чернівецького МУЮ про арешт майна
та зобов'язання звільнити майно з-під
арешту.

Постановою Чернівецького окружного
адміністративного суду від 05 березня
2012 року, залишеною без змін ухвалою
Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 04 липня 2012
року, позов задоволено частково.
Скасовано постанову Державного
виконавця Першотравневого відділу
державної виконавчої служби
Чернівецького міського управління
юстиції Радиш Г.Ю. про арешт майна
боржника та оголошення заборони на
його відчуження серії АА від 25 лютого
3011 року №304361, звільнено майно -
нежитлове приміщення загальною площею
34,1 кв.м, що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_2 з
під-арешту; зобов'язано Першотравневий
ВДВС Чернівецького МУЮ здійснити всі
дії для виключення з Єдиного реєстру
заборон відчуження об'єктів нерухомого
майна запис про реєстрацію обтяжень,
належного ОСОБА_2, а саме: №4 від 25
лютого 2011 року за №10876934, а також
зобов'язано ДПА у Чернівецькій області
здійснити всі дії для виключення з
єдиного реєстру заборон відчуження
об'єктів нерухомого майна запис про
реєстрацію обтяжень, належного ОСОБА_2,
а саме: №2 від 18 серпня 2008 року за №7756620.

У касаційній скарзі, Державна
податкова служба у Чернівецькій
області, не погоджуючись з рішеннями
судів першої та апеляційної інстанцій,
посилаючись на допущені судами
порушення норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати судові рішення та прийняти
нове, яким в задоволенні позову
відмовити.

Заслухавши доповідь судді - доповідача,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга задоволенню не підлягає,
оскільки рішення судів першої та
апеляційної інстанцій постановлені з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, правова оцінка
обставинам у справі дана вірно, а
доводи касаційної скарги є
необґрунтованими і не дають підстав,
які передбачені статтями 225-229 Кодексу
адміністративного судочинства України
для зміни чи скасування судових рішень.

Судами було встановлено, що нежитлове
приміщення загальною площею 34,1 кв.м.,
яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1
перебуває в заставі ПАТ «УкрСиббанк»
на підставі договору іпотеки № 11809 від 9
жовтня 2007 року, та відповідно,
забезпечує виконання зобов'язань
ОСОБА_2, перед банком по Договору про
надання споживчого кредиту № 0
від 9 жовтня 2007 року та Договору про
надання споживчого кредиту № 0
від 9 жовтня 2007 року.

Згідно з витягом з Державного реєстру
іпотек № 30919792 від 04 квітня 2011 року
обтяження зареєстровано 09 жовтня 2007
року.

В подальшому, Першотравневим відділом
державної виконавчої служби
Чернівецького міського управління
юстиції, у зв'язку із здійсненням
виконавчого провадження по виконанню
виконавчого листа №1-342 від 01 вересня 2010
року, виданого Шевченківським районним
судом про конфіскацію майна ОСОБА_2 на
користь держави, постановою від 25
лютого 2011 року накладено арешт на майно
боржника, а саме: на нежитлове
приміщення за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до частини 8 статті 54 Закону
України «Про виконавче провадження»
примусове звернення стягнення на
предмет іпотеки здійснюється
державним виконавцем з урахуванням
положень Закону України «Про іпотеку».

Згідно з частиною 6 статті 3 Закону
України «Про іпотеку» у разі порушення
боржником основного зобов'язання
відповідно до іпотеки
іпотекодержатель має право
задовольнити забезпечені нею вимоги за
рахунок предмета іпотеки переважно
перед іншими особами, права чи вимоги
яких на передане в іпотеку нерухоме
майно не зареєстровані у встановленому
законом порядку або зареєстровані
після державної реєстрації іпотеки.

У відповідності до статті 7
вищевказаного Закону за рахунок
предмета іпотеки іпотекодержатель має
право задовольнити свою вимогу за
основним зобов'язанням у повному
обсязі або в частині, встановленій
іпотечним договором, що визначена на
час виконання цієї вимоги, включаючи
сплату процентів, неустойки, основної
суми боргу та будь-якого збільшення
цієї суми, яке було прямо передбачене
умовами договору, що обумовлює основне
зобов'язання.

Згідно з частиною 2 статті 1 Закону
України «Про заставу» в силу застави
кредитор (заставодержатель) має право в
разі невиконання боржником
(заставодавцем) забезпеченого заставою
зобов'язання одержати задоволення з
вартості заставленого майна переважно
перед іншими кредиторами.

Пунктом 5.3.1 Інструкції про проведення
виконавчих дій, затвердженої Наказом
Міністерства юстиції України від 15
грудня 1999 року № 74/5, передбачено, що
стягнення на заставлене майно в
порядку примусового виконання
допускається за виконавчими
документами для задоволення вимог
стягувача - заставодержателя.

За постановою державного виконавця про
стягнення виконавчого збору, винесеною
у виконавчому провадженні про
звернення стягнення на заставлене
майно, стягнення звертається на вільне
від застави майно боржника.

Крім того, згідно з частиною 3 статті 54
Закону для задоволення вимог
стягувачів, які не є
заставодержателями, стягнення на
заставлене майно боржника може бути
звернено у разі: виникнення права
застави після винесення судом рішення
про стягнення з боржника коштів та коли
вартість предмета застави перевищує
розмір заборгованості боржника
заставодержателю.

Відповідно до частини 4 статті 54 Закону
про звернення стягнення на заставлене
майно для задоволення вимог
стягувачів, які не є
заставодержателями, державний
виконавець повідомляє
заставодержателя не пізніше
наступного дня після накладення арешту
на майно або тоді, коли йому стало
відомо, що арештоване майно боржника
знаходиться у заставі, та роз'яснює
заставодержателю право на звернення до
суду з позовом про зняття арешту із
заставленого майна.

Як вірно досліджено судами попередніх
інстанцій, вартість предмету іпотеки
не перевищує розміру заборгованості
боржника перед позивачем як іпотеко
держателем. При цьому, договір іпотеки
№ 11809 укладений 09 жовтня 2007 року,
обтяження зареєстровано 09 жовтня 2007
року, а рішення суду (вирок по
кримінальній справі) датується 01
вересня 2010 року, і відповідно, підстав
для застосування вимог частини 3 статті
54 Закону у відповідача не було.

Враховуючи те, що інших підстав
передбачених законодавством для
звернення стягнення на заставлене
майно особою, яка не являється
заставодержателем судами встановлено
не було, суд касаційної інстанції
погоджується з висновками судів першої
та апеляційної інстанцій, що у
Першотравневого відділу Державної
виконавчої служби Чернівецького
міського управління юстиції були
відсутні правові підстави для
накладення арешту на майно боржника,
які передані позивачу в іпотеку,
оскільки вказані дії унеможливлюють
реалізацію Банком першочергового
права задоволення вимог до боржника за
рахунок предмету іпотеки на користь
інших кредиторів, що не є
заставодержателями.

Отже, доводи касаційної скарги не дають
підстав для висновку про неправильне
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального чи процесуального права,
що призвело або могло б призвести до
невірного вирішення спору, а тому
оскаржувані судові рішення є законними
та обґрунтованими і підстави для їх
скасування відсутні.

Керуючись статтями 220, 2201, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів -

ухвалила:

Касаційну скаргу Державної податкової
служби у Чернівецькій області залишити
без задоволення, а постанову
Чернівецького окружного
адміністративного суду від 05 березня
2012 року та ухвалу Вінницького
апеляційного адміністративного суду
від 04 липня 2012 року у справі за позовом
Публічного акціонерного товариства
«УкрСиббанк» до Державної податкової
служби у Чернівецькій області,
Першотравневого відділу Державної
виконавчої служби Чернівецького
міського управління юстиції,
Управління Міністерства внутрішніх
справ України в Чернівецькій області,
третя особа - ОСОБА_2, про визнання дій
протиправними - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
А.Ф. Загородній

Судді
С.В. Білуга

О.І. Гаманко