Справа № 805/2423/14
Суддя: Бабаш Г.П.
Дата ухвалення: 2014-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний
суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 березня 2014 р.
Справа №805/2423/14

приміщення суду за адресою: 83052,
м.Донецьк, вул. 50-ої Гвардійської
дивізії, 17

час прийняття постанови: 11 год. 42
хв.

Донецький окружний адміністративний
суд у складі:

Головуючого судді
Бабаш Г.П.

при секретарі
Громоклицькому Є.О.

за участю

представника відповідача
Фарафонової Г.А. за дов. від 10.01.2014
року

представника відповідача
Костирі Є.В. за дов. від 02.01.2014 року

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом Управління Пенсійного фонду
України в м. Сніжне Донецької області
до Відділення виконавчої дирекції
фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійного захворювання України в м.
Сніжне Донецької області про стягнення
витрат пов,язаних з виплатою пенсії у
зв,язку з втратою годувальника в сумі 3
813,73 грн.,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Донецького
окружного адміністративного суду з
позовом до Відділення виконавчої
дирекції фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійного
захворювання України в м. Сніжне
Донецької області про стягнення витрат
пов,язаних з виплатою пенсії у зв,язку з
втратою годувальника в сумі 3 813,73 грн.

В обґрунтування позову зазначив, що
відповідачем не були прийняті до
заліку спільними актами щомісячної
звірки витрати на пенсії у зв'язку із
втратою годувальника, який помер
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання по особовим справам:
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 на
загальну суму 3 813 грн. 73 коп., чим
порушено право органу Пенсійного фонду
на відшкодування зазначених пенсійних
виплат.

Позивач просив стягнути з Відділення
виконавчої дирекції фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійного
захворювання України в м. Сніжне
Донецької області витрати, пов,язані з
виплатою пенсії у зв,язку з втратою
годувальника дружині, в розмірі 3 813,73
грн.

Представник позивача у судовому
засіданні підтримав позовні вимоги,
просив їх задовольнити.

Представник відповідача у судовому
засіданні підтримала обставини,
викладені у письмових запереченнях
проти позову, посилаючись на його
безпідставність та необґрунтованість
позовних вимог, тому просила у їх
задоволенні відмовити повністю.

Суд, заслухавши пояснення
представників сторін, дослідивши
матеріали справи, встановив наступне.

Позивачем направлені відповідачу акти
щомісячної звірки витрат по особових
справах потерпілих, яким виплачено
пенсії у зв'язку з втратою
годувальника, за період з листопада 2013
року по січень 2014 року включно, однак
відповідач відмовився прийняти до
відшкодування сплачені позивачем
пенсії на загальну суму 3 813 грн. 73 коп. у
зв'язку із тим, що на момент смерті
утриманець (дружина) не перебувала на
утриманні (працювала), а саме по
особовим справам: ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9,
ОСОБА_10, ОСОБА_11

Пенсійне забезпечення громадян
України відповідно до статті 10 Закону
України «Про пенсійне забезпечення»
від 5 листопада 1991 року №1788-ХІІ
здійснюється органами Пенсійного
фонду України.

Статтею 81 Закону України «Про пенсійне
забезпечення» передбачено, що
призначення та виплата пенсій, в тому
числі пенсій по інвалідності внаслідок
трудового каліцтва або професійного
захворювання здійснюється органами
Пенсійного фонду України.

З набранням чинності Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» від 23 вересня 1999 року
№1105-14 (надалі - Закон №1105) обов'язок
відшкодування шкоди, заподіяної
працівникові внаслідок ушкодження
його здоров'я або в разі його смерті при
настанні страхового випадку, зокрема,
виплати йому або особам, які
перебувають на його утриманні пенсій
по інвалідності у зв'язку із втратою
годувальника, покладено на Фонд
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України.

Відповідно до пункту 5 статті 24 Закону
№1105, якщо після призначення
застрахованій особі матеріальної
допомоги чи надання соціальних послуг
між Фондом соціального страхування від
нещасних випадків і страховиками з
інших видів соціального страхування
виникають спори щодо понесених витрат,
виплата здійснюється страховиком, до
якого звернувся застрахований. При
цьому страховик, до якого звернувся
застрахований, має право звернутися до
відповідного страховика з інших видів
соціального страхування щодо
відшкодування понесених ним витрат.

