Справа № 810/991/14
Суддя: Панова Г. В.
Дата ухвалення: 2014-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 березня 2014 року м. Київ
810/991/14

17:29

Київський окружний адміністративний
суд у складі: головуючого - судді
Панової Г.В., за участю секретаря
судового засідання: Волощук Л.В.

представників сторін:

від позивача - Безсмертний О.М.,

від відповідача - Феніок А.Д.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Розподільчий центр
«Плюс»

до Переяслав-Хмельницької
об'єднаної державної податкової
інспекції

Головного управління
Міндоходів у Київській області

про визнання протиправним і
скасування податкового

повідомлення-рішення

В С Т А Н О В И В:

До Київського окружного
адміністративного суду звернулось
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Розподільчий центр
«Плюс» з позовом до
Переяслав-Хмельницької об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Київській області про визнання
протиправним і скасування податкового
повідомлення-рішення від 14.10.2013 №
в частині нарахування суми грошового
зобов'язання за платежем податок на
додану вартість в сумі 18956624,05 грн. з них:
15800292,60 грн. за основним платежем і 3156331,45
грн. за штрафними (фінансовими)
санкціями.

Спірне податкове повідомлення-рішення
прийнято податковим органом на
підставі Акта, в якому встановлено
заниження податку на додану вартість, у
зв'язку із включенням до податкового
кредиту сплачених коштів у складі ціни
придбаного товару у ДП «КК «Рошен»,
оскільки, на думку посадових осіб
податкового органу, позивач здійснював
нетипові господарські операції, за
відсутності ділової мети, а лише з
метою одержання податкової вигоди.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив, що висновки Акта перевірки
про заниження податку на додану
вартість є безпідставними і не
обґрунтованими, оскільки укладені
договори з ДП «КК «Рошен» мали реальний
характер - товар поставлений,
контрагентом у повному обсязі і
оплачений позивачем. Як стверджує
позивач, реальність господарських
операцій між позивачем і вказаним
підприємством підтверджується
первинними бухгалтерськими
документами, які були надані під час
перевірки податковому органу та іншими
документами, які складені в результаті
проведення даних операцій. Крім того,
позивачем отримано прибуток, тому
відсутні підстави для висновків, що
такі операції спрямовані на
мінімізацію податкових зобов'зань.

Відповідач позову не визнав.
Заперечуючи проти позову відповідач
зазначив, що перевіркою встановлено
здійснення підприємством операцій з
придбання та експорту товарів, які є
невластивими в контексті діяльності
платника податку ТОВ «Розподільчий
центр «Плюс», а саме: кондитерських
виробів - постачальник ДП «КК «Рошен».

Про нетиповість операцій з придбання
та продажу нетипової продукції для
діяльності ТОВ «Розподільчий центр
«Плюс» свідчать значні відмінності у
структурі витрат та структурі
податкового кредиту під час здійснення
звичайної діяльності платника та під
час здійснення операції з придбання та
продажу нетипової продукції.

Так, структура реалізаційної вартості
надання логістичних послуг ТОВ
«Розподільчий центр «Плюс» в межах
основної діяльності, вказує, що в такій
вартості значну частку займають
витрати по оренді складського
комплексу, матеріальні витрати та
вартість труда персоналу з
нарахуванням на фонд оплати праці.

Фактично придбаний товар (кондитерські
вироби) були реалізовані
покупцям-нерезидентам, які є також
постійними покупцями ДП "КК "Рошен".
Крім того, як стверджує відповідач,
операції з придбання нетипової
продукції та реалізації її на експорт
були малоприбутковими.

Таким чином, на думку відповідача,
господарські операції здійснювались
лише з метою одержання податкової
вигоди у вигляді мінімізації
податкових зобов'язань з ПДВ.

Враховуючи викладене, спірне податкове
повідомлення-рішення прийнято
правомірно і у відповідності до вимог
чинного податкового законодавства.

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши матеріали справи,
суд дійшов висновку, що
адміністративний позов підлягає
задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судом, посадовими
особами Переяслав-Хмельницької
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Київській області
проведено планову виїзну перевірку ТОВ
«Розподільчий центр «Плюс» з питань
дотримання вимог податкового
законодавства за період з 01.10.2010 по
31.12.2012 валютного і іншого законодавства
за період з 01.10.2010 по 31.12.2012, за
результатами якого складено Акт від
24.09.2013 № 855/22-0/32395764.

Перевіркою встановлено ряд порушень,
зокрема, п.п.7.4.5. ЗУ «Про податок на
додану вартість» від 03.04.1997 №168/97-ВР та
п.198.3, п.198.6 ст.198, п.201.8 ст.201 Податкового
кодексу України - занижено податок на
додану вартість в періоді, що
перевірявся, на загальну суму 15817929,80
грн.

Вказаних висновків податковий орган
дійшов у зв'язку з наступним.

Так, в Акті перевірки (сторінка 66 - 73)
відповідачем зазначено, що перевіркою
встановлено здійснення підприємством
операцій з придбання та експорту
товарів, які є невластивими в контексті
діяльності платника податку ТОВ
«Розподільчий центр «Плюс», а саме:
кондитерських виробів (постачальник ДП
«КК «Рошен»).

