Справа № 807/3300/13-а
Суддя: Калинич Я. М.
Дата ухвалення: 2014-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2014 рокум. Ужгород№ 807/3300/13-а

Закарпатський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючої судді - Калинич Я. М.

при секретарі - Нагорна Л.І.

за участю:

представника позивача: ОСОБА_1 ,

представника відповідача: Борсенко О.В.
,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовною заявою Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 до
Мукачівської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Закарпатській
області про визнання рішення
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

До Закарпатського окружного
адміністративного суду звернулася
Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 (далі
- позивач, ФОП ОСОБА_3) з позовом до
Мукачівської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Закарпатській
області (далі - відповідач, Мукачівська
ОДПІ) з позовом про скасування
податкового повідомлення-рішення від
03.06.2013 року №, яким позивачу
визначено суму грошового зобов'язання
з податку на доходи фізичних осіб у
розмірі 82306,25 грн.

В обґрунтування позовних вимог,
позивач посилається на те, що
працівниками Мукачівської ОДПІ
зроблений неправомірний висновок про
те, що здійснені операції по
перерахуванню коштів згідно договорів
страхування фінансових ризиків, не
приймають участь в господарській
діяльності, пов'язаній з реалізацією
товарів та отриманням доходів. Також,
позивач зазначив, що контролюючим
органом не взято до уваги, що зазначені
договори страхування саме фінансових
ризиків (неоплати за поставлені
товари), а не ризиків пошкодження
(знищення) товарів.

Крім того, позивач наголошував на тому,
що постановою Закарпатського
окружного адміністративного суду від
22.05.2013 року у справі №807/1349/13-а визнано
протиправним та скасовано наказ
Мукачівської ОДПІ від 15.04.2013 року №433
«Про проведення документальної
позапланової невиїзної перевірки ФОП
ОСОБА_3, реєстраційний номер облікової
картки платника податків НОМЕР_1».

Відповідач проти позов заперечував з
підстав, що витрати позивача із сплати
страхових платежів за договорами
страхування фінансових ризиків не
обумовлені розумною економічною
причиною (діловою метою), а тому такі
витрати не вважаються такими, що
понесені позивачем у межах
господарської діяльності, не
підлягають включенню до складу витрат
та не повинні приймати участь у
оподаткуванні. Свої доводи позивач
обґрунтовує посиланням на особливості
виконання договору поставки між
позивачем та ТОВ «Епіцентр К», з якого
вбачається відсутність потреби у
страхуванні фінансових ризиків, які
завідомо не передбачають настання
страхового випадку.

Свої заперечення відповідач виклав у
письмових запереченнях проти позову,
які подані до суду і вважає спірне
рішення законними та обґрунтованими.

Розглянувши подані позивачем та
відповідачем документи, заслухавши
пояснення представників сторін,
з'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтується позов, оцінивши
докази, які мають значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті, суд
приходить до висновку про відсутність
підстав для задоволення позову
виходячи з наступного.

Мукачівською ОДПІ проведено
позапланову документальну невиїзну
перевірку позивача з питань дотримання
вимог податкового законодавства,
контроль за дотриманням якого
покладено на контролюючий орган по
взаємовідносинах з ТзДВ «Велика
страхова компанія» та ПАТ «Страхова
компанія «МОСТ» за період з 01.01.2011р. по
31.12.2012р.

За наслідками перевірки складено акт
від 13.05.2013 року №1622/17-02/НОМЕР_1 (далі - Акт
перевірки), яким встановлено порушення
позивачем п.п. 138.1.1 п. 138.1 ст. 138, п. 177.2 ст.
177 Податкового кодексу України, чим
занижено до сплати в бюджет податку на
доходи за 2012 рік на загальну суму 65845
грн.

Позивач подав до Головного управління
Міндоходів у Закарпатській області
скаргу від 13.06.2013 р. (вхідний № 105/с ДПС у
Закарпатській області від 14 червня 2013
року) на податкове
повідомлення-рішення Мукачівської
ОДПІ від 03.06.2013 р. № . Рішенням від
08.08.2013 р. № 845/7/10-247 про результати
розгляду скарги, залишено без змін
оскаржуване податкове
повідомлення-рішення від 03.06.2013 р. №
.