На виконання Закону №1105 правлінням
Пенсійного фонду України та правлінням
Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України
прийнята спільна постанова від 4
березня 2003 року №5-4/4, якою затверджений
Порядок відшкодування Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України Пенсійному фонду
України витрат, пов'язаних з виплатою
пенсій по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсій у
зв'язку із втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання (надалі - Порядок).

Пункт 2 Порядку визначає механізм
відшкодування на централізованому
рівні Фондом соціального страхування
від нещасних випадків на виробництві
та професійних захворювань України
Пенсійному фонду України витрат,
пов'язаних з виплатою пенсій по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсій у
зв'язку із втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання.

Відповідно до пункту 5 Порядку органи
Пенсійного фонду щомісяця, до 10 числа
місяця, наступного за звітним, на
підставі списку осіб, яким виплачено
пенсії по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсії у
зв'язку із втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання (додаток 1), та списку
померлих осіб і осіб, знятих з обліку з
інших причин, які отримували пенсії по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсії у
зв'язку із втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання (додаток 2), проводять з
відділеннями виконавчої дирекції
Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України в
районах та містах обласного значення
звірку витрат за особовими справами
потерпілих, складають акт щомісячної
звірки витрат за особовими справами
потерпілих, яким виплачено пенсії по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсії у
зв'язку із втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання (додаток 3), у якому
визначають загальну суму витрат, що
підлягає відшкодуванню, та до 15 числа
місяця, наступного за звітним, подають
його відповідно головним управлінням
Пенсійного фонду України в Автономній
Республіці Крим, областях, містах Києві
та Севастополі і управлінням
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в Автономній
Республіці Крим, областях, містах Києві
та Севастополі.

В пункті 2 Порядку визначено механізм
відшкодування на централізованому
рівні Фондом соціального страхування
від нещасних випадків на виробництві
та професійних захворювань України
Пенсійному фонду України витрат,
пов'язаних з виплатою пенсій по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсій у
зв'язку із втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, які призначені особам, що
застраховані згідно із Законом
України "Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності"
(крім осіб, зазначених у пункті 2 статті
8 цього Закону), у тому числі
добровільно застраховані, та
потерпілим особам, право яких на
отримання відшкодування шкоди раніше
було встановлено згідно із
законодавством СРСР або
законодавством України про
відшкодування шкоди, заподіяної
працівникам внаслідок травмування на
виробництві або професійного
захворювання, пов'язаних з виконанням
ними трудових обов'язків.

Згідно з пунктом 7 Порядку Фонд
соціального страхування від нещасних
випадків на підставі довідки про
відшкодування Фондом соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України Пенсійному фонду
України витрат, пов'язаних з виплатою
пенсій по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсій у
зв'язку із втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, на централізованому
рівні до 25 числа місяця, наступного за
звітним, перераховує відповідні кошти
Пенсійному фонду.

Зазначені пункти Порядку не
врегульовують спірні відносини між
УПФУ та відділенням Фонду, які виникли
у цій справі, оскільки встановлене ним
правило та механізм взаєморозрахунків
на централізованому рівні між
відділенням Фонду та УПФУ розраховані
на відсутність спору та реалізуються
за наслідками попередньо здійснених
згідно з пунктами 5, 6 Порядку звірок
витрат за особовими справами
потерпілих, складання актів таких
звірок, узгодження й подання
відповідних довідок.

Статтею 16 Закону № 1105 визначено, що
безпосереднє управління Фондом
здійснюють його правління та виконавча
дирекція. За змістом статті 18
зазначеного Закону виконавча дирекція
Фонду є постійно діючим виконавчим
органом правління Фонду, проводить
свою діяльність від імені Фонду у межах
та в порядку, що визначаються його
статутом і Положенням про виконавчу
дирекцію Фонду соціального
страхування від нещасних випадків,
організовує та забезпечує виконання
рішень правління Фонду, робочими
органами виконавчої дирекції Фонду є,
зокрема, її відділення в районах і
містах обласного значення. Робочі
органи виконавчої дирекції Фонду є
юридичними особами, мають самостійні
кошториси, печатку із зображенням
Державного Герба України та своїм
найменуванням.

Згідно з пунктом 7 Положення про
Пенсійний фонд України, затвердженим
Указом Президента України від 6 квітня
2011 року № 384/2011, Пенсійний фонд України
здійснює свої повноваження
безпосередньо та через утворені в
установленому порядку територіальні
органи. Відповідно до Положення про
управління Пенсійного фонду України в
районах, містах, районах у містах, а
також у містах та районах,
затвердженого постановою правління
Пенсійного фонду України від 30 квітня
2002 р. № 8-2 (у редакції постанови
правління Пенсійного фонду України від
25 лютого 2008 р. № 5-5), зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 21 травня
2002 р. за № 442/6730, передбачено, що
управління Пенсійного фонду є
самостійними юридичними особами,
органами Фонду, підпорядкованими
відповідно головним управлінням Фонду
в Автономній Республіці Крим, областях,
містах Києві та Севастополі, що разом з
цими управліннями утворюють систему
територіальних органів Фонду.

З огляду на викладене, вимоги
управління ПФУ про відшкодування
відділенням Фонду витрат, пов'язаних із
виплатою та доставкою пенсій по втраті
годувальника, відповідають змісту його
прав як робочого органу ПФУ щодо
відшкодування понесених ним витрат та
узгоджуються із компетенцією
виконавчої дирекції Фонду, основними
завданнями якої згідно з Положенням
про виконавчу дирекцію Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України, затвердженим
постановою правління Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України від 25 жовтня 2005
року № 43, крім іншого є виконання
завдань та основних принципів
страхування від нещасного випадку, а
також обов'язків, пов'язаних з
координацією страхової діяльності;
забезпечення своєчасного та в повному
обсязі відшкодування шкоди, заподіяної
працівникові внаслідок ушкодження
здоров'я або в разі його смерті,
здійснення страхових виплат особам,
які перебували на його утриманні. Ці
правові позиції викладені в постанові
Верховного Суду України від 21 травня 2013
року у справі № 21-129а13.

Статтею 1 Основ законодавства України
про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування визначено, що
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування - це система
прав, обов'язків і гарантій, яка
передбачає надання соціального
захисту, що включає матеріальне
забезпечення громадян у разі хвороби,
повної, часткової або тимчасової
втрати працездатності, втрати
годувальника, безробіття з незалежних
від них обставин, а також у старості та
в інших випадках, передбачених законом,
за рахунок грошових фондів, що
формуються шляхом сплати страхових
внесків власником або уповноваженим
ним органом, громадянами, а також
бюджетних та інших джерел,
передбачених законом. Відповідно до
статті 4 Основ, в Україні залежно від
страхового випадку є такі види
загальнообов'язкового державного
соціального страхування: пенсійне
страхування; страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими похованням;
медичне страхування; страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності;
страхування на випадок безробіття;
інші види страхування, передбачені
законами України.

Відносини, що виникають за зазначеними
у частині першій цієї статті видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування, регулюються
окремими законами, прийнятими
відповідно до цих Основ.

Спори, що виникають із правовідносин за
загальнообов'язковим державним
соціальним страхуванням, вирішуються в
судовому порядку, якщо законом не
встановлено досудовий порядок їх
розгляду, як передбачено статтею 12
Основ.

За загальнообов'язковим державним
соціальним страхуванням згідно зі
статтею 25 Основ законодавства
надаються такі види соціальних послуг
та матеріального забезпечення: пенсії
за віком, по інвалідності внаслідок
загального захворювання (в тому числі
каліцтва, не пов'язаного з роботою,
інвалідності з дитинства); пенсії у
зв'язку з втратою годувальника, крім
передбачених пунктом 4 цієї статті;
медичні профілактично-реабілітаційні
заходи; допомога на поховання
пенсіонерів. Відповідно до пункту 4
цієї статті за страхуванням від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання надаються
такі види соціальних послуг та
матеріального забезпечення:
профілактичні заходи по запобіганню
нещасним випадкам на виробництві та
професійним захворюванням;
відновлення здоров'я та працездатності
потерпілого; допомога по тимчасовій
непрацездатності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання;
відшкодування збитків, заподіяних
працівникові каліцтвом чи іншим
ушкодженням здоров'я, пов'язаним з
виконанням ним своїх трудових
обов'язків; пенсія по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання; пенсія у зв'язку із
втратою годувальника, який помер
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання; допомога на поховання
осіб, які померли внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання.

