Справа № 1591/9-14-14/188
Суддя: Лиска Т.О.
Дата ухвалення: 2014-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"27" лютого 2014 р. м. Київ
К/9991/30892/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Суддів: Лиски Т.О. (доповідач),

Бутенка В.І.,

Штульмана І.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу за
позовом Кременчуцького міськрайонного
центру зайнятості до КП "Кременчуцьке
тролейбусне управління" про визнання
договорів недійсними та стягнення
заборгованості, касаційне провадження
в якій відкрито за касаційною скаргою
Кременчуцького міськрайонного центру
зайнятості на постанову
Господарського суду Полтавської
області від 04 вересня 2008 року та ухвалу
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 20 квітня 2011
року, -

в с т а н о в и л а:

У січні 2007 року Кременчуцький
міськрайонний центр зайнятості
звернувся до суду з позовом до КП
"Кременчуцьке тролейбусне управління"
про визнання договорів недійсними та
стягнення заборгованості.

Постановою Господарського суду
Полтавської області від 04 вересня 2008
року, залишеною без змін ухвалою
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 20 квітня 2011
року, позивачу було відмовлено у
задоволенні позову.

Не погоджуючись з рішеннями судів
першої та апеляційної інстанцій у
справі, Кременчуцький міськрайонний
центр зайнятості звернувся з
касаційною скаргою, в якій просить
рішення судів попередніх інстанцій
скасувати та прийняти нове рішення,
посилаючись на порушення судами норм
процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача,
розглянувши та обговоривши доводи
касаційної скарги, перевіривши
матеріали справи, колегія суддів
Вищого адміністративного суду України
вважає, що касаційна скарга не підлягає
задоволенню виходячи з наступного.

Відмовляючи Кременчуцькому
міськрайонному центрі зайнятості у
задоволенні позову, суд першої
інстанції, з висновком якого погодився
і суд апеляційної інстанції, виходив з
того, що позивачем пропущено строк
звернення до суду передбачений статтею
99 Кодексу адміністративного
судочинства України (далі по тексту КАС
України).

Такий висновок судів попередніх
інстанцій відповідає обставинам
справи та нормам процесуального права.

Відповідно до частини 1 статті 2
КАС України, завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

Частина 2 цієї статті встановлює,
що до адміністративних судів можуть
бути оскаржені будь-які рішення, дії чи
бездіяльність суб'єктів владних
повноважень, крім випадків, коли щодо
таких рішень, дій чи бездіяльності
Конституцією чи законами України
встановлено інший порядок судового
провадження.

Як вбачається з матеріалів справи
та було встановлено судами попередніх
інстанцій, у січні 2007 року
Кременчуцький міськрайонний центр
зайнятості звернувся до суду з позовом
до відповідача, у якому просив визнати
недійсними договори, укладені у 2003
році та стягнення з відповідача коштів
за зазначеними договорами.

Статтею 99 КАС України
передбачено, що адміністративний позов
може бути подано в межах строку
звернення до адміністративного суду,
встановленого цим Кодексом або іншими
законами.

Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 3
КАС України адміністративний позов - це
звернення до адміністративного суду
про захист прав, свобод та інтересів у
публічно-правових відносинах.

Оскільки предметом спору в цій
справі є захист прав позивача у
публічно-правових відносинах,
застосуванню підлягає стаття 99 КАС
України.

За приписами статті 99 КАС України (в
редакції, яка була чинною на момент
виникнення спірних правовідносин) для
звернення до адміністративного суду за
захистом прав, свобод та інтересів
особи встановлюється річний строк,
який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Відповідно до статті 100 КАС
України пропущення строку звернення до
адміністративного суду є підставою для
відмови у задоволенні
адміністративного позову за умови,
якщо на цьому наполягає одна із сторін.

З матеріалів справи вбачається, що
відповідач просив відмовити у
задоволенні позову, оскільки позивачем
було пропущено строк звернення до суду
встановлений статтею 99 КАС України.

Таким чином, колегія суддів
погоджується з висновком судів
попередніх інстанцій, що позовні
вимоги Кременчуцького міськрайонного
центру зайнятості, не підлягають
задоволенню, оскільки позивачем було
пропущено річний строк звернення до
суду з адміністративним позовом, а
відповідач наполягав на застосуванні
наслідків пропуску строку
передбачених статтею 100 КАС України.

Відповідно до частини 1 статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів вважає, що касаційну скаргу слід
залишити без задоволення, оскільки
судові рішення постановлені з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, правова оцінка
обставинам у справі дана вірно, а
доводи касаційної скарги є
необґрунтованими.

Керуючись статтями 222, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів,

ухвалила:

Касаційну скаргу Кременчуцького
міськрайонного центру зайнятості
залишити без задоволення, а постанову
Господарського суду Полтавської
області від 04 вересня 2008 року та ухвалу
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 20 квітня 2011
року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: