Справа № 2а/1519/4250/11
Суддя: Скрипченко В.О.
Дата ухвалення: 2014-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 лютого 2014 р.м.ОдесаСправа № 2а/1519/4250/11

Категорія: 10.2.4 Головуючий в 1 інстанції:
Плавич Ігор Володимирович

Одеський апеляційний адміністративний
суд у складі колегії:

Головуючого - судді Скрипченка В.О.,

суддів Золотнікова О.С., Осіпова Ю.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в м. Одесі апеляційну
скаргу ОСОБА_1 на постанову
Малиновського районного суду м. Одеси
від 15 травня 2012 року у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_1 до
Управління Пенсійного фонду України в
Малиновському районі м. Одеси,
Головного управління Пенсійного фонду
України в Одеській області про
зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

20 липня 2011 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з адміністративним позовом до
Управління Пенсійного фонду України в
Малиновському районі м. Одеси,
Головного управління Пенсійного фонду
України в Одеській області про
зобов'язання вчинити певні дії.

В обґрунтування позову зазначалося, що
вона є громадянинкою України та
Управлінням Пенсійного фонду України в
Малиновському районі м. Одеси її
призначалась пенсія після досягнення
55-річного віку. Втім, в 1997 році позивач
виїхала на постійне місце проживання
за межі України та нарахування і
виплата пенсії особі були зупинені.
Вважає, що з 07 жовтня 2009 року немає
перешкод для відновлення нарахування і
виплати їй пенсії, у зв'язку з чим
ОСОБА_1 зверталась із відповідною
заявою до Управління Пенсійного фонду
України в Малиновському районі міста
Одеси, але заявникові було відмовлено.
Вказані дії відповідачів позивач
вбачає протиправними, у зв'язку з чим
ОСОБА_1 просила визнати її право на
відновлення виплати пенсії,
зобов'язати Головне управління
Пенсійного фонду України в Одеській
області прийняти рішення про
поновлення прав на нарахування і
виплату пенсії за віком без обмеження
місця проживання ОСОБА_1, а також
зобов'язати Управління Пенсійного
фонду України в Малиновському районі
міста Одеси проводити виплату пенсії
ОСОБА_1

Постановою Малиновського районного
суду м. Одеси від 15 травня 2012 року у
задоволенні адміністративного позову
ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з постановленим по
справі судовим рішенням, ОСОБА_1, подала
апеляційну скаргу, в якій посилається
на неповноту дослідження судом першої
інстанції обставин справи та порушення
норм матеріального права, просить
скасувати постанову суду першої
інстанції, прийняту нову постанову,
якою задовольнити позовні вимоги
повністю.

Згідно вимог п. 1 ч. 1 ст. 197 КАС України
суд апеляційної інстанції може
розглянути справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами, якщо справу може бути
вирішено на основі наявних у ній
доказів, у разі відсутності клопотань
від усіх осіб, які беруть участь у
справі, про розгляд справи за їх участю.
Враховуючи, що зазначених клопотань не
надходило, справа розглянута в порядку
письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи
апеляційної скарги, вивчивши матеріали
справи, перевіривши законність і
обґрунтованість постанови суду в межах
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено
наступне.

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, є громадянкою
України, що підтверджується копією
паспортного документу НОМЕР_2. Як
вбачається з копії пенсійного
посвідчення НОМЕР_1, позивачу з 03
вересня 1985 року була призначена пенсія.

В 1997 році позивач виїхала на постійне
місце проживання до Ізраїлю.

У зв'язку з прийняттям Конституційним
Судом України рішення від 07 жовтня 2009
року № 25-рп/2009 ОСОБА_1 19 листопада 2010
року звернувся до Пенсійного фонду
України із заявою про поновлення
виплати пенсії.

Листом від 06 грудня 2010 року № 825/К-1
відповідач, посилаючись на п. 2 ч. 1 ст.49,
друге речення ст. 51 Закону № 1058-ІV
відмовив позивачеві у поновленні
виплати пенсії.

Відмовляючи в задоволенні вимог ОСОБА_1
про поновлення виплати пенсії
відповідач послався на те, що рішення
Конституційного Суду України від 07
жовтня 2009 року № 25-рп/2009 поширюється
виключно на осіб, які виїхали на
постійне місце проживання за кордон
після його прийняття.

Колегія суддів не погоджується із
зазначеним висновком суду першої
інстанції, оскільки він не відповідає
вимогам закону.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1
вказується, що рішення суду першої
інстанції є неправильним, так як
припинення виплати пенсії позивачки, у
зв'язку з постійним місцем проживання
за кордоном, є обмеженням її права на
соціальний захист.

Судова колегія приймає до уваги ці
доводи апелянта, виходячи з наступного.

Відповідно до положення п. 2 ч. 1 ст. 49
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» діяли у редакції, згідно
якої виплата пенсії за рішенням
територіальних органів Пенсійного
фонду або за рішенням суду
припиняється на весь час проживання
пенсіонера за кордоном, якщо інше не
передбачено міжнародним договором
України, згода на обов'язковість якого
надана Верховною Радою України.

Між Україною та Ізраїлем відсутній
міжнародний договір, який би
передбачав виплату пенсії позивачу під
час її проживання в Ізраїлі.

Проте, рішенням Конституційного Суду
України від 07 жовтня 2009 року № 25-рп/2009 п.
2 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» був визнаний таким, що не
відповідає Конституції України (є
неконституційним).

Відповідно до ч. 2 ст. 152 Конституції
України закони, інші правові акти або
їх окремі положення, що визнані
неконституційними, втрачають чинність
з дня ухвалення Конституційним Судом
України рішення про їх
неконституційність.

Згідно п. 2 рішення Конституційного
Суду України від 07 жовтня 2009 року №
25-рп/2009 положення Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», визнані
неконституційними, втрачають чинність
з дня ухвалення Конституційним Судом
України цього Рішення.

Таким чином, положення п. 2 ч. 1 ст. 49
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» втратили чинність 07
жовтня 2009 року.

У відповідності до ч. 2 ст. 49 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»
поновлення виплати пенсії
здійснюється за рішенням
територіального органу Пенсійного
фонду протягом 10 днів після з'ясування
обставин та наявності умов для
відновлення її виплати. Виплата пенсії
поновлюється в порядку, передбаченому
частиною третьою статті 35 та статтею 46
цього Закону.

Згідно п. 3 та п. 15 Порядку подання та
оформлення документів для призначення
(перерахунку) пенсій відповідно до
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», затвердженого
постановою правління Пенсійного фонду
України від 25 листопада 2005 року № 22-1
(далі - Порядок) поновлення виплати
пенсії здійснюється за заявою
пенсіонера за документами, що є у
пенсійній справі та відповідають
вимогам законодавства, що діяло на
момент призначення цього виду пенсії,
та додатковими документами, якщо такі
будуть подані.

З огляду на те, що після прийняття
рішення Конституційного Суду України
від 07 жовтня 2009 року № 25-рп/2009 виникли
умови для поновлення виплати пенсії, а
позивач звернувся до Пенсійного фонду
України із відповідною заявою, колегія
суддів вважає, що ОСОБА_1 має право на
поновлення виплати пенсії.

Відмовляючи в задоволенні вимог
позивача про поновлення виплати пенсії
Пенсійний фонд України послався на те,
що рішення Конституційного Суду
України від 07 жовтня 2009 року № 25-рп/2009
поширюється виключно на осіб, які
виїхали на постійне місце проживання
за кордон після його прийняття.

Однак, такі доводи Пенсійного фонду
України не ґрунтуються на вимогах
закону. Як раніше зазначалося,
положення Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», визнані
неконституційними, втрачають чинність
з дня ухвалення Конституційним Судом
України рішення від 07 жовтня 2009 року №
25-рп/2009. Відтак, зазначене рішення
поширюється на всіх осіб, яким було
припинено виплату пенсії з підстав,
передбачених ч. 2 ст. 49 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування».

Таким чином, проживаючи в Ізраїлі, як
громадянин України, позивач має такі ж
самі конституційні права, як й інші
громадяни цієї держави, оскільки
Конституція України та пенсійне
законодавство України не допускають
обмеження права на соціальний захист,
зокрема права на отримання пенсії за
ознакою місця проживання.

Виходячи із правової та соціальної
природи пенсії право громадянина на
призначення йому пенсії не може
пов'язуватися з такою умовою, як
постійне проживання в Україні.

Що стосується відсутності
нормативно-правових актів, що
передбачають умови, норми та механізм
виплати пенсій громадянам, що
проживають за кордоном, колегія суддів
вважає, що це не є підставою для відмови
в нарахуванні та виплаті пенсії.

Як вбачається зі змісту позовних вимог
позивач просила відновити нарахування
і виплати їй пенсії за віком без
обмеження місця проживання.

З матеріалів справи вбачається, що
позивач звернулася до суду 20 липня 2011
року.

Відповідно до ст.99 КАС України для
звернення до адміністративного суду за
захистом прав, свобод та інтересів
особи встановлюється шестимісячний
строк, який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

З огляду на викладене вище, судова
колегія вважає, що відповідача слід
зобов'язати поновити нарахування та
виплату пенсії ОСОБА_1 за шість місяців
до дня звернення до суду, тобто
починаючи з 20 січня 2011 року, а решту
позовних вимог позивачки до вказаної
дати слід залишити без розгляду.

Відповідно до ст. 202 КАС України
підставами для скасування постанови
або ухвали суду першої інстанції та
ухвалення нового рішення є неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи, недоведеність
обставин, що мають значення для справи,
які суд першої інстанції вважає
встановленими, невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення норм матеріального або
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи або
питання.

З огляду на викладене, колегія суддів
дійшла висновку, що судом першої
інстанції було порушено норми
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи. В зв'язку з цим колегія суддів
вважає необхідним апеляційну скаргу
ОСОБА_1 - задовольни частково, постанову
Малиновського районного суду м. Одеси
від 15 травня 2012 року - скасувати та
прийняти нове рішення про часткове
задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 184, 195, 197, 198, 202, 205, 207, 254
КАС України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -
задовольнити частково.

Постанову Малиновського районного
суду м. Одеси від 15 травня 2012 року -
скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_1 за період з 07
жовтня 2009 року по 19 січня 2011 року -
залишити без розгляду.

В іншій частині прийняти по справі нову
постанову суду, якою адміністративний
позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність
Управління Пенсійного фонду України в
Малиновському районі м. Одеси щодо
відновлення та виплати ОСОБА_1 пенсії
за віком.

Зобов'язати Управління Пенсійного
фонду України в Малиновському районі м.
Одеси відновити та виплачувати з 20
січня 2011 року пенсію за віком ОСОБА_1,
яка постійно проживає за межами
України - в Державі Ізраїль.

Постанова апеляційного суду набирає
законної сили через п'ять днів після
направлення її копії особам, які беруть
участь у справі, але може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили рішенням суду
апеляційної інстанції.

Головуючий
В.О.Скрипченко

Суддя
О.С.Золотніков

Суддя
Ю.В.Осіпов