Фактичний вид діяльності - 52.10 -
складське господарство. ТОВ
«Розподільчий центр «Плюс» здійснює
операції із надання логістичних
(складських) послуг.

В ході проведення документальної
позапланової перевірки посадовими
особами ТОВ «Розподільчий центр плюс»
() надано акт
інвентаризації основних засобів від
30.12.2012. Згідно інвентаризаційним описам
по ТОВ «Розподільчий центр плюс» () значиться в наявності 2157
найменувань на суму 4 641 650,95 грн.
(залишкова вартість). Балансова
вартість основних фондів становить -
19009497,22 грн. Для здійснення
фінансово-господарської діяльності
ТОВ «Розподільчий центр плюс» () використовує:

Електротележки - 6шт- балансова
вартість - 428555,63грн;

Штабел електричний - 22шт. - балансова
вартість - 5406602,79грн; Акумуляторний
вилочний навантажувач - 14шт. - балансова
вартість - 1639934,56грн;

Під'їзна залізнична колія - балансова
вартість 39657,0грн;

Склад готової продукції - 1шт. -
балансова вартість 341948,82грн;

Склад сировини - балансова вартість
49777,17грн;

Ваги електричні 15т - 1шт. балансова
вартість 60,0грн;

Ваги механічні - 1шт.- балансова
вартість 30,0грн тощо.

Згідно договорів оренди №109.1 від 01.02.2008
та №109.1/10 від 31.12.2010 ТОВ «Розподільчий
центр «Плюс» орендує у ДП «КК «РОШЕН» і
використовує у господарській
діяльності наступні основні засоби:

адміністративно-побутовий комплекс -
3458,5 кв.м. контрольно-пропускний пункт -
13,0 кв.м. склад сировини - 23296,5 кв.м склад
готової продукції - 31025,0кв.м

6 під'їзних залізничних колій загальною
протяжністю - 2095,3м вагонне депо - 119,6кв.м

майданчики для контейнерів та стоянки
автомобілів під'їзні дороги

очисні споруди площею 132,4 кв.м.

системи відео спостереження, охоронної
сигналізації, контролю доступу та
голосового сповіщення.

ТОВ «Розподільчий центр плюс» для
здійснення фінансово-господарської
діяльності має сформований штат
працівників станом на 01.10.10 загальна
чисельність працюючих на ТОВ
«Розподільчий центр «Плюс» склала 240
особи, у тому числі за сумісництвом - 1
особа, а станом на 31.12.12 склала 258 осіб, у
тому числі за сумісництвом - 2 особи.

В ході перевірки, на підставі наданих
первинних документів встановлено, що
питома вага вартості реалізації
наданих платником логістичних послуг у
загальному обсязі реалізації товарів
(робіт, послуг) становить :

за період з 01.10.2010 року по 31.12.2010 року -
63,6%; за період з 01.01.2011 по 31.03.2011 року-78,1 %;

Згідно з реєстраційними документами
ТОВ «Розподільчий центр «Плюс» має
право здійснювати наступну діяльність,
зокрема:

- складське господарство;

- діяльність автомобільного
вантажного транспорту;

- здавання в оренду власного
нерухомого майна;

- діяльність агентств нерухомості;

- неспеціалізована оптова
торгівля продуктами харчування,
напоями та тютюновими виробами;

- роздрібна торгівля в
неспеціалізованих магазинах переважно
з продовольчим асортиментом.

Але, в ході перевірки встановлено, що
підприємство здійснювало операції з
продажу товарів, які є не типовими для
основного виду діяльності
підприємства, а саме: реалізацію
кондитерських виробів.

Про нетиповість операцій з придбання
та продажу нетипової продукції для
діяльності ТОВ «Розподільчий центр
«Плюс» свідчать значні відмінності у
структурі витрат та структурі
податкового кредиту під час здійснення
звичайної діяльності платника та під
час здійснення операції з придбання та
продажу нетипової продукції.

Так, структура реалізаційної вартості
надання логістичних послуг ТОВ
«Розподільчий центр «Плюс» в межах
основної діяльності, вказує, що в такій
вартості значну частку займають
витрати по оренді складського
комплексу, матеріальні витрати та
вартість труда персоналу з
нарахуванням на фонд оплати праці.

В той же час, діяльність з придбання та
продажу нетипової продукції має лише
одну складову витрат - витрати на
придбання такої продукції (вартість
таких товарів). Собівартість
реалізованих товарів за експортними
операціями складається із вартості
придбання таких товарів, що
відображено в регістрах
бухгалтерського обліку: Дт 902
«Собівартість реалізованих товарів» -
Кт 281 «Товари на складі».

При цьому до складу податкового
кредиту віднесено ПДВ з вартості
придбаних товарів (кондитерських
виробів), які в подальшому були
реалізовані покупцям - нерезидентам, а
вартість таких кондитерських виробів
реально не вплинула на зміну майнового
стану ТОВ «Розподільчий центр «Плюс».

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» господарською
операцією є дія або подія, яка викликає
зміни в структурі активів і
зобов'язань, власному капіталі
підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою
господарської операції є те, що вона
повинна спричиняти реальні зміни
майнового стану платника податків.

Вимога щодо реальних змін майнового
стану платника податків як обов'язкова
ознака господарської операції
кореспондує з нормами Податкового
Кодексу України.

