Справа № 810/1621/14
Суддя: Балаклицький А. І.
Дата ухвалення: 2014-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 березня 2014 року
810/1621/14

Київський окружний адміністративний
суд у складі: головуючого судді -
Балаклицького А.І., розглянувши в
порядку письмового провадження в м.
Києві адміністративну справу

за позовомфізичної особи-підприємця
ОСОБА_1доУправління соціального
захисту населення Миронівської
районної державної адміністрації
Київської областіпровизнання
протиправними дій та стягнення коштів,

в с т а н о в и в:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1
звернувся до Київського окружного
адміністративного суду з позовом до
Управління соціального захисту
населення Миронівської районної
державної адміністрації Київської
області про визнання протиправними дій
в частині неповної сплати позивачу
витрат по пільговому перевезенню
автомобільним транспортом пільгових
категорій громадян за рахунок
субвенцій з державного бюджету за
період з серпня по листопад 2013 року та
стягнення 203538,10 грн. витрат, які поніс
позивач на перевезення пасажирів, які
користуються пільгами на проїзд
автомобільним транспортом за період з
серпня по листопад 2013 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
Позивачем згідно діючого
законодавства України щодо пільг,
компенсацій і гарантій протягом 2013
року надавались послуги по пільговому
перевезенню окремих категорій
громадян автомобільним транспортом,
однак Управління соціального захисту
населення Миронівської районної
державної адміністрації Київської
області як головний розпорядник коштів
місцевого бюджету, на здійснення
заходів з виконання державних програм
соціального захисту населення за
рахунок субвенцій з Державного бюджету
ухиляється від виконання відповідної
частини своїх зобов'язань, визначених
державною програмою, відмовляється від
компенсації витрат за пільговий проїзд
окремих категорій громадян.

Відповідач будь-яких пояснень та
заперечень проти позову до суду не
надав.

Позивач 13.03.2014 подав до суду заяву про
розгляд справи за його відсутності в
порядку письмового провадження. Крім
того, позивач у заяві зазначив, що не
заперечує проти розстрочення боргу на
один рік.

Відповідач у судове засідання не
з'явився, хоча повідомлявся про дату,
час та місце судового засідання
належним чином.

Згідно ч. 4 ст. 128 Кодексу
адміністративного судочинства України
у разі неприбуття відповідача,
належним чином повідомленого про дату,
час і місце судового розгляду, без
поважних причин розгляд справи не
відкладається і справу може бути
вирішено на підставі наявних у ній
доказів.

Крім того, частиною шостою статті 128
Кодексу адміністративного судочинства
України передбачено, якщо немає
перешкод для розгляду справи у
судовому засіданні, визначених цією
статтею, але прибули не всі особи, які
беруть участь у справі, хоча і були
належним чином повідомлені про дату,
час і місце судового розгляду, суд має
право розглянути справу у письмовому
провадженні у разі відсутності потреби
заслухати свідка чи експерта.

Відповідачем не надано суду доказів
поважності причин неможливості
забезпечення явки свого представника
на судове засідання, а тому суд на
підставі ч. 4 та ч. 6 ст. 128 Кодексу
адміністративного судочинства України
вважає за можливим розглянути справу в
порядку письмового провадження на
підставі наявних у ній доказів.

Дослідивши матеріали справи,
з'ясувавши всі фактичні обставини,
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд вважає, що
позовні вимоги підлягають задоволенню,
з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 01
січня 2013 року між фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_1 (Виконавець)
та Управлінням праці та соціального
захисту населення Миронівської
районної державної адміністрації
Київської області (Платник) укладено
Договір № 16 про порядок відшкодування
витрат по пільговому перевезенню
автомобільним транспортом пільгових
категорій громадян за рахунок
субвенцій з державного бюджету.

Так, пунктом 1.1 договору №1 визначено,
що останній регламентує
взаємовідносини сторін щодо
відшкодування коштів за пільгове
перевезення автомобільним транспортом
пільговим категоріям громадян за
рахунок субвенцій з державного бюджету
місцевим бюджетам, які здійснюються
Виконавцем, відповідно до Закону
України "Про державний бюджет" на
відповідний рік, постанов Кабінету
Міністрів України від 04.03.2002 №256 "Про
затвердження Порядку фінансування
видатків місцевих бюджетів на
здійснення заходів з виконання
державних програм соціального захисту
населення за рахунок субвенцій з
державного бюджету", від 29.01.2003 №117 "Про
єдиний державний автоматизований
реєстр осіб, які мають право на пільги"
за видами пільг відповідних категорій
громадян (далі - пільговики), визначених
вищезазначеними постановами Кабінету
Міністрів України.