Позивач подав повторну скаргу від
13.08.2013 р. до Міністерства доходів і
зборів України, якою просив скасувати у
адміністративному порядку податкове
повідомлення-рішення Мукачівської
ОДПІ від 03.06.2013 р. № .

Під час розгляду скарги у межах
процедури адміністративного
оскарження, Міністерством доходів і
зборів України призначено
документальну позапланову перевірку. З
цих підстав Мукачівська ОДПІ,
керуючись п.п.20.1.4 п.20.1 ст.20, п.п78.1.5 п.78.1
ст.78, ст.79 Податкового кодексу України
від 02.12.10 р. № 2755-VI, на підставі наказу №
299 від 16.09.2013 р. провела позапланову
документальну невиїзну перевірку
фізичної особи - підприємця ОСОБА_3, з
питань дотримання вимог податкового
законодавства, контроль за дотриманням
якого покладено на контролюючий орган,
по взаємовідносинам з ТзДВ «Велика
страхова компанія» код 37045707, ПАТ
«Страхова компанія «МОСТ» код 33545697 за
період з 01.01.2011р. по 31.12.2012р.

За наслідком такої перевірки складено
акт від 02.10.2013р. №577/17-02/НОМЕР_1 у якому
документальною позаплановою невиїзною
перевіркою з питань, що стали предметом
оскарження в адміністративному
порядку податкового
повідомлення-рішення від 03.06.2013р.
№, встановлено порушення пп.138.1.1
п.138.1 ст.138; п.177.2, п.177.4 ст.177 ПК України,
внаслідок чого занижено до сплати в
бюджет податку на доходи фізичних осіб
в сумі 65845грн.

В Акті перевірки від 02.10.2013 року
встановлено, що в перевіряємому
періоді позивач мав господарські
взаємовідносини з ТзДВ «Велика
страхова компанія» та ПАТ «Страхова
компанія «МОСТ».

Під час перевірки встановлено, що
позивачем укладені договори
страхування фінансових ризиків з ТзДВ
«Велика страхова компанія» від 01.10.2012р.
№ФР_ЕК/10.12-0035, від 01.10.2012р. №ФР_ЕК/10.12-0073
та з ПАТ «Страхова компанія «МОСТ» від
01.10.2011р. №ФР_ЕК/10v-0012, від 03.01.2011р.
№ФР_ЕК/10і-0108, від 03.01.2012р. №ФР_ЕК/10s-0157,
від 02.04.2012р. №ФР_ЕК/i10.12-0026.

Предметом зазначених договорів
страхування є майнові інтереси
страхувальника (позивача), які не
суперечать чинному законодавству
України, та пов'язані з матеріальними
збитками останнього внаслідок
невиконання (неналежного виконання)
його контрагентами фінансових
зобов'язань у відповідності з
договором поставки від 31.03.2010р. №812/10/10,
укладеним позивачем з ТОВ «Епіцентр-К».

На підставі зазначених договорів
позивачем сплачені страхові виплати на
підставі платіжних доручень від
02.11.2011р. №272 (60 000 грн.), від 23.11.2011р. (75299,38
грн.), від 07.05.2012р. №372 (52 000 грн.) та №373 (78
768 грн.), від 24.02.2012р. (10555,95 грн.) та №345
(75232 грн.), від 21.10.2012р. №482 (40 000 грн.) та
№483 (30 000 грн.), від 02.11.2012р. №488 (29 408
грн.) та №489 (39968 грн.). Загальна сума
платежів за перевіряємий період
становила 491231,33 грн., з яких до складу
витрат віднесено 387324 грн.

Аналіз змісту договору поставки від
31.03.2010р. №812/10/10, який було укладено
позивачем (продавець) з ТОВ «Епіцентр
К» (покупець) свідчить про те, що право
власності на поставлений товав, а також
ризик випадкового знищення або
випадковго пошкодження товару
переходить до ТОВ «Епіцентр К» з
моменту, коли Товар поставлено
Покупцеві вивантаженим на приймальну
платформу гіпермаркету, і сторони
підписали накладну, що засвідчує
отримання товару Покупцем (п.2.4
договору поставки).