Відповідно до п.6.1 ст.6 ПКУ, податок - це
обов'язковий, безумовний платіж до
відповідного бюджету, що справляється
з платників податку відповідно до
Податкового кодексу України.

Таким чином, розглядаючи операції з
реалізації товару на експорт в межах
основної діяльності (надання
логістичних послуг) по суті ТОВ
«Розподільчий центр «Плюс» виступає
третьою особою, уповноваженою
здійснювати утримання та внесення до
бюджету податку, який сплачують
покупці на розрахункові рахунки даного
підприємства в складі вартості наданих
логістичних послуг.

ДП «КК «Рошен» згідно договору
зберігання та надання послуг від 02.01.2007
року б/н передає на зберігання ТОВ
«Розподільчий центр «Плюс» вироблену
продукцію (кондитерські вироби).
Доставка товару ДП КК «Рошен»
проводить за власний рахунок
транспортними засобами ТОВ
«Кондитер-транс» на склад ТОВ
«Розподільчий центр «Плюс» за адресою
м. Яготин вул. Філатова,112, звідки
відправляється залізничним
транспортом на експорт. ТОВ
«Розподільчий центр «Плюс» для
здійснення експортної операцію
придбає у ДП КК «Рошен» частину
кондитерських виробів, які знаходяться
у нього на зберіганні, та на підставі
актів приймання передачі товарів
відносить вартість товару на
собівартість та включає до складу
витрат. При цьому, ТОВ «Розподільчий
центр «Плюс» в ході придбання товару
відносить до складу податкового
кредиту ПДВ з вартості придбаних
(оплачених) товарів. ТОВ «Розподільчий
центр «Плюс» при реалізації товару
застосовано «нульову» ставку про
формування податкових зобов'язань та
отримана безпідставна податкова
вигода у вигляді податкового кредиту з
податку на додану вартість, за рахунок
якого мала зменшитись сума податку,
який підприємство повинно було
сплатити від здійснення своєї основної
діяльності.

ТОВ «Розподільчий центр «Плюс»
відповідно до укладеного договору № 99
від 09.07.2007 щодо купівлі-продажу
кондитерських виробів на підставі
видаткових накладних, виписаних ДП «КК
«Рошен» відносить вартість товару на
собівартість та включає до складу
витрат.

При цьому, товар (кондитерські вироби)
передається ДП «КК «Рошен» (комісіонер)
для реалізації по договору комісії від
№1 від 10.07.2007 (фактично проведено лише
формальний обмін документами, товар не
переміщувався від постачальника ДП «КК
«Рошен» до покупця - ТОВ «Розподільчий
центр «Плюс», та від комітента ТОВ
«Розподільчий центр «Плюс» до
комісіонера - ДП «КК «РОШЕН».

Згідно договору комітент має право по
окремих поставках встановлювати
граничні ціни реалізації.

Комісіонер самостійно та за власний
рахунок несе всі накладні, транспортні
та інші види витрат з продажу продукції
третім особам.

Комітент довіряє комісіонеру
самостійно заключати договори з
організаціями, які надають брокерські
послуги. Митне оформлення проводить
ТОВ «Брокерська контора № 777».

В обов'язки комісіонера входить: від
свого імені в письмовій формі
заключати договори по продажу
продукції третім особам; за вказівкою
комітента своєчасно вивозити
продукцію та здійснювати
безперебійний прийом продукції на
своїх складах; забезпечувати повне
збереження якості та кількості
продукції на складі на час перебування
на комісії; надавати комітенту повну
інформацію про хід реалізації
продукції та її запасах на складах.

В свою чергу комітент зобов'язаний:
безперебійно передавати комісіонеру
продукцію на реалізацію; в разі
необхідності на свій розсуд
розпоряджатися продукцією, яка
знаходиться на складі комісіонера.

Згідно умов комісії комісіонер має
право самостійно встановлювати ціни на
продукцію, передану йому на комісію,
виходячи з риночної кон'юктури.
Розрахунки з комітентом за продукцію
проводяться по цінах, встановлених
комітентом.

Продукція, передана комісіонеру, є
власністю комітента до моменту її
передачі покупцю.

За договором комісіонер - ДП «КК
«Рошен» - зобов'язана перераховувати
грошові кошти за продукцію комітенту
протягом 60-ти днів після отримання їх
від покупця. Комісійна винагорода
згідно цього договору перераховується
на розрахунковий рахунок комісіонера
та вилученню з виручки за товар не
підлягає.

Не пізніше 3-го робочого дня місяця,
наступного за звітним, комісіонер
подає комітенту акт про виконання
послуг , в якому вказується сума
продажу та винагороди, податкову
накладну на суму винагороди.

Комісійна винагорода виплачується
комісіонеру не пізніше 90 днів з дати
отримання акта про надання послуг та
останнього звіту комісіонера.

Передача продукції на комісію
здійснюється згідно товаросупровідних
документів на складі комітента у
присутності представників комісіонера
та комітента. Транспортування
здійснюється за рахунок комісіонера.
Витрати, понесені комісіонером по
транспортуванню та зберіганню
продукції, комітентом не
відшкодовуються.