Згідно з пунктом 2.4.1 вказаного договору
Платник - Управління праці та
соціального захисту населення
Миронівської районної державної
адміністрації Київської області
зобов'язується в повному розмірі
перераховувати Виконавцю кошти для
компенсації витрат по наданню послуг
пільговим категоріям громадян.

Так, п. 3.1 Договору передбачено, що
Виконавець щомісяця до 7 числа, що
настає за звітним, подає Платнику на
паперових та електронних носіях
розрахунки та акти звіряння (4 екз.) щодо
вартості фактично нарахованих сум за
надані послуги пільговикам у минулому
місяці.

Відповідно до п. 3.2 Договору Платник на
підставі розрахунків та актів звіряння
про перевезення автомобільним
транспортом пільговиків забезпечує в
повному розмірі перерахування сум
відшкодування по пільговому наданню
послуг Виконавцю.

Отже, позивач здійснює пільгове
перевезення окремих категорій
громадян на підставі договору №16.

З матеріалів справи вбачається, що за
2013 рік позивач надав послуги по
перевезенню пільгових категорій
громадян на загальну суму 924178,06 грн.

При цьому, Відповідачем станом на 01.01.2014
було компенсовано позивачу збитків від
перевезення пільгових категорій
громадян у сумі 720639,96 грн.

Таким чином, заборгованість Управління
соціального захисту населення
Миронівської районної державної
адміністрації Київської області перед
позивачем за перевезення пільгових
категорій громадян автомобільним
транспортом станом на 01 січня 2014 року
становить 203538,10 грн.

Дані обставини підтверджуються Актами
звірки розрахунків за надані населенню
послуги на які надаються пільги за
серпень-листопад 2013 року та листом
Управління соціального захисту
населення Миронівської районної
державної адміністрації Київської
області від 23.01.2014 №07-07/84.

Надаючи правову оцінку відносинам, що
виникли між сторонами, суд виходить з
наступного.

Спірні правовідносини регулюються
Законом України "Про Державний бюджетй
України на 2013 рік" та Порядком
фінансування видатків місцевих
бюджетів на здійснення заходів з
виконання державних програм
соціального захисту населення за
рахунок субвенцій з державного
бюджету, затвердженим Постановою
Кабінету Міністрів України від 04.03.2002
№256.

Є необхідним зауважити на тому, що
надання пільг з безоплатного
користування автомобільним
транспортом окремих категорій
громадян передбачені, зокрема,
Законами України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" від 28.02.1991 №796-ХІІ, "Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні" від 21.03.1991 №875-ХІІ,

"Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту" від 22.10.1993
№3551-ХІІ, "Про основні засади
соціального захисту ветеранів праці та
інших громадян похилого віку в Україні"
від 16.12.1993 №3721-ХІІ та Постановою
Кабінету Міністрів України від 17.05.1993
№354 "Про безплатний проїзд пенсіонерів
на транспорті загального
користування".

Фінансування зазначених державних
соціальних програм згідно з підпунктом
"б" пункту 4 частини 1 статті 89 та статті
102 Бюджетного кодексу України від 08.07.2010
№2456-VІ проводяться за рахунок
субвенцій з державного бюджету
місцевим бюджетам на здійснення
державних програм соціального захисту
у порядку, визначеному Кабінетом
Міністрів України.

Відшкодування збитків від перевезення
пільгових категорій громадян
автомобільним транспортом згідно із
Законом України "Про Державний бюджет
України на 2013 рік" здійснюється за
рахунок субвенцій з державного бюджету
місцевим бюджетам.

Отже, відповідач у правовідносинах, які
виникли з часу укладання договору №16 з
позивачем, діє з метою реалізації
владних управлінських функцій щодо
виконання відповідної державної
програми, спрямованої на підтримку
окремих категорій громадян, які мають
право на пільговий проїзд. Тобто, у
договірних правовідносинах за
вказаною угодою відповідач не має на
меті набуття майнового блага. Крім
того, договором №16 визначається
порядок виконання відповідачем
бюджетних зобов'язань перед іншою
особою (позивачем), яка залучена даним
договором до виконання відповідної
державної програми.

