Справа № 826/13858/13-а
Суддя: Грищенко Т.М.
Дата ухвалення: 2014-03-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у 1-й інстанції: Соколова
Суддя-доповідач: Грищенко Т.М.
ПОСТАНОВА

Іменем України

04 березня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого
Грищенко Т.М.,

суддів
Лічевецького І.О., Мацедонської В.Е.,

при секретарі
Киш С.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві справу за
апеляційною скаргою Міжрегіонального
головного управління Міндоходів -
Центральний офіс з обслуговування
великих платників податків на
постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 04 листопада 2013 р. у
справі за адміністративним позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Альянс Ойл Україна"
до Міжрегіонального головного
управління Міндоходів - Центральний
офіс з обслуговування великих
платників податків про зобов'язання
вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
04 листопада 2013 року адміністративний
позов Товариства з обмеженою
відповідальністю "Альянс Ойл Україна" -
задоволено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим
рішенням, відповідач звернувся до
Київського апеляційного
адміністративного суду з апеляційною
скаргою, в якій просить суд скасувати
постанову суду першої інстанції,
вважаючи її незаконною та
необґрунтованою та прийняти нову
постанову, якою у задоволенні позовних
вимог Товариства з обмеженою
відповідальністю "Альянс Ойл Україна"
відмовити повністю.

Заслухавши суддю - доповідача,
перевіривши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає необхідним апеляційну скаргу
позивача задовольнити, а постанову
суду скасувати ухваливши при цьому
нове рішення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 159 КАС України судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотримання
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясовних обставин у адміністративній
справі, підтверджених такими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Судом першої інстанції, при розгляді
даної справи, встановлено, що на
підставі наказу керівника податкового
органу № 268 від 01.08.2013 року,
повідомлення від 21.06.2013 року № 204/50
Міжрегіональним головним управлінням
Міндоходів - Центральний офіс з
обслуговування великих платників
Міністерства доходів і зборів України
проведено документальну позапланову
невиїзну перевірку позивача з питань
дотримання вимог податкового
законодавства по податку на додану
вартість при здійсненні
фінансово-господарських
взаємовідносинах з ТОВ «Райзинг» за
період з 01.06.2012 року по 30.06.2012 року.

За наслідками перевірки було складено
акт від 06.08.2013 року № 913/41-201/34531124, яким
встановлено порушення п.п.198.1, 198.3, 198.6
ст.198, п.п.201.1, 201.4, 201.6, 201.10 ст.201
Податкового кодексу України, а саме
завищено податковий кредит з податку
на додану вартість на загальну суму 91
699,00грн. за червень 2012 року

Під час проведення документальної
перевірки перевіряючим встановлено, що
в червні 2012 року ТОВ «Альянс Ойл
Україна» придбано у ТОВ «Райзинг»
послуги на загальну суму 550 193,52грн. у
тому числі ПДВ 91 698,92грн. на підставі
договору № 04/20/10-1 від 20.04.2010 року
предметом яких є надання послуг по
охороні та супроводженню світлих
нафтопродуктів.

Для ґрунтовного висновку відповідачем
була використана довідка ДПІ у
Приморському районі м. Одеси Одеської
області ДПС від 03.10.2012 року № 5840/22-5/32428621
про результати проведення зустрічної
звірки ТОВ «Райзинг» щодо
документального підтвердження
господарських відносин із платником
податків ТОВ «Альянс Ойл Україна», їх
реальності та повноти відображення в
обліку за період з 01.06.2012 року по 30.06.2012
року, в якій зазначено, що за
результатами проведених заходів
податкової міліції, основних засобів
ведення господарської діяльності, а
саме складських, виробничих приміщень,
транспортних засобів за підприємством
встановлено. Отже, в акті зазначено, що
відсутність необхідної кількості
кваліфікованого трудового персоналу,
віддаленість пунктів прийняття
вантажу під охорону, пунктів передачі
вантажу з-під охорони, витрати часу на
пов'язані з цим технічні процедури,
неможливість здійснення операцій з
відповідною кількістю вантажу у
відповідні строки свідчить про
нереальність здійснення господарської
операції ТОВ «Райзинг» з ТОВ «Альянс
Ойл Україна». Також, згідно наданого до
звірки додатку до акту виконаних робіт
з 01.06.2012 року по 30.06.2012 року 11
охоронниками TOB «Райзинг» здійснено
охорону та супроводження 639
вагонів-цистерн, що на думку
представника відповідача, з
урахуванням віддаленості місць
прийняття вантажу під охорону (9
станцій) та місць передачі з-під
охорони (27 залізничних станцій) та з
урахуванням фізичних можливостей
людини є неможливим. Таким чином,
перевіряючий ДПІ у Приморському районі
м. Одеси Одеської області ДПС приходить
до висновку, що звіркою TOB «Райзинг» не
підтверджено реальність здійснення
господарської операції із позивачем в
червні 2012 року на суму 550 193,52грн. у т.ч.
ПДВ 91 698,92грн.