Сторони договору домовилися, що оплата
за поставлений товар повинна
здійснюватися у розмірі повної
вартості реалізованого товару шляхом
безготівкового переказу на поточний
рахунок позивача, вказаний у договорі
(9.1 договору поставки). Оплата за
поставлений Постачальником товар
здійснюється Покупцем після його
реалізації споживачам, один раз на
тиждень (п.9.2 договору поставки).
Пунктом 10.6 договору поставки сторони
передбачили обставини за яких ТОВ
«Епіцентр К» має право затримати
оплату товару позивачеві.

Відповідно до договору поставки,
сторона, яка порушила зобовязання,
визначене Договором та/або чинним
законодавством України, зобовязана
відшкодовувати завдані таким
порушенням збитки Стороні, чиї права
або законні інтереси якої порушено
(п.10.1 договору поставки). Склад та
розмір відшкодування збитків
визначається Сторонами за правилами,
встановленими чинним законодавством
(п.10.2).

Актами перевірок від 13.05.2013р.
№1622/17-02/НОМЕР_1 та від 02.10.2013р.
№577/17-02/НОМЕР_1 встановлено, що за
перевіряємий період відсутні факти
невиконання ТОВ «Епіцентр К» своїх
договірних зобов'язань перед
позивачем, відсутні факти настання
страхових випадків по вказаних
договорах.

В контексті наведеного відповідачем
зроблений висновок про послуги
страхування, з урахуванням яких
позивачем віднесено до складу витрат
387324 грн., що не є такими, що приймають
участь в господарській діяльності,
пов'язаній з реалізацією товарів та
отриманням доходів.

На підставі вказаних вище висновків
Актів перевірки 13.05.2013р. №1622/17-02/НОМЕР_1
та від 02.10.2013р. №577/17-02/НОМЕР_1
відповідачем прийнято оскаржуване
рішення.

Вирішуючи спір по суті та
проаналізувавши у взаємозв'язку з
вищенаведеним положення податкового
законодавства суд приходить до
наступних висновків.

Відповідно до пункту 177.1 статті 177
Податкового кодексу України (далі -
Кодекс) доходи фізичних осіб -
підприємців, отримані протягом
календарного року від провадження
господарської діяльності,
оподатковуються за ставками,
визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього
Кодексу. Об'єктом оподаткування є
чистий оподатковуваний дохід, тобто
різниця між загальним оподатковуваним
доходом (виручка у грошовій та
негрошовій формі) і документально
підтвердженими витратами, пов'язаними
з господарською діяльністю такої
фізичної особи - підприємця (пункт 177.2
статті 177 Кодексу).

Згідно з пунктом 177.4 статті 177 Кодексу
до переліку витрат, безпосередньо
пов'язаних з отриманням доходів,
належать документально підтверджені
витрати, що включаються до витрат
операційної діяльності згідно з
розділом III цього Кодексу.

Відтак, на думку суду, до складу витрат
в податковому обліку фізичної особи
підлягають врахуванню лише ті витрати
операційної діяльності, які пов'язані з
господарською діяльністю.

Підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14
Кодексу визначено, що господарською
діяльністю є діяльність особи, що
пов'язана з виробництвом
(виготовленням) та/або реалізацією
товарів, виконанням робіт, наданням
послуг, спрямована на отримання доходу
і проводиться такою особою самостійно
та/або через свої відокремлені
підрозділи, а також через будь-яку іншу
особу, що діє на користь першої особи,
зокрема за договорами комісії,
доручення та агентськими договорами.

Мета отримання доходу як кваліфікуюча
ознака господарської діяльності
кореспондує з вимогою щодо наявності
розумної економічної причини (ділової
мети) під час здійснення господарської
діяльності. Оскільки господарська
діяльність складається із сукупності
господарських операцій платника
податку, які є формою здійснення
господарської діяльності, то розумна
економічна причина має бути наявною в
кожній господарській операції. Лише в
такому разі та чи інша операція може
вважатись вчиненою в межах
господарської діяльності платника
податків та лише за таких умов платник
податків має право на врахування у
податковому обліку наслідків
відповідних господарських операцій.

