Справа № К/9991/76092/11-С
Суддя: Бутенко В.І.
Дата ухвалення: 2014-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"06" лютого 2014 р. м. Київ
К/9991/76092/11

Вищий адміністративний суд України в
складі колегії суддів:

Бутенка В.І. (доповідач),
Кобилянського М.Г., Олендера І.Я.,

розглянувши в порядку письмового
касаційного провадження
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_4 до Управління Пенсійного фонду
України в Ленінському районі м.
Донецька про призначення пенсії,

в с т а н о в и в :

У березні 2009 року ОСОБА_4 звернувся до
суду із вказаним позовом.

Постановою Ленінського районного суду
міста Донецька від 12 липня 2011 року
адміністративний позов ОСОБА_4
задоволено частково.

Визнано неправомірними дії
відповідача щодо відмови позивачу в
призначення пенсії відповідно до ст. 24
Закону України «Про науку та
науково-технічну діяльність».
Зобов'язано Управління Пенсійного
фонду України в Ленінському районі м.
Донецька призначити ОСОБА_4 пенсію у
відповідності до ст. 24 Закону України
«Про науку та науково-технічну
діяльність» з 11 березня 2007 року та
нарахувати і виплатити надбавку до
пенсії на підставі Закону України «Про
пенсії та особливі заслуги перед
Україною». В задоволенні решти
позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Ленінського районного суду м.
Донецька від 18 липня 2011 року в
резолютивну частину постанови суду
першої інстанції внесено виправлення
такого змісту: «Адміністративний позов
ОСОБА_4 до Управління Пенсійного фонду
України в Ленінському районі м.
Донецька про визнання незаконним
рішення відповідача про відмову у
призначенні пенсії, зобов'язання
вчинити певні дії та відшкодування
моральної шкоди - задовольнити
частково. Визнати неправомірними дії
відповідача щодо відмови ОСОБА_4 в
призначенні пенсії відповідно до ст. 24
Закону України «Про наукову та
науково-технічну діяльність».
Зобов'язати відповідача призначити
пенсію позивачу у відповідності ст. 24
Закону України «Про наукову та
науково-технічну діяльність» з 11
березня 2007 року. У задоволенні решти
позовних вимог ОСОБА_4 - відмовити».

Постановою Донецького апеляційного
адміністративного суду від 20 жовтня 2011
року рішення суду першої інстанції
змінено та викладено резолютивну
частину постанови в іншій редакції.
Визнано неправомірними дії
відповідача щодо відмови позивачу в
призначенні пенсії згідно ст. 24 Закону
України «Про наукову та
науково-технічну діяльність».
Зобов'язано відповідача призначити,
нарахувати і виплачувати ОСОБА_4 пенсію
згідно ст. 24 Закону України «Про
наукову та науково-технічну
діяльність» з 21 травня 2008 року з
урахуванням виплачених сум пенсії за
віком. У задоволенні решти позовних
вимог відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеними
рішеннями судів першої та апеляційної
інстанцій, відповідач подав касаційну
скаргу, в якій, посилаючись на
порушення норм матеріального і
процесуального права, просить
скасувати рішення цих судів та
прийняти нове рішення про відмову в
задоволенні позовних вимог.

Перевіривши правильність застосування
судами попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи,
доводи касаційної скарги, суд
касаційної інстанції вважає, що скарга
підлягає частковому задоволенню.

Судами встановлено, що з 11 березня 2007
року ОСОБА_4 отримує пенсію за віком і у
травні 2008 року звернувся до Управління
Пенсійного фонду України в Ленінському
районі м. Донецька із заявою про
переведення його на наукову пенсію
відповідно до Закону України «Про
наукову і науково-технічну діяльність»
однак отримав відмову.

Згідно із статтею 1 Закону України «Про
наукову і науково-технічну
діяльність»від 13.12.1991 №1977-ХІІ
науково-дослідна (науково-технічна)
установа (далі - наукова установа) -
юридична особа незалежно від форми
власності, що створена в установленому
законодавством порядку, для якої
наукова або науково-технічна
діяльність є основною і становить
понад 70 відсотків загального річного
обсягу виконаних робіт.

