Справа № 805/1023/14
Суддя: Шишов О.О.
Дата ухвалення: 2014-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Голубова Л.Б.
Суддя-доповідач - Шишов О.О.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2014 року
справа №805/1023/14
приміщення суду за адресою:83017, м.
Донецьк, бул. Шевченка, 26

Донецький апеляційний
адміністративний суд у складі
головуючого судді Шишова О.О., суддів
Сіваченка І.В., Попова В.В., секретарі
судового засідання Сульженко А.В. за
участю позивача ОСОБА_2, розглянувши у
відкритому судовому засіданні
апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у м.Харцизьку
Головного управління Міндоходів у
Донецькій області на постанову
Донецького окружного
адміністративного суду від 04 лютого 2014
року у справі № 805/1023/14 за позовом
Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 до
Державної податкової інспекції у
м.Харцизьку Головного управління
Міндоходів у Донецькій області про
визнання незаконними дій щодо
нарахування недоїмки, скасування
вимоги, -

В С Т А Н О В И В:

Постановою Донецького окружного
адміністративного суду задоволені
позовні вимоги Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_2 до Державної
податкової інспекції у м.Харцизьку
Головного управління Міндоходів у
Донецькій області про визнання
незаконними дій щодо нарахування
недоїмки, скасування вимоги про сплату
боргу (недоїмки) № ф 110 від 01 січня 2014
року на суму 9852,74 гривень.

Визнані незаконними дії державної
податкової інспекції у м. Харцизьку
Головного управління Міндоходів у
Донецькій області щодо нарахування
позивачеві недоїмки з єдиного внеску
на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування в сумі 9852,74
гривень.

Скасована вимога державної податкової
інспекції у м. Харцизьку Головного
управління Міндоходів у Донецькій
області про сплату боргу (недоїмки) № ф
110 від 01 січня 2014 року на суму 9852,74
гривень.

З рішенням суду першої інстанції не
погодився відповідач ДПІ у м.Харцизьку
Головного управління Міндоходів у
Донецькій області та звернувся з
апеляційною скаргою у якій вказав, що
позивачеві не дана заборгованість
передані від органу Пенсійного фонду
України. Вважає, що частина 4 статті 4
Закону України «Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування» не
розповсюджується на позивача.. Просив
скасувати постанову суду першої
інстанції та прийняти нову, якою
відмовити в задоволенні позовних вимог
позивача.

У судовому засіданні позивач просила
суд залишити апеляційну скаргу без
задоволення а постанову суду першої
інстанції без змін.

Представник відповідача у судове
засідання не з'явився, був належним
чином повідомлений про дату, час і
місце судового засідання. При таких
обставинах колегія суддів розглянула
справу у відсутність особи, яка не
з'явилася.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача, перевіривши
матеріали справи і обговоривши доводи
апеляційної скарги, встановила
наступне.

ОСОБА_2 з 20 грудня 1995 року зареєстрована
як фізична особа-підприємець, що
підтверджується свідоцтвом про
державну реєстрацію фізичної
особи-підприємця серії НОМЕР_1 (а.с.9).

Як платник єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування позивач
зареєстрована в державній податковій
інспекції у м. Харцизьку Головного
управління Міндоходів у Донецькій
області.

Позивач є платником єдиного внеску з 01
січня 2012 року по дійсний час, про що
свідчить свідоцтво платника єдиного
внеску серії НОМЕР_2 (а.с.8).

Відповідачем стосовно позивача
винесено вимогу від 01 січня 2014 року № ф
-10 про сплату боргу (недоїмки) з єдиного
внеску в сумі 9852,74 гривень (а.с.7).

Статтею 92 Конституції України
встановлено, що виключно законами
України визначаються, зокрема, основи
соціального захисту, форми і види
пенсійного забезпечення, і виключно
законами України встановлюються,
зокрема, система оподаткування,
податки і збори.

Правовідносини, що склалися між
сторонами, регулюються Законом України
«Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» від 08.07.2010 року
№ 2464-VI (далі - Закон № 2464) із змінами і
доповненнями.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 6
Закону № 2464 платник єдиного внеску
зобов'язаний своєчасно та в повному
обсязі нараховувати, обчислювати і
сплачувати єдиний внесок.

Частинами 1 та 5 статті 9 Закону № 2464
визначено, що єдиний внесок
обчислюється виключно у національній
валюті, у тому числі з виплат (доходу),
що здійснюються в натуральній формі.
Сплата єдиного внеску здійснюється
виключно у національній валюті шляхом
внесення відповідних сум єдиного
внеску на рахунки територіальних
органів Пенсійного фонду, відкриті в
органах Державного казначейства
України для його зарахування.

Згідно з частиною 8 статті 9 Закону № 2464
платники єдиного внеску зобов'язані
сплачувати єдиний внесок, нарахований
за відповідний базовий звітний період,
не пізніше 20 числа місяця, що настає за
базовим звітним періодом.

Відповідно до частини 12 статті 9 Закону
№ 2464 єдиний внесок підлягає сплаті
незалежно від фінансового стану
платника.

Разом із тим, суд першої інстанції
зазначив, що в статті 4 Закону № 2464
наведено перелік осіб, що є платниками
єдиного внеску.

Статтю 4 цього Закону доповнено
частиною четвертою згідно із Законом
України від 07.07.2011 року № 3609-VI «Про
внесення змін до Податкового кодексу
України та деяких інших законодавчих
актів України щодо вдосконалення
окремих норм Податкового кодексу
України», який набрав чинності з 06
серпня 2011 року.

