Справа № К/9991/95039/11-С
Суддя: Гаманко О.І.
Дата ухвалення: 2014-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"06" лютого 2014 р. м. Київ
К/9991/95039/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

головуючого Гаманка
О.І.

суддів Білуги
С.В.

Загороднього А.Ф.

розглянувши в попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу Головного
управління Міністерства внутрішніх
справ України в Автономній Республіці
Крим на постанову Київського районного
суду м. Сімферополя від 07 квітня 2011 року
та ухвалу Севастопольського
апеляційного адміністративного суду
від 30 листопада 2011 року у справі за
позовом ОСОБА_2 до Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Автономній Республіці Крим про
визнання відмови у виплаті вихідної
допомоги неправомірною та стягнення
суми вихідної допомоги, -

в с т а н о в и л а:

У квітні 2008 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом до Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Автономній Республіці Крим про
визнання протиправною відмови
відповідача у виплаті повного розміру
грошової допомоги при звільненні та
стягнення допомоги в сумі 4320,85 грн.

Позов мотивовано тим, що в період з 01
червня 1990 року по 03 січня 1996 року він
проходив службу в якості атестованого
співробітника ГУ МВС АР Крим та
звільнений наказом від 28 грудня 1996
року, проте грошова допомога при
звільненні йому не була виплачена
відповідно до пункту 10 Постанови
Кабінету Міністрів України від 17 липня
1992 року № 393.

Справа розглядалася неодноразово
судами різних інстанцій.

Постановою Київського районного суду
м. Сімферополя від 07 квітня 2011 року, яка
залишена без змін ухвалою
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду від 30 листопада
2011 року, позов задоволено.

У касаційній скарзі відповідач,
посилаючись на неправильне
застосування судом першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати зазначені судові
рішення та ухвалити нове судове
рішення, яким відмовити у задоволенні
позову.

Заслухавши суддю-доповідача,
розглянувши та обговоривши доводи
касаційної скарги, перевіривши
правильність застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі в
межах, визначених статтею 220 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів вважає, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що ОСОБА_2 з 01 червня 1990
року по 03 січня 1996 року проходив службу
в якості атестованого співробітника ГУ
МВС АР Крим та був звільнений зі служби
наказом ГУ МВС Автономної Республіки
Крим № 343 л/с від 28 грудня 1996 року.

З 15 вересня 1997 року по 10 грудня 2007 року
позивач працював в органах внутрішніх
справ Автономної Республіки Крим, та
звільнений у запас наказом Управління
МВС України в м. Севастополі № 163 л/с від
10 грудня 2007 року.

При звільненні позивача у 2007 році йому
нарахована та сплачена грошова
допомога із розрахунку вислуги 10 років
2 місяців та 25 днів у сумі 8641,70 грн.

Грошова допомога за вислугу років з 1990
по 1996 роки у 2007 році не виплачувалась,
за твердженням відповідача - в зв'язку з
її виплатою у 1996 році.

Судова колегія, обговоривши доводи
апеляційної скарги, перевіривши
юридичну оцінку обставин справи та
повноту їх встановлення, дослідивши
правильність застосування судом норм
матеріального та процесуального права,
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до положень пункту десятого
Постанови Кабінету Міністрів України
від від 17 липня 1992 р. N 393 "Про порядок
обчислення вислуги років, призначення
та виплати пенсій і грошової допомоги
особам офіцерського складу,
прапорщикам, мічманам,
військовослужбовцям надстрокової
служби та військової служби за
контрактом, особам начальницького і
рядового складу органів внутрішніх
справ та членам їхніх сімей" (далі
Порядок № 393) особам рядового і
начальницького складу органів
внутрішніх справ які звільняються із
служби за віком, станом здоров'я чи у
зв'язку із скороченням штатів або
проведенням організаційних заходів,
після закінчення строку контракту, у
зв'язку із систематичним невиконанням
умов контракту командуванням,
виплачується одноразова грошова
допомога в розмірі 50 відсотків
місячного грошового забезпечення за
кожний повний календарний рік служби;
які звільняються із служби за власним
бажанням, через сімейні обставини або з
інших поважних причин, перелік яких
визначається Кабінетом Міністрів
України, виплачується одноразова
грошова допомога в розмірі 25 відсотків
місячного грошового забезпечення за
кожний повний календарний рік служби.

Особам, які звільняються із служби
повторно, одноразова грошова допомога
виплачується за період їх календарної
служби з дня останнього зарахування на
службу без урахування періоду
попередньої служби, за винятком тих
осіб, що при попередньому звільненні не
набули право на отримання такої
допомоги.

При звільненні позивача в 1996 році з МВС,
він набув право на отримання
одноразової грошової допомоги в
розмірі 25 відсотків місячного
грошового забезпечення за кожний
повний календарний рік служби.

У відповідності до пункту десятого
Порядку № 393, при звільненні позивача у
2007 році позивач отримав право на
одноразову грошову допомогу, що
вираховується за період календарної
служби з дня останнього зарахування на
службу без урахування періоду
попередньої служби, як особа, що при
попередньому звільненні вже набула
право на отримання такої допомоги.

Вказані обставини встановлені ухвалою
Вищого адміністративного суду України
від 19 жовтня 2010 року.

Відповідно до частини першої статті 72
Кодексу адміністративного судочинства
України, обставини, встановлені
судовим рішенням в адміністративній,
цивільній або господарській справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Таким чином, судова колегія
погоджується з висновками судів першої
та апеляційної інстанцій, що
відповідачем не доведено здійснення
позивачу у 1996 році усіх виплат,
передбачених чинним на час звільнення
законодавством.

За приписами статті 220 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Згідно статті 224 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанції не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій. Не може
бути скасовано судове рішення з
мотивів порушення норм процесуального
права, якщо це не призвело і не могло
призвести до неправильного вирішення
справи.

Оскаржувані судові рішення суду першої
та апеляційної інстанцій постановлені
з дотриманням норм матеріального та
процесуального права, доводами
касаційної скарги не спростовуються
висновки, викладені в судових рішеннях,
підстави для їх скасування відсутні.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Автономній Республіці Крим залишити
без задоволення, а постанову
Київського районного суду м.
Сімферополя від 07 квітня 2011 року та
ухвалу Севастопольського апеляційного
адміністративного суду від 30 листопада
2011 року у справі за позовом ОСОБА_2 до
Головного управління Міністерства
внутрішніх справ України в Автономній
Республіці Крим про визнання відмови у
виплаті вихідної допомоги
неправомірною та стягнення суми
вихідної допомоги - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
О.І. Гаманко

Судді
С.В. Білуга

А.Ф.Загородній