Таким чином, лише господарські
операції, здійснені за наявності
розумних економічних причин (ділової
мети) є такими, що вчинені в межах
господарської діяльності.

Вказана позиція випливає із змісту
підпункту 14.1.231 пункту 14.1 статті 14
Кодексу, відповідно до якого розумна
економічна причина (ділова мета) -
причина, яка може бути наявна лише за
умови, що платник податків має намір
одержати економічний ефект у
результаті господарської діяльності.

Отже, зміст поняття розумної
економічної причини (ділової мети)
передбачає обов'язкову спрямованість
будь-якої операції платника податків
на отримання позитивного економічного
ефекту (приросту (збереження) активів
платника податків та/або їх вартості, а
так само створення умов для такого
приросту (збереження) в майбутньому).

Правовідносини у сфері страхування
врегульовані Законом України «Про
страхування» (далі - Закон). Відповідно
до ст. 1 Закону страхування - це вид
цивільно-правових відносин щодо
захисту майнових інтересів фізичних
осіб та юридичних осіб у разі настання
певних подій (страхових випадків),
визначених договором страхування або
чинним законодавством, за рахунок
грошових фондів, що формуються шляхом
сплати фізичними особами та юридичними
особами страхових платежів (страхових
внесків, страхових премій) та доходів
від розміщення коштів цих фондів.

Страховий ризик - певна подія, на
випадок якої проводиться страхування і
яка має ознаки ймовірності та
випадковості настання. Страховий
випадок - подія, передбачена договором
страхування або законодавством, яка
відбулася і з настанням якої виникає
обов'язок страховика здійснити виплату
страхової суми (страхового
відшкодування) страхувальнику,
застрахованій або іншій третій особі
(ст. 8 Закону України «Про страхування»).

Враховуючи викладене, віднесенню до
складу витрат в податковому обліку
платників підлягають виключно ті суми
страхових виплат, які обумовлені
розумною економічною причиною (діловою
метою), тобто, пов'язані із страхуванням
подій які мають ознаки ймовірності та
випадковості настання для певної сфери
господарської діяльності платника.

Відповідно до ст.8 Закону України «Про
страхування» страховий ризик - певна
подія, на випадок якої проводиться
страхування і яка має ознаки
ймовірності та випадковості настання.

Відповідно до п.4 договорів страхування
фінансових ризиків укладених з ТзДВ
«Велика страхова компанія» від 01.10.2012р.
№ФР_ЕК/10.12-0035, від 01.10.2012р. №ФР_ЕК/10.12-0073
предметом Договору страхування є
майнові інтерерси Страхувальника, що
не суперать закону, повязані з
фінансовим ризиком в його
підприємницькій (господарській)
діяльності, в цивільно-правових
відносинах внаслідок втрати доходів
або прибутку в результаті невиконання
(неналежного виконання) його
контрагентами фінансових зобовязань у
відповідності з Договором поставки
№812/10/10 від 31.03.2010 року укладеним
Страхувальником із ТОВ «Епіцентр К».
Аналогічний предмет договорів
страхування фінансових ризиків
укладених з ПАТ «Страхова компанія
«МОСТ» від 01.10.2011р. №ФР_ЕК/10v-0012, від
03.01.2011р. №ФР_ЕК/10і-0108, від 03.01.2012р.
№ФР_ЕК/10s-0157, від 02.04.2012р. №ФР_ЕК/i10.12-0026.

Таким чином, у зазначених випадках
страхування фінансових ризиків
здійснювалося за одним і тим же
договором постави №812/10/10 від 31.03.2010
року. Натомість, страховим ризиком за
вказаними договорами страхування є
настання події втрати доходу або
прибутку в результаті невиконання
(неналежного виконання) його
контрагентами фінансових зобов'язань
за Договором поставки №812/10/10 від 31.03.2010
року.