Відповідно до частини 4 статті 26 Основ
передбачено, що, якщо після призначення
застрахованій особі матеріальної
допомоги чи надання соціальних послуг
між страховиками виник спір щодо
понесених витрат, виплата здійснюється
страховиком, до якого звернулася
застрахована особа. При цьому
неналежний страховик має право
звернутися до належного страховика
щодо відшкодування понесених ним
витрат.

Враховуючи те, що пенсія у зв'язку із
втратою годувальника, який помер
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання є наслідком страхування
від нещасного випадку на виробництві
та професійного захворювання, належним
страховиком, тим, хто має надавати
застрахованій особі матеріальну
допомогу чи соціальні послуги,
відповідно до статті 25 Основ, є Фонд
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України.

Статтею 7 Закону України «Про страхові
тарифи на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності», який набрав чинності
з 1 квітня 2001 року, встановлено, що Фонд
сплачує страхові виплати та надає
соціальні послуги працівникам (членам
їх сімей), які потерпіли на виробництві
до 1 квітня 2001 року, з того часу, коли
відповідні підприємства передали в
установленому порядку Фонду документи,
що підтверджують право цих працівників
(членів їх сімей) на такі страхові
виплати та соціальні послуги, або коли
таке право встановлено в судовому
порядку. Потерпілі, документи яких не
передані до Фонду, продовжують
отримувати належні виплати та
соціальні послуги від свого
роботодавця, Пенсійного фонду України
та Фонду соціального страхування
України. При цьому кошти, виплачені
потерпілому страхувальником,
зараховуються Фондом у рахунок його
страхових внесків на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, а між страховиками з
інших видів страхування і Фондом в
подальшому відбуваються відповідні
розрахунки.

Частиною 2 статті 24 Закону №1105
закріплене аналогічне правило - якщо
після призначення застрахованій особі
матеріальної допомоги чи надання
соціальних послуг між Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків і страховиками з інших видів
соціального страхування виникають
спори щодо понесених витрат, виплата
здійснюється страховиком, до якого
звернувся застрахований. При цьому
страховик, до якого звернувся
застрахований, має право звернутися до
відповідного страховика з інших видів
соціального страхування щодо
відшкодування понесених ним витрат.

Відповідно до статті 33 Закону № 1105 у
разі смерті потерпілого право на
одержання щомісячних страхових виплат
(пенсій згідно з підпунктом "д" пункту 1
частини першої статті 21 цього Закону)
мають непрацездатні особи, які
перебували на утриманні померлого або
мали на день його смерті право на
одержання від нього утримання, а також
дитина померлого, яка народилася
протягом не більш як десятимісячного
строку після його смерті. Такими
непрацездатними особами є: 1) діти, які
не досягли 16 років; діти з 16 до 18 років,
які не працюють, або старші за цей вік,
але через вади фізичного або
розумового розвитку самі не спроможні
заробляти; діти, які є учнями,
студентами (курсантами, слухачами,
стажистами) денної форми навчання - до
закінчення навчання, але не більш як до
досягнення ними 23 років; 2) жінки, які
досягли 55 років, і чоловіки, які досягли
60 років, якщо вони не працюють; 3)
інваліди - члени сім'ї потерпілого на
час інвалідності; 4) неповнолітні діти,
на утримання яких померлий виплачував
або був зобов'язаний виплачувати
аліменти; 5) непрацездатні особи, які не
перебували на утриманні померлого, але
мають на це право. Право на одержання
страхових виплат у разі смерті
потерпілого мають також дружина
(чоловік) або один з батьків померлого
чи інший член сім'ї, якщо він не працює
та доглядає дітей, братів, сестер або
онуків потерпілого, які не досягли
8-річного віку. Пенсія у разі смерті
годувальника призначається і
виплачується згідно із законодавством.

Згідно з підпунктом "д" пункту 1 частини
першої статті 21 Закону № 1105 у разі
настання страхового випадку Фонд
соціального страхування від нещасних
випадків зобов'язаний у встановленому
законодавством порядку своєчасно та в
повному обсязі відшкодовувати шкоду,
заподіяну працівникові внаслідок
ушкодження його здоров'я або в разі
його смерті, виплачуючи йому або
особам, які перебували на його
утриманні пенсію у зв'язку з втратою
годувальника, який помер внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання.