Відповідно до статті 24 Закону України
«Про наукову і наукову-технічну
діяльність» держава встановлює для
наукових (науково-педагогічних)
працівників, які мають необхідний стаж
наукової роботи, пенсії на рівні, що
забезпечує престижність наукової
праці та стимулює систематичне
оновлення наукових кадрів. Пенсія
науковому (науково-педагогічному)
працівнику призначається при
досягненні пенсійного віку: чоловікам -
за наявності стажу роботи не менше 25
років, у тому числі стажу наукової
роботи не менше 20 років; жінкам - за
наявності стажу роботи не менше 20
років, у тому числі стажу наукової
роботи не менше 15 років. Перелік посад
наукових (науково-педагогічних)
працівників підприємств, установ,
організацій, вищих навчальних закладів
III - IV рівнів акредитації, перебування
на яких дає право на призначення пенсії
та виплату грошової допомоги у разі
виходу на пенсію відповідно до цієї
статті, затверджується Кабінетом
Міністрів України з урахуванням
положень статей 221, 222 цього Закону.

Тобто для призначення пенсії наукового
працівника необхідно досягнути
пенсійного віку, мати статус наукового
працівника, наявність стажу роботи не
менше 25 років, у тому числі стажу
наукової роботи на посадах, перелік
яких затверджений Кабінетом Міністрів
України, не менше 20 років. Відсутність
хоча б однієї із зазначених обставин
виключає можливість призначення
пенсії наукового працівника.

Дія цієї статті поширюється на
наукових (науково-педагогічних)
працівників наукових установ та
організацій недержавної форми
власності, які пройшли державну
атестацію згідно із цим Законом,
недержавних вищих навчальних закладів
III-IV рівнів акредитації, що діють
відповідно до Закону України "Про вищу
освіту", міжнародних наукових
організацій, відкритих на території
України відповідно до міжнародних
договорів, установчі документи яких
затверджено Кабінетом Міністрів
України, а також на наукових
(науково-педагогічних) працівників
наукових установ і вищих навчальних
закладів III-IV рівнів акредитації, що
належали партійним та громадським
організаціям колишніх Української РСР,
інших республік СРСР та СРСР.

Згідно пункту 2 постанови Кабінету
Міністрів України від 04.03.2004 року № 257
до наукового стажу, який дає право на
призначення пенсій та виплату грошової
допомоги у разі виходу на пенсію
відповідно до статті 24 Закону України
«Про наукову та науково-технічну
діяльність», зараховується час роботи
осіб, які мають наукову ступінь, на
посадах за спеціальністю відповідно до
групи спеціальностей галузі науки, з
якої присуджено науковий ступінь, з дня
зайняття за цією спеціальністю.

Перелік посад наукових
(науково-педагогічних) працівників
підприємств, установ, організацій,
вищих навчальних закладів III IV рівнів
акредитації, перебування на яких дає
право на призначення пенсії та виплату
грошової допомоги у разі виходу на
пенсію відповідно до цієї статті,
затверджується Кабінетом Міністрів
України.

Судами першої і апеляційної інстанцій
встановлено, що позивачем отримано
диплом кандидата наук НОМЕР_2 від 19
вересня 1997 року, виданий Російською
Федерацією, та свідоцтво НОМЕР_1, яким
Центр по академічному визнанню та
мобільності при Міжнародній Кадровій
Академії підтверджує, що вказаний
диплом виданий на підставі рішення
дисертаційної ради Всеросійського НІІ
фізичної культури та спорту від 9
квітня 1997 року протокол № 9, і є
документом, що свідчить про
присудження вченого ступеню на рівні
доктора філософії в педагогічних
науках (свідоцтво видано в м. Києві - 3
лютого 1998 року, реєстраційний номер №
3464).