В той же час аналіз договору поставки
від 31.03.2010р. №812/10/10 (надалі - договір
поставки), укладеного позивачем з ТОВ
«Епіцентр К» (Покупець) свідчить про те,
що право власності на поставлений
товар, а також ризик випадкового
знищення або випадковго пошкодження
товару переходить до ТОВ «Епіцентр К»
з моменту, коли Товар поставлено
Покупцеві вивантаженим на приймальну
платформу гіпермаркету, і сторони
підписали накладну, що засвідчує
отримання товару Покупцем (п.2.4
договору поставки). Оплата
здійснюється у розмірі повної вартості
реалізованого товару шляхом
безготівкового переказу на поточний
рахунок Постачальника, вказаний у
реквізитах Постачальника у договорі (9.1
договору поставки). Оплата за
поставлений Постачальником товар
здійснюється Покупцем після його
реалізації споживачам, один раз на
тиждень (п.9.2 договору поставки).

Відповідно до договору поставки,
сторона, яка порушила зобов'язання,
визначене Договором та/або чинним
законодавством України, зобов'язана
відшкодовувати завдані таким
порушенням збитки Стороні, чиї права
або законні інтереси якої порушено
(п.10.1 договору поставки). Склад та
розмір відшкодування збитків
визначається Сторонами за правилами,
встановленими чинним законодавством
(п.10.2).

Вказані умови договору поставки
кореспондуються із нормами ст.611, 612 та
ст.623 Цивільного кодексу України
відповідно до яких у разі порушення
зобовязання застосовуються неустойка,
відшкодовуються збитки, а також
неодержаний дохід (упущена вигода).

Слід зазначити, що умови роздрібної
торгівлі ТОВ «Епіценр К» продукції
через мережі супермаркетів
передбачають оплату за придбаний товар
у момент придбання, а тому додаткові
непербачувані фінансові ризики, щодо
нерозрахунку (просточеного розрахунку)
за проданий ТОВ «Епіцентр К» товар, що
може призвести до виникнення
простроченого зобовязання перед
позивачем незалежно від волі ТОВ
«Епіценрт К» відсутні.

Тобто, обставини справи, умови договору
та вимоги чинного законодавства
гарантують позивачу отримання доходу
або прибутку в результаті невиконання
(неналежного виконання) ТОВ «Епіцентр
К» його фінансових зобовязань по
оплаті за поставлену продукцію.

З огляду на викладене, ризик втрати
доходів або прибутку позивачем в
результаті невиконання (неналежного
виконання) ТОВ «Епіцентр К» його
фінансових зобовязань у відповідності
з Договором поставки №812/10/10 від 31.03.2010р.
не містить ознак ймовірності та
випадковості настання.

Крім викладеного, відповідно до
договору поставки ТОВ «Епіцентр К» має
право у одностороньому порядку
затримати оплату товару у випадку
спірних питань між сторонами щодо
штрафних санкцій, повернення
нереалізованого товару, відшкодування
збитків, оплати послуг, та інші суми,
які сплачуються Постачальником згідно
з Договором (п.10.6 договору поставки).

Відтак, викладені обставини фактично
унеможливлюють настання страхового
випадку по договору, що в свою чергу, на
думку суду свідчить про відсутність
ділової мети та економічної причини в
укладенні договорів страхування
ризиків внаслідок нерозраунку за
поставлений товар.

Також суд, аналізуючи взаємовідносин
позивача з ТОВ «Епіцентр К» з
урахуванням їх системності враховує
такі обставини.

Під час отримання на систематичній
основі протягом 2011-2012 років страхових
послуг щодо невиконання ТОВ «Епіцентр
К» своїх договірних зобов'язань та
сплачуючи протягом такого періоду
страхові платежі відсутні факти
невиконання ТОВ «Епіцентр К» своїх
договірних зобов'язань, а також
будь-яка інформація, яка б свідчила про
можливість невиконання останнім своїх
зобов'язань (інформація щодо
фінансового стану, ділової репутації
тощо). Також, матеріалами справи та
поясненнями сторін судом встановлено
відсутність настання жодного
страхового випадку на виконання
договорів страхування фінансових
ризиків з ТзДВ «Велика страхова
компанія» від 01.10.2012р. №ФР_ЕК/10.12-0035, від
01.10.2012р. №ФР_ЕК/10.12-0073 та з ПАТ «Страхова
компанія «МОСТ» від 01.10.2011р.
№ФР_ЕК/10v-0012, від 03.01.2011р. №ФР_ЕК/10і-0108,
від 03.01.2012р. №ФР_ЕК/10s-0157, від 02.04.2012р.
№ФР_ЕК/i10.12-0026 та виплати страхового
відшкодування по них.