Вказана правова позиція відповідає
висновкам, викладеним у рішенні
Верховного суду України від 13 жовтня 2009
року №09/209.

Як було встановлено судом, позивачем на
виконання умов договору №16 та
відповідно до вимог чинного
законодавства з січня по грудень 2013
року забезпечувалось пільгове
перевезення окремих категорій
громадян автомобільним транспортом.

Порядок фінансування видатків
місцевих бюджетів на здійснення
заходів з виконання державних програм
соціального захисту населення за
рахунок субвенцій з державного бюджету
затверджено Постановою Кабінету
Міністрів України від 04.03.2002 №256 (далі -
Порядок №256).

Пунктом 2 даного Порядку визначено, що
фінансування видатків місцевих
бюджетів за державними програмами
соціального захисту населення
провадиться за рахунок субвенцій,
передбачених державним бюджетом на
відповідний рік, у межах обсягів,
затверджених у обласних бюджетах,
бюджеті Автономної Республіки Крим,
бюджетах міст Києва та Севастополя,
міст республіканського Автономної
Республіки Крим і обласного значення
та у районних бюджетах на зазначені
цілі. Забороняється фінансування
місцевих програм соціального захисту
населення за рахунок субвенцій з
державного бюджету.

Згідно з пунктом 3 Порядку №256
головними розпорядниками коштів
місцевих бюджетів на здійснення
заходів з виконання державних програм
соціального захисту населення є
керівники головних управлінь,
управлінь, відділів та інших
самостійних структурних підрозділів
місцевих держадміністрацій,
виконавчих органів рад, до компетенції
яких належать питання праці та
соціального захисту населення (далі -
головні розпорядники коштів).

Абзацом 4 пункту 5 Порядку №256
визначено, що головні розпорядники
коштів місцевих бюджетів щомісяця
готують інформацію про фактично
нараховані суми та акти звіряння
розрахунків за надані послуги з
підприємствами - надавачами
відповідних послуг і надсилають їх
фінансовим органам
райдержадміністрацій, виконкомів
міських рад (міст республіканського
Автономної Республіки Крим і обласного
значення): до 22 числа місяця, що настає
за звітним, - щодо пільг та житлових
субсидій населенню на оплату
електроенергії, природного газу,
послуг тепло-, водопостачання і
водовідведення, квартирної плати
(утримання будинків і споруд та
прибудинкових територій), вивезення
побутового сміття та рідких нечистот,
компенсаційних виплат за пільговий
проїзд окремих категорій громадян,
пільг з послуг зв'язку, зокрема,
безпроводового доступу до
телекомунікаційної мережі з
придбанням відповідних стаціонарних
абонентських терміналів, та інших
передбачених законодавством пільг
(крім пільг на одержання ліків та
зубопротезування). Інформація про
фактично нараховані за звітний період
суми подається як в цілому, так і за
розрахунками, не проведеними згідно з
Порядком, затвердженим постановою
Кабінету Міністрів України від 11.01.2005
№20.

Згідно з пунктом 4 Порядку №256
перерахування сум субвенцій на
фінансування видатків місцевих
бюджетів на здійснення заходів з
виконання державних програм
соціального захисту населення
провадиться Державною казначейською
службою згідно з помісячним розписом
асигнувань державного бюджету, але в
межах фактичних зобов'язань
відповідних бюджетів щодо пільг,
субсидій, допомоги та компенсаційних
виплат за пільговий проїзд окремих
категорій громадян.

Суд зауважує на тому, що відсутність
бюджетного асигнування не є підставою
для звільнення від виконання грошового
зобов'язання, взятого на себе державою
в особі органу виконавчої влади, в
даному випадку - в особі відповідача, що
узгоджується з висновками Верховного
Суду України, викладеними у постанові
від 13 жовтня 2009 року у справі №09/209.

Відповідно до норм Типового положення
про управління праці та соціального
захисту населення районної, районної у
м. Києві та Севастополі державної
адміністрації, затвердженого
Постановою Кабінету Міністрів України
від 30.05.2007 №790, основними завданнями
Управління є забезпечення у межах
своїх повноважень додержання
законодавства про соціальний захист та
соціальне обслуговування населення, у
тому числі громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи;
розроблення та організація виконання
комплексних програм поліпшення
соціального обслуговування інвалідів,
пенсіонерів, одиноких непрацездатних
громадян похилого віку та всебічне
сприяння в отриманні ними соціального
обслуговування та соціальних послуг за
місцем проживання; виконання функцій
головного розпорядника коштів
місцевого бюджету на здійснення
заходів з виконання державних програм
соціального захисту населення за
рахунок субвенції з державного
бюджету.

