Справа № 808/8651/13-а
Суддя: Матяш Ольга Віталіївна
Дата ухвалення: 2014-03-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2014 року , об 11-30 годині,Справа
№ 808/8651/13-а м.ЗапоріжжяЗапорізький
окружний адміністративний суд

у складі: головуючого - судді Матяш
О.В.,

за участю секретаря
Передерій А.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м. Запоріжжя

справу за адміністративним позовом
Головного управління Міністерства
внутрішніх справ України в Запорізькій
області

до ОСОБА_1,

третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору, на стороні
позивача, - голова комісії з
припинення Запорізького юридичного
інституту Дніпропетровського
державного університету внутрішніх
справ Алфьоров С.М.,

про стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

позивач звернувся до суду із вказаним
позовом та просить стягнути з ОСОБА_1 на
користь ГУМВС України в Запорізькій
області (далі - ГУМВС) витрати,
пов'язані з його утриманням у
Запорізькому юридичному інституті
Дніпропетровського державного
університету (далі - ЗЮІ) в розмірі 8 827,42
гривень у зв'язку з порушенням
відповідачем угоди - останній не
відпрацював 3 роки за місцем розподілу
в органах внутрішніх справ після
закінчення університету. Представник
позивача просить позов задовольнити,
розглянувши справу за його
відсутності.

Відповідач в судове засідання не
з'явився з невідомої суду причини,
судову повістку було направлено на
адресу відповідача, що вказана у
довідці сектора адресно-довідкової
роботи Управління Державної
міграційної служби України в
Запорізькій області, проте
кореспонденція повернулася до суду з
відміткою «за закінченням терміну
зберігання».

Згідно ч.11 ст.35 КАС України, у разі якщо
повістка не вручена адресату з
незалежних від суду причин, вважається,
що така повістка вручена належним
чином.

До початку судового засідання від
представника третьої особи - голови
комісії з припинення Запорізького
юридичного інституту
Дніпропетровського державного
університету внутрішніх справ
Алфьорова - надійшла заява про розгляд
справи без його участі, просить позов
задовольнити.

Відповідно до ч.1 ст. 41 КАС України,
фіксування судового засідання за
допомогою звукозаписувального
технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши наявні у справі докази та
надавши їм оцінку, суд вважає, що позов
не підлягає задоволенню з огляду на
таке: судом встановлено, що 29.10.2008 між
ЗЮІ та ОСОБА_1, за згодою його матері
ОСОБА_3, було укладено договір про
підготовку фахівця №8351, відповідно до
розділів 3, 4 якого передбачено підстави
та порядок відшкодування фактичних
витрат на підготовку (а.с.5-6).

Відповідно до витягу з наказу ГУМВС №183
о/с від 23.06.2011, ОСОБА_1 призначено
дізнавачем сектору дізнання
Енергодарського міського відділу з
21.06.2011 (а.с.7). Згідно з витягом з наказу
ГУМВС №258 о/с від 04.06.2013, відповідача
звільнено з органів внутрішніх справ
за власним бажанням (а.с. 8).

Відповідно до ч. 7 ст. 18 Закону №565 (у
редакції Закону N 5178-VI від 06.07.2012, який
набрав чинності 11.10.2013 та діяв на час
подання даного позову), на яку
посилається ГУМВС в позові, особи
начальницького складу, які
звільняються із служби протягом трьох
років після закінчення вищого
навчального закладу Міністерства
внутрішніх справ України за власним
бажанням, через службову
невідповідність або за порушення
дисципліни, відшкодовують
Міністерству внутрішніх справ України
витрати, пов'язані з їх утриманням у
вищому навчальному закладі, в порядку,
установленому Кабінетом Міністрів
України. У разі відмови від
добровільного відшкодування витрат
таке відшкодування здійснюється в
судовому порядку.

Судом встановлено, що ані стаття 18
Закону №565, ані Закон №565 в цілому в
редакції Закону N 540-VI від 18.09.2008, який
набрав чинності 07.10.2008 та діяв на момент
підписання вищевказаного договору, не
містять вимог щодо відшкодування
витрат, пов'язаних з утриманням особи у
вищому навчальному закладі, якщо особа
начальницького складу органів
внутрішніх справ звільняється із
служби протягом трьох років після
закінчення вищого навчального закладу
Міністерства внутрішніх справ України
за власним бажанням.

Згідно з п.п. 1, 3 Порядку (у редакції
Постанови № 66 від 08.02.2012, яка набрала
чинності 15.02.2012 та діяла на час подання
даного позову), визначено «механізм
відшкодування особами, які навчалися
за державним замовленням у вищих
навчальних закладах МВС (далі - особи),
витрат, пов'язаних з їх утриманням у
таких закладах (далі - витрати), у разі:

1) дострокового розірвання договору про
підготовку фахівця у вищому
навчальному закладі МВС (далі -
навчальний заклад) через небажання
продовжувати навчання або
недисциплінованість;

2) відмови від подальшого проходження
служби на посадах начальницького
складу органів внутрішніх справ після
закінчення навчального закладу;

3) звільнення осіб начальницького
складу органів внутрішніх справ із
служби протягом трьох років після
закінчення навчального закладу за
власним бажанням, через службову
невідповідність або за порушення
дисципліни.