На підставі зазначеного акту перевірки
відповідачем було прийнято податкове
повідомлення - рішення від 19.08.2013 року №
яким згідно з п.п.54.3.2 п.54.3 ст.54,
п.123.1 ст.123 Податкового кодексу України
визначено суму податкового
зобов'язання по податку на додану
вартість у сумі 137 548,50грн. з якої
основний платіж 91 699,00грн. та штрафна
санкція у розмірі 45 849,50грн.

Спір виник через висновки податкового
органу про те, що договір надання
послуг фактично здійсненним не був,
оскільки не підтверджено реальність
здійснення господарської операції між
позивачем та ТОВ «Райзинг».

Суд першої інстанції, приймаючи
рішення про задоволення
адміністративного позову вказав, що
ТОВ «Альянс Ойл Україна» правомірно
формувало податковий кредит по
взаємовідносинам з ТОВ «Райзинг» та їх
діяльність була визнана такою, що має
ознаки реального здійснення
господарської операції.

Колегія суддів, враховуючи доводи
апеляційної скарги, не погоджується з
висновком суду першої інстанції,
виходячи з наступного.

Відповідно до пп. 14.1.181. п. 14.1. ст. 4 ПК
України, податковий кредит - сума, на
яку платник податку на додану вартість
має право зменшити податкове
зобов'язання звітного (податкового)
періоду, визначена згідно з розділом V
цього Кодексу.

Згідно з пп. «а» п. 198.1 ст. 198 ПК України
право на віднесення сум податку до
податкового кредиту виникає зокрема у
разі здійснення операцій з придбання
товарів та послуг, які відповідно до п.
185.1 ст. 185 цього Кодексу є об'єктом
оподаткування податком на додану
вартість.

Згідно з п. 198.2 ст. 198 ПК України датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається: дата тієї події, що
відбулася раніше: - дата списання
коштів з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; - дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Відповідно до п. 198.3 ст. 198 ПК України
вбачається, що податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до ст. 39 цього Кодексу, та
складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою п. 193.1
ст. 193 цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду, зокрема, у зв'язку з
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 ПК України не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог ст. 201 цього Кодексу)
чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими п. 201.11 ст. 201 цього
Кодексу.

З аналізу наведених норм Податкового
кодексу України вбачається, що
виникнення у платника податків права
на формування податкового кредиту з
податку на додану вартість можливе, за
умови придбання ним товарів та послуг
для використання їх при здійсненні ним
господарської діяльності,
визначальною ознакою якої є те, що вона
повинна спричиняти реальні зміни
майнового стану платника податків.

Вищий адміністративний суд України, в
листі від 02.06.2011 р. №742/11/13-11 зазначив, що
будь-які документи мають силу
первинних документів лише в разі
фактичного здійснення господарської
операції; якщо фактичного здійснення
господарської операції не було,
відповідні документи не можуть
вважатися первинними документами для
цілей ведення податкового обліку
навіть за наявності всіх формальних
реквізитів таких документів, що
передбачені чинним законодавством.
Крім того, в Листі від 02.06.2011 року
зазначено, що наявність укладеного між
учасниками господарської операції
цивільно-правового договору або
відсутність визнання такого договору
недійсним або нікчемним сама собою не
свідчить про реальність вчинення
відповідної операції. Установлення
факту недійсності, в тому числі
нікчемності цивільно-правового
правочину, який опосередковує
відповідну господарську операцію, не є
необхідною умовою для визначення
контролюючим органом грошових
зобов'язань платнику податків у разі
якщо буде встановлено відсутність
реального вчинення цієї господарської
операції або відсутність зв'язку між
такою операцією та господарською
діяльністю платника податків.

Так, між позивачем та Товариством з
обмеженою відповідальністю «Райзинг»
20.04.2010 року укладено договір охорони №
04/20/10-1, за яким Виконавець бере на себе
зобов'язання надати послуги по охороні
та супроводженню світлих
нафтопродуктів Замовника (вантажів), що
перевозяться залізничним транспортом
по території України від прикордонних
станцій та станцій наливу вантажу, його
переадресування до призначення та
підприємств, що здійснюють його
розвантаження.

Договір № 04/20/10-1 від 20.04.2010 року
підписаний директорами ТОВ «Альянс Ойл
Україна» та ТОВ «Райзинг», проте даний
договір був підписаний у м. Одеса, а не у
м. Києві як це стверджує директор ТОВ
«Райзинг» Жовтяк В.В., що вже суперечить
твердженням сторін.

Відповідно до п.2 договору від 20.04.2010
№04/20/10-1 про надання послуг по охороні
та супроводженню передбачено,
наявність: замовлення, заявки;
довіреностей на право охорони та здачі
вантажу; графіку, маршруту і порядку
супроводження вантажу.

При цьому, як вбачається з матеріалів
справи, позивачем, в підтвердження
реальності операцій з контрагентом не
було надано в повному обсязі
документів передбачених умовами
самого договору (окрім заявок, які були
надані позивачем вже в судовому
засіданні).

Відповідно до п. 44.6 ст. 44 Податкового
кодексу України, якщо платник податків
після закінчення перевірки та до
прийняття рішення контролюючим
органом за результатами такої
перевірки надає документи, що
підтверджують показники, відображені
таким платником у податковій
звітності, не надані під час перевірки,
такі документи повинні бути враховані
контролюючим органом під час розгляду
питання про прийняття рішення. Разом з
тим, у разі якщо до закінчення
перевірки або у терміни, визначені в
абзаці другому п.44.7 цієї статті платник
податків не надає посадовим особам
органу державної податкової служби,
які проводять перевірку, документи
(незалежно від причин такого ненадання,
крім випадків виїмки документів або
іншого вилучення правоохоронними
органами), що підтверджують показники,
відображені таким платником податків у
податковій звітності, вважається, що
такі документи були відсутні у такого
платника податків на час складення
такої звітності.

Відповідно до вимог, встановлених абз.2
п. 44.7 ст. 44 Податкового кодексу України,
протягом п'яти робочих днів з дня
отримання акта перевірки платник
податків має право надати до
контролюючого органу, що призначив
перевірку, документи, визначені в акті
перевірки як відсутні.

Враховуючи приписи наведених статей,
відповідачем було вірно встановлено,
що первинні документи позивачем були
надані в обсязі не достатньому для
підтвердження товарності
взаємовідносин з контрагентом.

Колегія суддів звертає увагу, що
посилання відповідача на акт ДПІ у
Приморському районі м. Одеси Одеської
області ДПС від 03.10.2012 року про
результати проведення зустрічної
звірки ТОВ «Райзинг» є доказом
встановлення нереальності здійснення
господарської операції надання послуг
цим підприємством.

Із вказаного акту перевірки
вбачається, що згідно штатного
розкладу ТОВ «Райзинг» станом на 01.06.2012
року на підприємстві працювало 20 осіб,
серед яких є 11 охоронників.

Так, з податкової інформації Відділом
податкової міліції ДПІ у Приморському
районі м. Одеси Одеської області ДПС
встановлено, що TOB «Райзинг»
знаходиться за адресою м. Одеса, вул.
Варламова, буд.5/В. Отримані пояснення
директора TOB «Райзинг» Жовтяка В. В.
Встановлено, що на підприємстві
працюють 19 осіб, 11 - охоронники,
8-управленці.

Крім того, за результатами проведених
заходів податкової міліції, основних
засобів ведення господарської
діяльності, а саме складських,
виробничих приміщень, транспортних
засобів за підприємством не
встановлено.

До перевірки TOB «РАЙЗИНГ» не надано
акти приймання - передачі про взяття
вантажу під охорону та його передачу
Вантажоотримувачу, не надані
документи, підтверджуючі відрядження
працівників, а саме: накази па
відрядження; посвідчення про
відрядження; авансові звіти.

Згідно наданого до перевірки додатку
до акту виконаних робіт з 01.06.2012 по
30.06.2012 року 11 охоронниками TOB «РАЙЗИНГ»
здійснено охорону та супроводження 639
вагонів-цистерн, що з урахуванням
віддаленості місць прийняття вантажу
під охорону (9 станцій) та місць
передачі з-під охорони (27 залізничних
станцій) та з урахуванням фізичних
можливостей людини є неможливим.