Таким чином, Управління соціального
захисту населення Миронівської РДА має
контролювати об'єми, вартість
соціальної послуги, процес надання
такої послуги та вживати заходів для
забезпечення своєчасного
перерахування компенсаційних виплат
перевізнику.

Відповідно до пункту 1 Порядку №256 цей
Порядок визначає, відповідно до статті
102 Бюджетного кодексу України, механізм
фінансування видатків місцевих
бюджетів на здійснення заходів з
виконання державних програм
соціального захисту населення щодо
компенсаційних виплат за пільговий
проїзд окремих категорій громадян.

Таким чином, суд дійшов висновку, що
головні розпорядники коштів
зобов'язані у разі виникнення
додаткових зобов'язань надсилати
фінансовим органам
райдержадміністрацій, виконкомів
міських рад (міст республіканського
Автономної Республіки Крим і обласного
значення) уточнену інформацію про
фактично нараховані у поточному місяці
суми.

На підставі отриманої інформації
фінансовий орган вирішує питання про
фінансування додаткових зобов'язань,
зокрема, таким чином як: збільшення
обсягу субвенцій з державного бюджету
місцевим бюджетам; перерозподіл
обсягів субвенцій з державного бюджету
місцевим бюджетам за рахунок позицій,
по яким не відбулось повного чи
часткового освоєння коштів;
перереєстрація заборгованості за
минулий період та включення її в
кошторис наступного періоду.

З огляду на викладене, суд вважає, що
відсутність коштів для належного
виконання грошового зобов'язання не
може бути визнана обставиною, що
звільняє від відповідальності
(форс-мажорною обставиною), незалежно
від підстав її виникнення.

Крім того, чинним законодавством
України не врегульовано порядку
проведення погашення заборгованості
бюджетних установ у випадках, коли
поточні бюджетні асигнування не
покривають всі зобов'язання за
укладеними договорами, проте вказане
не може бути підставою для звільнення
від виконання зобов'язань за
укладеними договорами.

Згідно з частиною 1 статті 17 Закону
України "Про виконання рішень та
застосування практики Європейського
суду з прав людини" суди застосовують
при розгляді справ Конвенцію та
практику Суду як джерело права.

Європейським Судом з прав людини у
правовідносинах, в яких виникає спір за
обставинами аналогічним даному спору,
запроваджено практику, за якою
державний орган не може посилатись на
відсутність коштів, щоб не виплачувати
борг, у тому числі той, що підтверджений
судовим рішенням. Така відсутність
коштів не може бути визнана як виключна
обставина, та є порушенням пункту 1
статті 6, статті 13 Європейської
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод, ратифікованої
Законом України від 11 вересня 1997 року,
про що також зазначено в Рішенні
Європейського суду з прав людини у
справі "Жовнер проти України" від 29
червня 2004 року.

Також, у справі "Кечко проти України"
Європейський суд з прав людини не
прийняв аргументів Уряду щодо
відсутності бюджетних асигнувань,
оскільки органи державної влади не
можуть посилатись на відсутність
коштів як на причину невиконання своїх
зобов'язань.

Відповідно до абзацу 8 пункту 6 Порядку
№256 у разі виникнення додаткових
зобов'язань головні розпорядники
коштів місцевих бюджетів надсилають
щомісяця до 18 числа фінансовим органам
райдержадміністрацій, виконкомів
міських рад (міст республіканського
Автономної Республіки Крим і обласного
значення) уточнену інформацію про
фактично нараховані у поточному місяці
суми.

Матеріали справи не містять доказів
того, що відповідачем відповідно до
вимог п. 6 Порядку №256 здійснено
реєстрацію додаткових зобов'язань за
фактично надані послуги пільгового
проїзду автомобільним транспортом
окремим категоріям громадян та
надіслано інформацію про додаткові
зобов'язання щомісяця до 18 числа
фінансовому органу Миронівської РДА
Київської області.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов
висновку про те, що дії відповідача
щодо невиконання умов договору №16 в
частині неповної сплати коштів
перевізнику є такими, що не ґрунтуються
на вимогах чинного законодавства
України.