Витрати відшкодовуються згідно з
договором про підготовку фахівця в
навчальному закладі, який укладається
між навчальним закладом, головним
управлінням або управлінням МВС та
особою. У разі коли особа є
неповнолітньою, установлення правових
відносин здійснюється відповідно до
вимог Цивільного кодексу України .

Типову форму договору затверджує МВС
за погодженням з МОН».

Судом встановлено, що ані п.п. 1, 3
вказаного Порядку, ані Порядок в цілому
в первинній редакції від 01.03.2007, який
діяв на момент підписання
вищевказаного договору, не містять
вимог щодо відшкодування витрат,
пов'язаних з утриманням особи у вищому
навчальному закладі, якщо особа
начальницького складу органів
внутрішніх справ звільняється із
служби протягом трьох років після
закінчення вищого навчального закладу
Міністерства внутрішніх справ України
за власним бажанням.

Наказом Міністерства внутрішніх справ
України № 150 від 14.05.2007 (у первинній
редакції, що діяла на момент підписання
договору) затверджено типовий договір
про підготовку фахівця у вищому
навчальному закладі Міністерства
внутрішніх справ України. Проте типова
форма зазначеного договору також не
містить вимог щодо відшкодування
витрат, пов'язаних з утриманням особи у
вищому навчальному закладі, якщо особа
начальницького складу органів
внутрішніх справ звільняється із
служби протягом трьох років після
закінчення вищого навчального закладу
Міністерства внутрішніх справ України
за власним бажанням.

Судом встановлено, що договір №8351 від
29.10.2008 не відповідає типовій формі
договору, затвердженій Наказом
Міністерства внутрішніх справ України
№ 150 від 14.05.2007. Тому суд не приймає до
уваги даний документ як належний доказ
у справі.

З урахуванням наведеного, суд дійшов
висновку, що чинним законодавством на
момент укладення зазначеного договору
між ОСОБА_1 та ЗЮІ не було передбачено
підстав повного чи часткового
відшкодування відповідачем витрат,
пов'язаних з утриманням останнього у
вищому навчальному закладі, якщо він
звільняється із служби протягом трьох
років після закінчення вищого
навчального закладу Міністерства
внутрішніх справ України за власним
бажанням.

Відповідно до ст. 58 Конституції
України, «закони та інші
нормативно-правові акти не мають
зворотної дії в часі, крім випадків,
коли вони пом'якшують або скасовують
відповідальність особи».

Норми законодавства, на які
посилається позивач, не діяли на момент
укладення договору, тому не можуть бути
застосовані при вирішенні даного
спору.

Таким чином, вимоги позивача про
стягнення з ОСОБА_1 витрат, пов'язаних з
його утриманням у ЗЮІ в розмірі 8 827,42
гривень у зв'язку з порушенням ним
угоди - останній не відпрацював 3 роки
за місцем розподілу в органах
внутрішніх справ після закінчення
університету у зв'язку зі звільненням
за власним бажанням - не ґрунтуються на
законі, а тому не підлягають
задоволенню.

Відповідно до пп. 1 п. 3 ч. 2 ст. 4 Закону
України «Про судовий збір» № 3674-VI від
08.07.2011, за подання до адміністративного
суду адміністративного позову
майнового характеру ставка судового
збору встановлюються у такому розмірі:
2 відсотки розміру майнових вимог, але
не менше 1,5 розміру мінімальної
заробітної плати та не більше 4
розмірів мінімальної заробітної плати.
Таким чином, мінімальний розмір
судового збору за подання до
адміністративного суду
адміністративного позову майнового
характеру дорівнює 1720,5 гривням
(1147*1,5=1720,5 гривень).

Згідно з ч. 3 ст. 4 зазначеного Закону,
під час подання адміністративного
позову майнового характеру
сплачується 10 відсотків розміру ставки
судового збору. Решта суми судового
збору стягується з позивача або
відповідача пропорційно до
задоволеної чи відхиленої частини
вимоги».

Відповідно до платіжного доручення
№1497 від 01.11.2013, позивач сплатив 172,05
гривень за подання даного позову (а.с.12).

Оскільки позов не підлягає
задоволенню, решту суми судового збору
в розмірі 1548,45 гривень (1720,5-172,05=1548,45)
необхідно стягнути з позивача.

Керуючись ст.ст.17,158-163, 167 КАС України,
суд

ПОСТАНОВИВ:

у позові відмовити.

Стягнути з Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Запорізькій області (,
адреса: 69057, м. Запоріжжя, вул. Матросова,
буд. 29) на користь Державного бюджету
України судові витрати у розмірі 1548
(однієї тисячі п'ятиста сорока восьми)
гривень 45 копійок.

Постанова може бути оскаржена у
Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд через
Запорізький окружний адміністративний
суд у десятиденний строк з дня
отримання постанови шляхом подання
апеляційної скарги. Копія апеляційної
скарги одночасно надсилається особою,
що її подає, до Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо її не було подано. У разі
подання апеляційної скарги постанова,
якщо її не скасовано, набирає законної
сили після закінчення апеляційного
розгляду справи.

Суддя
О.В. Матяш