Фактично придбаний товар (кондитерські
вироби) були реалізовані покупцям -
нерезидентам, які є також постійними
покупцями ДП «КК «Рошен».

ТОВ «Розподільчий центр «Плюс» в ході
придбання товару відносить до складу
податкового кредиту ПДВ з вартості
придбаних (оплачених) товарів.
Підприємством при реалізації товару
застосовано «нульову» ставку про
формування податкових зобов'язань та
отримана безпідставна податкова
вигода у вигляді податкового кредиту з
податку на додану вартість, за рахунок
якого мала зменшитись сума податку
який підприємство повинно було
сплатити від здійснення своєї основної
діяльності.

Отже, враховуючи викладене, податковий
орган дійшов висновку, що така
господарська діяльність ТОВ
«Розподільчий центр «Плюс» з експорту
спрямована винятково на зменшення бази
оподаткування, та не має під собою
розумної, економічно-обґрунтованої,
необхідної і достатньої ділової
(господарської) мети та, враховуючи
судові доктрини, а саме: доктрину
«Ділова мета», правочин, який
спрямований винятково на зменшення
бази оподаткування та не маючи під
собою розумної,
економічно-обґрунтованої, необхідної і
достатньої ділової (господарської)
мети, може бути визнаний недійсним.

Господарські операції, проведені ТОВ
«Розподільчий центр «Плюс» в частині
експортних операцій не містять мети
отримання прибутку і спрямовані лише
на мінімізацію податку дна додану
вартість.

Таким чином, зазначені господарські
операції здійснювались лише з метою
одержання податкової вигоди у вигляді
мінімізації податкових зобов'язань з
ПДВ, оформлення операцій з «придбання»
нетипової продукції та «реалізації» її
на експорт, які пройшли транзитом через
ТОВ «Розподільчий центр «Плюс» і
спричиняють змін майнового стану,
завідомо є малоприбутковими
операціями, тобто, така господарська
діяльність спрямована винятково на
зменшення бази оподаткування, та не має
під собою розумної,
економічно-обґрунтованої, необхідної і
достатньої ділової мети, тобто, не є
господарською операцією для ТОВ
«Розподільчий центр «Плюс».

В ході перевірки ТОВ «Розподільчий
центр «Плюс» надано укладений договір
від № 99 від 09.07.2007 щодо купівлі-продажу
кондитерських виробів у ДП "КК "РОШЕН",
платіжні доручення на перерахування
коштів, видаткові накладні, акти
прийому-перадачі, товарно-транспортні
накладні, договір комісії від №1 від
10.07.2007, акти передачі товару на комісію,
товарні звіти комісіонера, виписки
банку.

Товар (кондитерські вироби)
передавалися на комісію за їхньою
собівартістю (ціною придбання), тобто
діяльність з придбання та продажу
нетипової продукції має лише одну
складову витрат - витрати на придбання
такої продукції (вартість таких
товарів). Тобто, укладені договори
комісії по експорту ТОВ „Розподільчий
центр „Плюс" нетипового товару через
комісіонера ДП «КК «Рошен» мають
формальний характер. Фактично при
виконанні договорів комісії
комісіонер ДП «КК «РОШЕН» самостійно
визначав ціну продажу товару та
продовжував здійснювати свою звичайну
діяльність з експорту товару.

Також, ДП «КК «Рошен» одночасно
відвантажувало кондитерські вироби
покупцям нерезидентам ООО «Рошен»
(Росія). ТОО «Кондитерская компания
«Рошен-Ист» (Казахстан). ООО
«Оптрозторг» (Росія), ООО «Optimodals Baltija»
(Латвія). ОсОО «Тридас» (Казахстан) за
власними угодами.

До вказаного Акта перевірки ТОВ
«Розподільчий центр «Плюс» у
встановленому порядку подало
заперечення від 01.10.2013 р. за № 59 (вх. №
11473/10 від 03.10.2013).

ТОВ «Розподільчий центр «Плюс»
отримало відповідь
Переяслав-Хмельницької ОДПІ від 09.10.2013,
в якій зазначено, що за результатами
наданого заперечення скасовано
висновки Акта № 855/22-0/32395764 від 24 вересня
2013 року в частині нарахування податку
на прибуток за період з 01.10.2010 по 31.12.2012
року.

На підставі Акта перевірки, з
урахуванням розгляду заперечень,
поданих позивачем відповідачем
прийнято податкове
повідомлення-рішення від 14.10.2013 №
, згідно з яким позивачу визначено
суму податкового зобов'язання з
податку на додану вартість у розмірі
18978674,30 грн., з них 15817932,80 грн. за основним
платежем і 3160741,50 грн. за штрафними
(фінансовими) санкціями.

ТОВ «Розподільчий центр «Плюс» подало
скаргу на оскаржуване податкове
повідомлення-рішення до ГУ Міндоходів
у Київській області. На підставі
рішення ГУ Міндоходів, яке прийнято в
ході розгляду первинної скарги ТОВ
Розподільчий центр «Плюс»,
Переяслав-Хмельницькою ОДПІ ГУ
Міндоходів у Київській області
призначена і проведена позапланова
виїзна перевірка.