Отже, відповідачем було надано
достатньо доказів, які б свідчили, що у
ТОВ «Райзинг» відсутня необхідна
кількість кваліфікованого трудового
персоналу для реального здійснення
господарської операції надання послуг
цим підприємством.

В підтвердження товарності операцій з
ТОВ «Райзинг» позивачем було долучено
до матеріалів справи акти
прийому-передачі вантажів.

При цьому, акт прийому-передачі - це
двохсторонній документ, який
підтверджує сам факт приймання та
передачі ТМЦ (з детальною їх
характеристикою).

Отже, акти прийому-передачі ТМЦ не
можуть виступати доказом
транспортування та супроводження
вантажу, а підтверджують лише факт
приймання та відповідно передачі, що не
є предметом договору між позивачем та
контрагентом.

Як вбачається з наданих позивачем
актів прийому-передачі та даних які
вони містять, у них є розбіжності, які
свідчать про безтоварність та
нереальність господарських операцій
по договору від 20.04.2010 №04/20/10-1 про
надання послуг по охороні та
супроводженню вантажу, а саме: однією
із станцій відправлення вантажу у
даних заявках є Барбаров (заявки №0015
від 14.06.2012, №0021 від 21.06.2012), тоді як
відповідно до актів прийому передачі
вантаж з цієї станції взагалі не
відправлявся; по актам
прийому-передачі (зокрема: № 124/212-л ; №
116/2012-л; № 114/2012-л) відображено
транспортування палива ДТ ЕН-580 тоді як
в заявках на супроводження товар
взагалі відсутній такий вид палива; по
актам прийому-передачі, у
відповідності до яких вантаж прибував
на станцію Молчанск взагалі не
відповідають ст. 9 ЗУ «Про
бухгалтерський обік та фінансову
звітність» оскільки не мають всіх
обов'язкових реквізитів первинного
документу, а саме: відсутні печаті
вантажоотримувача та номери самих
актів, (аналогічно як і акти зі станцією
прибуття Біла Церква).

Наведені обставини справи
підтверджують висновки акту перевірки
стосовно безтоварності операцій з
контрагентом, проте, судом не було
грунтовно та належним чином досліджено
цих документальних доказів та
інформацію, яку вони містять.

Виходячи з викладеного, апелянтом
зазначено, що оскаржуване податкове
повідомлення-рішення від 19.08.2013 року за
№ прийняте згідно чинного
законодавства, а судом першої
інстанції при винесенні оскаржуваної
постанови було порушено норми
матеріального права, що в свою чергу
призвело до неправильного вирішення
справи.

Колегія Київського апеляційного
адміністративного погоджується з
доводами викладеними в апеляційній
скарзі та вважає, що судом першої
інстанції не в повному обсязі було
досліджено обставини справи та надано
не вірну правову оцінку діям
відповідача щодо підстав та
правомірності оскаржуваного
податкового повідомлення-рішення.

У відповідності до ст. 202 КАС України
суд апеляційної інстанції скасовує
рішення суду першої інстанції та
ухвалює нове якщо встановить порушення
норм матеріального або процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи або питання.

В контексті вище викладеного, колегія
суддів вважає, що порушення норм
матеріального права призвели до
неправильного вирішення справи, тому
постанова Окружного адміністративного
суду міста Києва від 04 листопада 2013
року підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254
КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Міжрегіонального
головного управління Міндоходів -
Центральний офіс з обслуговування
великих платників податків -
задовольнити.

Постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 04 листопада 2013
року - скасувати та винести нову
постанову.

У позові Товариства з обмеженою
відповідальністю "Альянс Ойл Україна" -
відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили з
моменту прийняття, проте, може бути
оскаржена в касаційному порядку шляхом
подачі в 20-ти денний строк з дня
складення ухвали в повному обсязі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України,
з подачею документу про сплату
судового збору, а також копій
касаційної скарги відповідно до
кількості осіб, які беруть участь у
справі, та копій оскаржуваних рішень
судів першої та апеляційної інстанцій.

Головуючий суддя
Т.М.Грищенко

Судді
І. О.
Лічевецький

В.Е.Мацедонська

Головуючий суддя

Грищенко Т.М.

Судді:

Лічевецький І.О.

Мацедонська В.Е.