Так, особи, зазначені у пункті 4 частини
першої цієї статті, які обрали спрощену
систему оподаткування, звільняються
від сплати за себе єдиного внеску, якщо
вони є пенсіонерами за віком або
інвалідами та отримують відповідно до
закону пенсію або соціальну допомогу.
Такі особи можуть бути платниками
єдиного внеску виключно за умови їх
добровільної участі у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Право громадян України на державне
пенсійне забезпечення передбачено
Конституцією України та Законом
України «Про пенсійне забезпечення»
від 05.11.1991 року № 1788-ХІІ.

Слід зазначити, що термін «пенсіонер за
віком» законодавством не визначений.
Умови призначення пенсії за віком
визначені ст.26 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування».

При цьому, відповідно до ч.1 ст.1 Закону
України «Про пенсійне забезпечення»
громадяни України мають право на
державне пенсійне забезпечення за
віком, по інвалідності, у зв'язку з
втратою годувальника та в інших
випадках, передбачених цим Законом.

Статтею 2 вказаного Закону встановлено,
що за цим Законом призначаються: а)
трудові пенсії: за віком; по
інвалідності; в разі втрати
годувальника; за вислугу років; б)
соціальні пенсії.

Пенсія - щомісячна пенсійна виплата в
солідарній системі
загальнообов'язкового державного
пенсійного страхування, яку отримує
застрахована особа в разі досягнення
нею передбаченого цим Законом
пенсійного віку чи визнання її
інвалідом, або отримують члени її сім'ї
у випадках, визначених Законом України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» від 09.07.2003 року №
1058-ІV.

Пенсійні виплати - грошові виплати в
системі загальнообов'язкового
державного пенсійного страхування, що
здійснюються у вигляді пенсії,
довічної пенсії або одноразової
виплати, як встановлено ст. 1 Закону
України № 1058, а пенсіонер - особа, яка
відповідно до цього Закону отримує
пенсію, довічну пенсію, або члени її
сім'ї, які отримують пенсію в разі
смерті цієї особи у випадках,
передбачених цим Законом.

Тобто, діючим законодавством
встановлено два види пенсій: трудові та
соціальні.

Різновидом трудової пенсії є пенсія за
віком як матері дитини-інваліда.

Відповідно до частини 3 статті 3
Прикінцевих положень зазначеного
Закону жінки, які народили п'ятеро або
більше дітей і виховали їх до
шестирічного віку, і матері інвалідів з
дитинства, які виховали їх до цього
віку, мають право на призначення
дострокової пенсії за віком після
досягнення 50 років та за наявності не
менше 15 років страхового стажу. При
цьому до числа інвалідів з дитинства
належать також діти-інваліди віком до 16
років.

Встановлено, що згідно паспорту
громадянина України позивач
народилася 25 грудня 1957 року (а.с. 5),
відповідно до пенсійного посвідчення
серії ААБ № 113013 від 22 квітня 2008 року
позивачеві призначено саме пенсію за
віком з довічним терміном дії (а.с.6).
Згідно довідки управління Пенсійного
фонду України в м. Харцизьку Донецької
області від 22 квітня 2013 року позивачеві
з 26 грудня 2007 року призначена пенсія за
віком як матері інваліда з дитинства
довічно (а.с.10).

За таких обставин, частина 4 статті 4
Закону України «Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування» не
містить будь-яких застережень щодо не
застосування її стосовно осіб, яким
призначено пенсію за віком на
пільгових умовах згідно статті 13
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», а отже, з серпня 2011 року
позивач не повинен сплачувати за себе
єдиний соціальний внесок.

Доказів укладання позивачем договору з
органом Пенсійного фонду чи податковим
органом щодо добровільної участі у
системі загальнообов'язкового
державного соціального страхування
матеріали справи не містять.

Зважаючи на встановлені обставини у
справі, виходячи із вказаних норм
Конституції України та
загальновизнаних принципів права, суд
першої інстанції прийшов до висновку,
що відповідач при прийнятті
оскаржуваної вимоги про сплату
недоїмки з єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування діяв не на
підставі, та не у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

З огляду на вищезазначене, позовні
вимоги позивача про визнання
незаконними дій щодо нарахування
недоїмки, скасування вимоги про сплату
боргу (недоїмки) № ф 110 від 01 січня 2014
року на суму 9852,74 гривень підлягають
задоволенню, оскільки частиною 4 статті
4 Закону України «Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування»
пенсіонери за віком, що знаходяться на
спрощеній системі оподаткування
звільнені від сплати єдиного
соціального внеску. Тобто, з серпня 2011
року позивач звільнений від сплати
єдиного внеску за себе.

З вказаними висновками суду першої
інстанції погоджується колегія суддів.

Статтею 200 КАС України визначено, що суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Колегія вважає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, тому при таких
обставинах апеляційну скаргу
необхідно залишити без задоволення а
рішення суду без змін.

Повний текст ухвали складений 12
березня 2014 року.

Керуючись статтями 24, 160, 167, 184, 195, 196, 198,
200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у м. Харцизьку
Головного управління Міндоходів у
Донецькій області на постанову
Донецького окружного
адміністративного суду від 04 лютого 2014
року у справі № 805/1023/14 - залишити без
задоволення.

Постанову Донецького окружного
адміністративного суду від від 04
лютого 2014 року у справі № 805/1023/14 -
залишити без змін.

На підставі частини 3 статті 160 Кодексу
адміністративного судочинства України
складення рішення у повному обсязі
відкласти на строк - до 5 днів.

Рішення може бути оскаржено протягом
двадцяти днів після складення його в
повному обсязі.

Головуючий
О.О.Шишов

Судді:
І.В.Сіваченко

В.В.Попов