Результати даної позапланової
перевірки оформлено Актом від 18.12.2013
№ 1511/22-0/32395764 «Про результати
документальної позапланової виїзної
перевірки ТОВ «Розподільчий центр
«Плюс», код 32395764 з питань утримання
вимог податкового законодавства,
валютного та іншого законодавства за
період з 01.10.2010 по 31.12.2012» (далі - Акт
перевірки від 18.12.2013).

ТОВ «Розподільчий центр «Плюс»
отримало рішення Головного управління
Міндоходів у Київській області про
результати розгляду скарги №
1756/10/10-36-10-01/206/869 від 23.12.2013, в якому
зазначено, що залишено без змін
податкове повідомлення-рішення №
від 14.10.2013 Переяслав-Хмельницької
ОДПІ ГУ Міндоходів у Київській області,
а скаргу ТОВ «Розподільчий центр
«Плюс» залишено без задоволення.

Не погоджуючись із оскаржуваним
податковим повідомленням-рішенням і
рішенням Головного управління
Міндоходів у Київській області про
результати розгляду скарги №
1756/10/10-36-10-01/206/869 від 23.12.2013, ТОВ
«Розподільчий центр «Плюс» подало
повторну скаргу до Міністерства
доходів та зборів України № 83 від
30.12.2013.

Рішенням Міністерства доходів та
зборів України за № 1828/6/99-99/10-11-15 від
03.02.2014 про результати розгляду скарги,
оскаржуване
податкове-повідомлення-рішення і
рішення Головного управління
Міндоходів у Київській області про
результати розгляду скарги залишено
без змін, а повторну скаргу ТОВ
«Розподільчий центр «Плюс» залишено
без задоволення.

Вважаючи спірне податкове
повідомлення-рішення в частині
нарахування суми грошового
зобов'язання за платежем податок на
додану вартість по взаємовідносинам із
ДП «КК «Рошен» в сумі 18956624,05 грн. з них:
15800292,60 грн. за основним платежем і 3156331,45
грн. за штрафними (фінансовими)
санкціями неправомірним, позивач
звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що
виникли між сторонами, суд виходить з
такого.

Відповідно до статей 11 і 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
розгляд і вирішення справ в
адміністративних судах здійснюються
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості. Суд вживає передбачені
законом заходи, необхідні для
з'ясування всіх обставин у справі.
Кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до листа Вищого
адміністративного суду України від
01.11.2011 № 1936/11/13-11 для з'ясування обставин
реальності вчинення господарської
операції судам належить ретельно
перевіряти доводи податкових органів
про фактичне нездійснення
господарської операції, викладені в
актах перевірки або підтверджені
іншими доказами.

З огляду на те, що відповідач
донарахував податкові зобов'язання
виходячи з висновку про відсутність
(безтоварність) господарських операцій
між позивачем і ДП «КК «Рошен» та
відсутність ділової мети при
здійсненні даних операцій судом
досліджено дане питання і встановлено
наступне.

Як було зазначено судом, у періоді, який
перевірявся, позивач мав господарські
відносини з вказаним підприємством
предметом яких було поставка
кондитерських виробів і надання
послуг комісії (продажу кондитерських
виробів).

На підтвердження здійснення
господарських операцій позивачем
надано суду належним чином засвідчені
копії:

- договору поставки товару з ДП «КК
«Рошен» № 99 від 09.07.2007;

- податкових накладних та
накладних по Договору поставки товару
з ДП «КК «Рошен» № 99 від 09.07.2007;

- договору комісії № 1 від 10.07.2007;

- актів виконаних робіт по
Договору комісії № 1 від 10.07.2007;

- актів передачі на реалізацію на
експорт товарно-матеріальних
цінностей по Договору № 1 від 10.07.2007;

- митні декларації.

Тобто, позивачем надано суду як
первинні бухгалтерські документи, так
і інші документи, які підтверджують
факт здійснення господарських
операцій щодо придбання
товарно-матеріальних цінностей у
даного контрагента та подальшу їх
реалізацію. При цьому, суд звертає
увагу на те, що податковий орган ані в
Акті перевірки, ані під час судового
розгляду не ставив під сумнів
достовірність даних, які містять
вказані первинні бухгалтерські
документи, а також не зазначав про
невідповідність первинних
бухгалтерських документів вимогам
чинного податкового законодавства,
зокрема, відсутності у них обов'язкових
реквізитів.

Відповідач в обґрунтування висновків
Акта перевірки зазначив, що ТОВ
«Розподільчий центр» фактично
здійснювало нетипову для підприємства
господарську діяльність, тому
господарські операції з ДП
«Кондитерська корпорація «Рошен» не є
господарською діяльністю, а лише
мінімізацією податкових зобов'язань.

Судом досліджено дане питання і
встановлено наступне.

Як вбачається із наданого позивачем
суду копії Статуту ТОВ «Розподільчий
центр «Плюс» одним із видів діяльності
є оптова торгівля продуктами
харчування.

Крім того, відповідно до наявної в
матеріалах справи копії довідки з
Єдиного державного реєстру
підприємств і організацій України,
одним із видів господарської
діяльності ТОВ «Розподільчий центр
«Плюс» є неспеціалізована оптова
торгівля продуктами харчування,
алкоголяти і тютюновими виробами.
Проте, податковий орган в Акті
перевірки дані відомості не врахував.

Відносно твердження відповідача, що
питома вага продажу кондитерських
виробів позивача була значнішою, ніж
основні види діяльності, зокрема,
логістичні послуги, слід зазначити, що
чинним законодавством не встановлено
величину питомої ваги для визначення
типовості або нетиповості
господарських операцій.

Відповідач не надав суду будь-яких
доказів на підтвердження факту
укладення між позивачем і ДП
«Кондитерська корпорація «Рошен»
безтоварних правочинів або
господарських зобов'язань, які б було
вчинено з метою, яка завідомо
суперечить інтересам держави і
суспільства.

В матеріалах справи відсутні і
відповідачем не надані суду будь-які
докази наявності судових рішень, які б
набрали законної сили, з приводу
незаконних дій посадових осіб ТОВ
«Розподільчий центр «Плюс» і ДП «КК
«Рошен».

Як вбачається зі змісту Акта перевірки,
жодних податкових правопорушень у діях
позивача відповідачем не виявлено.

Акт перевірки не містить посилань на
те, що установчі документи, свідоцтво
про державну реєстрацію та свідоцтво
платника податку на додану вартість ДП
«КК «Рошен» були скасовані чи визнані
недійсними за рішенням суду, як на дату
укладання чи виконання договорів, так і
на дату складання первинних
бухгалтерських документів.

А відтак, судом не встановлено дефектів
у юридичному статусі контрагента
позивача, отже, на момент здійснення
господарських операцій та видання
податкових накладних, контрагент
позивача був платником податку на
додану вартість, який зареєстровані
відповідно до положень статті 183
Податкового Кодексу України.

Відповідно до пункту 185.1 статті 185
Податкового кодексу України об'єктом
оподаткування є операції платників
податку з: а) постачання товарів, місце
постачання яких розташоване на митній
території України, відповідно до
статті 186 цього Кодексу, у тому числі
операції з передачі права власності на
об'єкти застави позичальнику
(кредитору), на товари, що передаються
на умовах товарного кредиту, а також з
передачі об'єкта фінансового лізингу в
користування
лізингоотримувачу/орендарю; б)
постачання послуг, місце постачання
яких розташоване на митній території
України, відповідно до статті 186 цього
Кодексу; в) ввезення товарів (супутніх
послуг) на митну територію України в
митному режимі імпорту або реімпорту
(далі - імпорт); г) вивезення товарів
(супутніх послуг) у митному режимі
експорту або реекспорту (далі -
експорт); ґ) з метою оподаткування цим
податком до експорту також
прирівнюється постачання товарів
(супутніх послуг), які перебувають у
вільному обігу на території України, до
митного режиму магазину безмитної
торгівлі, митного складу або
спеціальної митної зони, створених
згідно з положеннями глав 35 - 37 Митного
кодексу України; д) з метою
оподаткування цим податком до імпорту
також прирівнюється постачання
товарів (супутніх послуг) з-під митного
режиму магазину безмитної торгівлі,
митного складу або спеціальної митної
зони, створених згідно з положеннями
глав 35 - 37 Митного кодексу України, для
їх подальшого вільного обігу на
території України; е) постачання послуг
з міжнародних перевезень пасажирів і
багажу та вантажів залізничним,
автомобільним, морським і річковим та
авіаційним транспортом.

Згідно з пунктом 188.1 статті 188
Податкового кодексу України база
оподаткування операцій з постачання
товарів/послуг визначається виходячи з
їх договірної (контрактної) вартості,
але не нижче звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу, з
урахуванням загальнодержавних
податків та зборів (крім податку на
додану вартість та акцизного податку
на спирт етиловий, що використовується
виробниками - суб'єктами
господарювання для виробництва
лікарських засобів, у тому числі
компонентів крові і вироблених з них
препаратів (крім лікарських засобів у
вигляді бальзамів та еліксирів), а
також збору на обов'язкове державне
пенсійне страхування на вартість
послуг стільникового рухомого зв'язку).

До складу договірної (контрактної)
вартості включаються будь-які суми
коштів, вартість матеріальних і
нематеріальних активів, що передаються
платнику податку безпосередньо
покупцем або через будь-яку третю особу
у зв'язку з компенсацією вартості
товарів/послуг.

База оподаткування операцій з
постачання товарів, ввезених на митну
територію України, визначається
виходячи з їх договірної (контрактної)
вартості, але не нижче митної вартості
товарів, з якої були визначені податки
і збори, що справляються під час їх
митного оформлення, з урахуванням
акцизного податку та ввізного мита, за
винятком податку на додану вартість, що
включаються в ціну товарів/послуг
згідно із законом.

У разі якщо постачання товарів/послуг
здійснюється за регульованими цінами
(тарифами), база оподаткування
визначається виходячи з їх договірної
(контрактної) вартості, визначеної за
такими цінами (тарифами).

У разі постачання виробничих або
невиробничих засобів, інших
товарів/послуг без оплати, з частковою
оплатою, у межах обміну, у межах
дарування, у рахунок оплати праці
фізичним особам, які перебувають у
трудових відносинах із платником
податку, пов'язаній з постачальником
особі, суб'єкту господарювання, який не
зареєстрований платником податку,
іншим особам, які не зареєстровані
платниками податку, база оподаткування
визначається виходячи з їх договірної
(контрактної) вартості, але не нижче
звичайних цін.

До бази оподаткування враховується
вартість товарів/послуг, які
постачаються за будь-які кошти (за
виключенням суми компенсації на
покриття різниці між фактичними
витратами та регульованими цінами
(тарифами) у вигляді виробничої дотації
з бюджету), та вартість матеріальних і
нематеріальних активів, що передаються
платникові податку безпосередньо
отримувачем товарів/послуг або
будь-якою третьою особою як
компенсація вартості товарів/послуг,
поставлених таким платником податку.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198
Податкового кодексу України право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з: а) придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг; б) придбання
(будівництво, спорудження, створення)
необоротних активів, у тому числі при
їх ввезенні на митну територію України
(у тому числі у зв'язку з придбанням
та/або ввезенням таких активів як
внесок до статутного фонду та/або при
передачі таких активів на баланс
платника податку, уповноваженого вести
облік результатів спільної
діяльності); в) отримання послуг,
наданих нерезидентом на митній
території України, та в разі отримання
послуг, місцем постачання яких є митна
територія України; г) ввезення
необоротних активів на митну територію
України за договорами оперативного або
фінансового лізингу.

Згідно з пунктом 198.2 статті 198
Податкового кодексу України датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається дата тієї події, що
відбулася раніше; дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198
Податкового кодексу України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Згідно з пунктом 198.6 статті 198
Податкового кодексу України не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки
платника податку органом державної
податкової служби суми податку,
попередньо включені до складу
податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
пунктом документами, платник податку
несе відповідальність відповідно до
цього Кодексу.

У разі якщо платник податку не включив
у відповідному звітному періоді до
податкового кредиту суму податку на
додану вартість на підставі отриманих
податкових накладних, таке право
зберігається за ним протягом 365
календарних днів з дати виписки
податкової накладної.

Виходячи із системного аналізу пункту
185.1 статті 185, пункту 188.1 статті 188,
статті 198 Податкового кодексу України
суд дійшов висновку, що право на
податковий кредит може виникати як і з
дати фактичного списання коштів з
банківського рахунку платника податку
в оплату товарів (робіт, послуг), так із
дати отримання платником податку
товарів/послуг або дати отримання
податкової накладної. Проте,
скористатися цим правом можливо лише
при наявності податкової накладної,
оформленої у відповідності до Закону.
Відсутність податкових накладних
зумовлює неможливість включення
позивачем до податкового кредиту сум,
що підтверджуються вказаними
податковими накладними у періоді
фізичного здійснення господарської
операції.

Згідно з пунктом 201.1 статті 201
Податкового кодексу України платник
податку зобов'язаний надати покупцю
(отримувачу) на його вимогу підписану
уповноваженою платником особою та
скріплену печаткою (за наявності)
податкову накладну, у якій
зазначаються в окремих рядках такі
обов'язкові реквізити: а) порядковий
номер податкової накладної; б) дата
виписування податкової накладної; в)
повна або скорочена назва, зазначена у
статутних документах юридичної особи
або прізвище, ім'я та по батькові
фізичної особи, зареєстрованої як
платник податку на додану вартість, -
продавця товарів/послуг; г) податковий
номер платника податку (продавця та
покупця); ґ) місцезнаходження юридичної
особи - продавця або податкова адреса
фізичної особи - продавця,
зареєстрованої як платник податку; д)
повна або скорочена назва, зазначена у
статутних документах юридичної особи
або прізвище, ім'я та по батькові
фізичної особи, зареєстрованої як
платник податку на додану вартість, -
покупця (отримувача) товарів/послуг; е)
опис (номенклатура) товарів/послуг та
їх кількість, обсяг; є) ціна постачання
без урахування податку; ж) ставка
податку та відповідна сума податку в
цифровому значенні; з) загальна сума
коштів, що підлягають сплаті з
урахуванням податку; и) вид
цивільно-правового договору; і) код
товару згідно з УКТ ЗЕД (для
підакцизних товарів та товарів,
ввезених на митну територію України).

Відповідно до пункту 201.4 статті 201
Податкового кодексу України податкова
накладна складається у двох
примірниках у день виникнення
податкових зобов'язань продавця. Один
примірник видається покупцю, а другий
залишається у продавця. У разі
складання податкової накладної у
паперовому вигляді покупцю видається
оригінал, а копія залишається у
продавця.

Згідно з пунктом 2 статті 3 Закону
України від 16.07.1999 № 996-XIV «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні», податкова
звітність ґрунтується на даних
бухгалтерського обліку, що ведеться
підприємством.

Підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, що містять відомості про
господарські операції та
підтверджують їх здійснення.

Позивачем суду надано документи, що
підтверджують правильність формування
податкового кредиту, зокрема,
податкові накладні.

Як вже зазначалось судом, податкові
зобов'язання було визначено позивачеві
у зв'язку з формуванням податкового
кредиту за рахунок сум податку,
сплачених контрагенту у складі
вартості поставленого товару.

Водночас, відповідач не ставив під
сумнів правильність здійснення
позивачем розрахунку податкового
кредиту за первинними документами
податкового і бухгалтерського обліку.

Правила податкового обліку
визначаються відповідними
нормативними документами, що
регламентують порядок оподаткування в
Україні.