Судами на підставі записів трудової
книжки позивача встановлено періоди
його роботи на посадах
тренера-викладача по боксу з 12.03.1981 по
20.10.1983; з 18.01.1988 по 01.07.1989; з 26.03.1990 по
01.10.1990; з 01.10.1990 по 20.08.1991; з 15.09.1991 по
27.04.1993, період роботи з 10.04.1998 по 02.11.1999 в
Донецькому державному інституті
штучного інтелекту; з 01.02.2000 по 10.07.2000 в
Донецькому інституті внутрішніх справ
МВС України на посаді доцента кафедри
фізичної підготовки, а також період
роботи з 01.09.2000 по 09.06.2003 в Донецькому
інституті залізничного транспорту, які
зараховуються в науковий стаж
позивача.

З 15 листопада 2006 року позивач на
підставі наказу Федерації кікбоксінгу
Донецької області № 11а від 15 листопада
2006 року був призначеним на посаду
тренера-викладача по боксу і
кікбоксингу на громадських засадах з
навантаженням 24 години в тиждень,
освіта вища-спеціальна, диплом-НОМЕР_3
від 26 червня 1989 року. Пунктом 2 цього
наказу затверджено список складу групи
вищого спортивного майстра,
педагогічне навантаження, розклад
занять на 2006-2007 навчальний рік. Згідно
ст. 38 Кодексу законів про працю України
на підставі наказу № 3а від 3 березня 2008
року позивача було звільнено з
займаної посади за власним бажанням.

Враховуючи вказані обставини, суди
першої та апеляційної інстанцій без
посилання на докази дійшли
передчасного висновку, що час роботи
позивача тренером-викладачем на
громадських засадах у Федерації
кікбоксингу Донецької області має бути
зараховано до стажу наукової роботи,
оскільки недослідженим залишилося те,
чи є ця Федерація організацією, робота
у якій надає право на пенсійне
забезпечення та соціальний захист
наукового працівника і чи відповідає
діяльність цієї організації і та
посада, яку займав позивач, його
спеціальності відповідно до групи
спеціальностей галузі науки з якої
йому присуджено науковий ступінь.

Судами першої та апеляційної інстанцій
прийнято до уваги дані довідки
Федерації кікбоксингу Донецької
області № 32 від 15.05.2008, в якій зазначено,
що позивач працював за спеціальністю,
застосовуючи свої наукові
напрацювання за які йому була
присуджена наукова ступінь. При цьому
суди не врахували листа Федерації
кікбоксингу Донецької області № 25 від
18 серпня 2011 року, в якому міститься
прохання не враховувати цю довідку при
вирішенні спору та вилучити її з
матеріалів справи.

За таких обставин рішення судів
попередніх інстанцій внаслідок
допущених порушень норм
процесуального права, які призвели або
могли призвести до неправильного
вирішення справи, підлягають
скасуванню з направленням справи на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.220 КАС України
суд касаційної інстанції перевіряє
правильність застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі і не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу. Суд касаційної
інстанції переглядає судові рішення
судів першої та апеляційної інстанцій
у межах касаційної скарги, але при
цьому може встановлювати порушення
норм матеріального чи процесуального
права, на які не було посилання в
касаційній скарзі.

За правилами ч.2 ст.227 КАС України,
підставою для скасування судових
рішень судів першої та (або)
апеляційної інстанцій і направлення
справи на новий судовий розгляд є
порушення норм процесуального права,
які унеможливили встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 220, 222, 223, 227, 230, 231 КАС
України, суд, -

у х в а л и в :

Касаційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в Ленінському
районі м. Донецька задовольнити
частково.

Постанову Ленінського районного суду
міста Донецька від 12 липня 2011 року та
постанову Донецького апеляційного
адміністративного суду від 20 жовтня 2011
року скасувати та направити справу на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
оскарженню не підлягає.

С у д д і :
В.І. Бутенко

М.Г. Кобилянський

І.Я. Олендер