Також судом встановлено, що відповідно
до Акту перевірки ТзДВ «Велика
страхова компанія» №210/26-55-22-02/37045707 від
09.08.13 року, складеного за наслідками
податкової перевірки ДПІ у Печерському
районі ГУ Міндоходів у м. Києві за
аналогічний період, Страховик отримав
155 945 000,00 грн. страхових платежів по
страхуванню фінансових ризиків втрати
доходів або прибутку в результаті
невиконання (неналежного виконання)
ТОВ «Епіцентр К» фінансових зобовязань
за договорами поставки із іншими
кортрагентами. Натомість, жодного
страхового випадку за перевірений
період та жодного страхового
відшкодування по контрагентах ТОВ
«Епіцентр К» не мало місця.

Враховуючи викладене, відповідачем
підтверджено, а позивачем не доведено й
необґрунтовано наявність розумних
економічних або інших причин (ділової
мети) систематичного отримання
страхових послуг із страхування
ризиків щодо невиконання ТОВ «Епіцентр
К» своїх договірних зобов'язань.

Такі причини можуть бути наявними лише
за умови, що платник податку має намір
одержати економічний ефект у
результаті підприємницької або іншої
економічної діяльності, а не виключно
чи переважно за формування витрат з
податку на доходу фізичних осіб в даних
податкового обліку. Намір платника
податку одержати дохід лише в такий
спосіб без здійснення реальної
господарської діяльності не можна
розглядати як самостійну ділову мету, і
встановлення цих обставин дає підставу
для відмови в задоволенні позовних
вимог.

Внаслідок реалізації позивачем права
на адміністративне оскарження, в ході
якого було проведено позапланову
перевірку, актом від 02.10.2013р.
№577/17-02/НОМЕР_1 підтверджено збільшення
грошового зобов'язання за податковим
повідомленням - рішенням від 03.06.2013р.
№, таке спірне податкове
повідомлення - рішення за своєю
природою вважається узгодженим саме за
наслідками цього акту перевірки,
складеного у межах процедури
адміністративного оскарження, яким
підтверджено висновки акту перевірки
від 13.05.2013р. №1622/17-02/НОМЕР_1.

Постанова Закарпатського окружного
адміністративного суду від 22.05.2013 року
у справі №807/1349/13-а на яку покликається
позивач, як одну з підстав для
задоволення позову не набула законної
сили у зв'язку з оскарженням її
Мукачівською ОДПІ до суду апеляційної
інстанції.

Відповідно до ст.67 Конституції України
кожен зобов'язаний сплачувати податки
і збори у розмірі і в порядку,
встановленому законом.

Враховуючи вищенаведене в сукупності,
суд приходить до висновку, що в даному
випадку, в порядку виконання обов'язку
передбаченого ч. 2 ст. 71 КАС України,
відповідачем доведено законність та
обґрунтованість спірного рішення, у
зв'язку з чим та виходячи з положень ч. 1
ст. 162 КАС України суд приходить до
висновку про відмову у задоволенні
позову.

Керуючись вимогами статей 11, 69-71, 94, 158-163,
167 Кодексу адміністративного
судочинства України, Закарпатський
окружний адміністративний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

1. У задоволенні адміністративного
позову Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_3 до Мукачівської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Закарпатській області про визнання
рішення протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення -
відмовити.

2. Постанова суду може бути оскаржена до
Львівського апеляційного
адміністративного суду через
Закарпатський окружний
адміністративний суд. Копія
апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції. Апеляційна
скарга на постанову суду першої
інстанції подається протягом десяти
днів з дня її проголошення, а у разі
застосування судом частини третьої
статті 160 КАС України, а також прийняття
постанови у письмовому провадженні
апеляційна скарга подається протягом
десяти днів з дня отримання копії
постанови.

Постанова набирає законної сили в
порядку, встановленому ст. 254 КАС
України.

СуддяЯ.М. Калинич