Зважаючи на вищевказане та на
відсутність доказів щодо
відшкодування відповідачем на користь
позивача 203538,10 грн. вказаних витрат,
вимоги про визнання дій Управління
соціального захисту населення в
частині неповної сплати витрат по
пільговому перевезенню автомобільним
транспортом пільгових категорій
громадян за рахунок субвенцій з
державного бюджету за період з серпня
по листопад 2013 року та відповідно про
стягнення з відповідача зазначеної
суми є обґрунтованими та підлягають
задоволенню.

Статтею 11 Кодексу адміністративного
судочинства України визначено, що
розгляд і вирішення справ в
адміністративних судах здійснюється
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і доведенні перед судом їх
переконливості.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

На виконання цих вимог відповідачем, як
суб'єктом владних повноважень, не
надано суду доказів, які спростовували
б твердження позивача, а відтак, не
доведено правомірності своїх дій.

За таких обставин, виходячи з меж
заявлених позовних вимог, системного
аналізу положень законодавства
України, доказів, наявних в матеріалах
справи, суд дійшов висновку, що позовні
вимоги є такими, що підлягають
задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до статті 94 Кодексу
адміністративного судочинства
України, якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 257 Кодексу
адміністративного судочинства
України, у разі необхідності спосіб,
строки і порядок виконання можуть бути
визначені у самому судовому рішенні.

Враховуючи те, що позивач не
заперечував проти розстрочення
судового рішення на рік, суд вважає за
доцільним розстрочити виконання
постанови в частині стягнення з
Управління соціального захисту
населення Миронівської районної
державної адміністрації Київської
області на користь фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 витрат по
пільговому перевезенню автомобільним
транспортом пільгових категорій
громадян за рахунок субвенцій з
державного бюджету за період з серпня
2013 року по листопад 2013 року в сумі 203538,10
грн. на дванадцять місяців.

На підставі викладеного, керуючись
статтею 124 Конституції України,
статтями 69-71, 94, 128, 158-163, 167, 254, 257 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Адміністративний позов фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати протиправними дії Управління
соціального захисту населення
Миронівської районної державної
адміністрації Київської області в
частині неповної сплати фізичній
особі-підприємцю ОСОБА_1 витрат по
пільговому перевезенню автомобільним
транспортом пільгових категорій
громадян за рахунок субвенцій з
державного бюджету за період з серпня
2013 року по листопад 2013 року.

Стягнути з Управління соціального
захисту населення Миронівської
районної державної адміністрації
Київської області на користь фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 витрати по
пільговому перевезенню автомобільним
транспортом пільгових категорій
громадян за рахунок субвенцій з
державного бюджету за період з серпня
2013 року по листопад 2013 року в сумі 203538
(двісті три тисячі п'ятсот тридцять
вісім) грн. 10 коп.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1)
сплачений судовий збір у розмірі
407(чотириста сім) грн. 89 коп.

Розстрочити виконання постанови
Київського окружного
адміністративного суду від 13 березня
2013 в адміністративній справі №810/1867/13-а
в частині стягнення з Управління
соціального захисту населення
Миронівської районної державної
адміністрації Київської області на
користь фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 витрат по пільговому
перевезенню автомобільним транспортом
пільгових категорій громадян за
рахунок субвенцій з державного бюджету
за період з серпня 2013 року по листопад
2013 року в сумі 203538,10 грн. строком на 12
(дванадцять) місяців після набрання
Постановою суду законної сили шляхом
сплати щомісячних платежів протягом 11
(одинадцяти) місяців в сумі 16961,50 грн. та
в 12 (дванадцятому) місяці в сумі 16961,60
грн.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо вона не була подана у
встановлені строки. У разі подання
апеляційної скарги постанова, якщо її
не скасовано, набирає законної сили
після повернення апеляційної скарги,
відмови у відкритті апеляційного
провадження або набрання законної сили
рішенням за наслідками апеляційного
провадження.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Київського
апеляційного адміністративного суду
через Київський окружний
адміністративний суд шляхом подачі
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня її проголошення, а у разі
проголошення лише вступної та
резолютивної частини постанови або
прийняття постанови у письмовому
провадженні - протягом десяти днів з
дня отримання копії постанови.

Суддя
Балаклицький А. І.