Необхідність підтвердження
господарських операцій первинними
документами визначена підпунктом 1.2
пункту 1, підпункту 2.1 пункту 2 Положення
про документальне забезпечення
записів у бухгалтерському обліку,
затвердженого наказом Міністерства
фінансів і України від 24.05.1995 № 88,
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України від 05.06.1995 за № 168/704,
відповідно до якого первинні документи
- це письмові свідоцтва, що фіксують та
підтверджують господарські операції,
включаючи: розпорядження та дозволи
адміністрації на їх проведення.

При цьому, суд, розглядаючи вказану
справу враховує положення листа Вищого
адміністративного суду України від
01.11.2011 № 1936/11/13-11 відповідно до якого у
разі якщо зібраних у справі доказів
буде достатньо для підтвердження
доводів податкового органу щодо
відсутності фактичного здійснення
господарської операції, у відповідному
позові платника податків щодо
неправомірності визначених йому
грошових зобов'язань необхідно
відмовити. Водночас відсутність або
недостатність відповідних доказів з
урахуванням змісту підпункту 4.1.4
пункту 4.1 статті 4 Податкового кодексу
України (презумпція правомірності
рішень платника податку в разі, якщо
норма закону чи іншого
нормативно-правового акта, виданого на
підставі закону, або якщо норми різних
законів чи різних нормативно-правових
актів припускають неоднозначне
(множинне) трактування прав та
обов'язків платників податків) є
підставою для висновку про
неправомірність оскарженого рішення
контролюючого органу.

За наведених обставин суд дійшов
висновку, що наявні в матеріалах справи
документи первинного бухгалтерського
обліку містять усі дані стосовно
змісту господарських операцій між
позивачем ДП «КК «Рошен». Позивачем
надано суду усі документи щодо
придбання товару та його подальшої
реалізації.

Частина друга статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачає, що в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

В ході судового розгляду за
клопотанням відповідача суд викликав у
судове засідання посадових осіб
податкового органу, які здійснювали
перевірку з метою надання ними
пояснень з приводу тих висновків, які
викладені в Акті перевірки, зокрема і
щодо малоприбутковості господарських
операцій, які досліджувались в ході
проведення перевірки. Проте, дані особи
у судове засідання не з'явились.

Представник відповідача також не зміг
пояснити суду із посиланням на
конкретні документи і зазначенням
конкретних цифр в чому саме полягає
малоприбутковість операцій.

Водночас, суд зазначає, що в Акті
перевірки відсутні фактичні дані на
підставі яких податковий орган міг
зробити висновок про
малоприбутковість операцій та
відсутність ділової мети. У свою чергу,
позивач у письмових пояснень зазначив,
що підприємством було отримано
прибуток в сумі 370572,93 грн., що
відповідач не спростував. Крім того,
слід зазначити, що податкове
законодавство не містить такого
терміну як «малоприбутковість» та не
надає право податковому органу
встановлювати норми прибутковості.

При вирішенні даної справи, суд також
враховує дані Акта перевірки
контрагента позивача ДП «КК «Рошен»
від 28.02.2014 № 219/28-10-40-20/25392188, який наданий
суду позивачем, та відповідно до якого
в ході проведення перевірки податковим
органом не встановлено завищення
податкових зобов'язань з ПДВ з боку ДП
«КК «Рошен», зокрема, по будь-яких
операціях з ТОВ «Розподільчий центр
«Плюс».

З огляду на викладене, суд дійшов
висновку, що податкове
повідомлення-рішення від 14.10.2013 №
в частині нарахування суми грошового
зобов'язання за платежем податок на
додану вартість в сумі 18956624,05 грн. з них:
15800292,60 грн. за основним платежем і 3156331,45
грн. за штрафними (фінансовими)
санкціями прийнято відповідачем
протиправно і підлягає скасуванню.

Згідно з частиною першою статті 94
Кодексу адміністративного судочинства
України якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

Керуючись статтями 11, 14, 69, 70, 71, 158-163, 167,
254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И
В:

1. Позов задовольнити.

2. Визнати протиправним і
скасувати податкове
повідомлення-рішення
Переяслав-Хмельницької об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Київській області від 14.10.2013 № в
частині нарахування суми грошового
зобов'язання за платежем податок на
додану вартість в сумі 18956624,05 грн. з них:
15800292,60 грн. за основним платежем і 3156331,45
грн. за штрафними (фінансовими)
санкціями.

3. Стягнути з Державного бюджету
України на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Розподільчий центр «Плюс» судовий
збір у сумі 487 (чотириста вісімдесят
сім) грн. 20 коп.

Постанова набирає законної сили в
порядку, встановленому статтею 254
Кодексу адміністративного судочинства
України.

У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду
подається до Київського апеляційного
адміністративного суду через
Київський окружний адміністративний
суд.

Згідно з частиною другою статті 186
Кодексу адміністративного судочинства
України апеляційна скарга на постанову
суду першої інстанції подається
протягом десяти днів з дня її
проголошення. У разі застосування
судом частини третьої статті 160 цього
Кодексу, а також прийняття постанови у
письмовому провадженні апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови.

Суддя
Панова Г. В.

Дата виготовлення і підписання повного
тексту постанови - 11 березня 2014 р.