Відповідно до статті 37 Закону України
«Про пенсійне забезпечення» № 1788-ХІІ
від 5 листопада 1991 року (надалі - Закон №
1788) право на пенсію в разі втрати
годувальника мають непрацездатні
члени сім'ї померлого годувальника, які
були на його утриманні (стаття 38).
Батьки і чоловік (дружина) померлого,
які не були на його утриманні, також
мають право на пенсію, якщо згодом
втратили джерело засобів до існування.
Непрацездатними членами сім'ї
вважаються: а) діти, брати, сестри й
онуки, які не досягли 18 років або старші
цього віку, якщо вони стали інвалідами
до досягнення 18 років, при цьому брати,
сестри й онуки - за умови, якщо вони не
мають працездатних батьків; б) батько,
мати, дружина, чоловік, якщо вони є
інвалідами або досягли: чоловіки - 60
років, жінки - 55 років; в) один з батьків,
або чоловік (дружина), або дід, бабуся,
брат чи сестра, незалежно від віку і
працездатності, якщо він (вона)
зайнятий доглядом за дітьми, братами,
сестрами чи онуками померлого
годувальника, які не досягли 8 років, і
не працює; г) дід і бабуся - в разі
відсутності осіб, які за законом
зобов'язані їх утримувати. Вихованці,
учні, студенти, курсанти, слухачі,
стажисти мають право на пенсію в разі
втрати годувальника до закінчення
навчальних закладів, але не довше ніж
до досягнення ними 23-річного віку.

Таким чином, згідно приписів Закону №
1105 для здійснення Фондом соціального
страхування від нещасних випадків
відшкодування Пенсійному фонду витрат
на виплату пенсій, у зв'язку з втратою
годувальника, дружина померлого саме
на момент смерті годувальника повинна
досягти 55 років, перебувати на
утриманні та не працювати, або мати
інвалідність, при цьому, факт
знаходження на утриманні повинен бути
доведений в установленому порядку. За
Законом № 1788 дружина може отримувати
пенсію, у зв'язку з втратою
годувальника, при досягненні 55 років
після смерті чоловіка.

Відповідно з правовою позицією
Конституційного Суду України,
викладеною у Рішенні від 3 жовтня 1997
року № 4-зп у справі про набуття
чинності Конституцією України,
конкретна сфера суспільних відносин не
може бути водночас врегульована
однопредметними нормативними
правовими актами однакової сили, які за
змістом суперечать один одному.
Звичайною є практика, коли наступний у
часі акт містить пряме застереження
щодо повного або часткового скасування
попереднього. Загальновизнаним є й те,
що з прийняттям нового акта, якщо інше
не визначено самим цим актом,
автоматично скасовується
однопредметний акт, який діяв у часі
раніше (абзац п'ятий пункту 3
мотивувальної частини вказаного
Рішення).

Закон № 1105 набув законної сили з 1
квітня 2001 року, а Закон № 1788 - з 17 грудня
1991 року, тобто має місце дія
однопредметних законодавчих норм
рівної ієрархії, що не визнані
неконституційними в установленому
порядку, тому застосуванню підлягає
той закон, що прийнятий пізніше, тим
більше, що саме з введенням Закону № 1105
страхування від нещасного випадку
здійснює Фонд соціального страхування
від нещасних випадків - некомерційна
самоврядна організація, що діє на
підставі статуту, який затверджується
її правлінням (стаття 15 закону).

Відповідно до частини 1 статті 72
Кодексу адміністративного судочинства
України обставини, встановлені судовим
рішенням в адміністративній, цивільній
або господарській справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи, або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Так, постановами Донецького окружного
адміністративного суду від 12 серпня 2013
року у справі № 805/10916/13-а, від 14 жовтня
2013 року у справі 805/12115/13-а, від 28.11.2013
року у справі № 805/16364/13-а, залишеними
без змін ухвалами Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 17 вересня 2013 року у справі №
805/10916/13-а, від 19 листопада 2013 року у
справі 805/12115/13-а, від 10.01.2014 року у
справі№ 805/16364/13-а відмовлено в
задоволенні позову УПФУ в м. Сніжне до
відділення Фонду про стягнення
заборгованості на відшкодування
витрат з виплати пенсій у зв'язку з
втратою годувальника по тим же особам,
які визначені в позові, який
розглядається в даній справі.
Вказаними рішеннями встановлені
наступні обставини.

ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 на момент смерті
годувальника було 70 років, згідно
записам трудової книжки працювала на
посаді вчителя у середній школі № 11 м.
Сніжне Донецької області.

ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 на момент смерті
годувальника було 64 роки, згідно
записам трудової книжки працювала на
посаді медсестри дільничного лікаря у
міський лікарні № 4 м. Сніжне Донецької
області.

Стосовно вищевказаних осіб суд дійшов
висновку, що на день смерті
годувальника вони були працездатними
(працювали), що підтверджується
матеріалами справи, в зв'язку з чим вони
не мають право на одержання щомісячних
страхових виплат відповідно до Закону
№ 1105.

Стосовно осіб: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, на
момент смерті годувальника було 53 роки,
ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_4, на момент смерті
годувальника було 38 років, ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_5, на момент смерті
годувальника було 41 рік, ОСОБА_8,
ІНФОРМАЦІЯ_6, на момент смерті
годувальника було 40 років.

ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_7, на момент смерті
годувальника було 28 років. Відповідно
до розпорядження від 29 серпня 2013 року №
167981 було призначено пенсію у зв'язку з
втратою годувальника внаслідок
нещасного випадку на виробництві, який
відповідно до свідоцтва про смерть від
21 листопада 1985 року помер ІНФОРМАЦІЯ_8.
Пенсію по втраті годувальника
призначено з 27 серпня 2013 року.

Суд зазначає, що ОСОБА_11 на день смерті
чоловіка (годувальника), не досягла 55
річного віку, непрацездатною за
висновком МСЕК не визнавалась.

Отже, стосовно ОСОБА_11 суд також дійшов
висновку, що на день смерті потерпілого
(годувальника) утриманець не досяг 55
річного віку, був працездатним, групи
інвалідності не встановлено, а також в
особовій пенсій справі відсутні
рішення суду про встановлення
перебування на утриманні на час смерті
годувальника, на підставі викладеного,
суд зазначає, що зазначена особа не має
права на одержання щомісячних
страхових виплат відповідно до Закону
№ 1105.

Стосовно вищезазначених осіб суд
дійшов висновку, що на день смерті
потерпілого (годувальника) утриманець
не досяг 55 річного віку, був
працездатним, групи інвалідності не
встановлено, а також в особових
пенсійних справах відсутні рішення
суду про встановлення перебування на
утриманні на час смерті годувальника,
на підставі викладеного, суд зазначає,
що вищевказані особи не мають право на
одержання щомісячних страхових виплат
відповідно до Закону № 1105.

Про відшкодування пенсії виплаченої
ОСОБА_3 та ОСОБА_10, суд дійшов висновку,
що вона не підлягає відшкодуванню у
зв'язку з тим, що в справі відсутні
висновки відповідних медичних
закладів, які підтверджують, що смерть
їх годувальників має причинний зв'язок
із нещасним випадком на виробництві
або професійним захворюванням.

Відповідно до частини 5 статті 254
Кодексу адміністративного судочинства
України вищезазначені постанови
Донецького окружного
адміністративного суду від 12 серпня 2013
року у справі № 805/10916/13-а та від 14 жовтня
2013 року у справі 805/12115/13-а набрали
законної сили. Таким чином, обставини,
які встановлені даними судовими
рішеннями, не можуть оскаржуватись в
даній адміністративній справі.

Отже, приймаючи до уваги наведене, суд
вважає встановленими обставини щодо
необґрунтованості заявлених вимог в
частині сум виплачених пенсій щодо
осіб: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11
та що вищевказані особи не мають право
на одержання щомісячних страхових
виплат відповідно до Закону № 1105.

Відповідно до частини 1 статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.
Суд зазначає, що відповідачем доведено
факт відсутності правових підстав для
відшкодування витрат на виплату пенсій
по втраті годувальника, який помер
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання стосовно осіб по особовим
справам: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11
на загальну суму 4926 грн. 43 коп.
відповідно до норм діючого
законодавства, що також встановлено
судовими рішеннями від 12 серпня 2013 року
у справі № 805/10916/13-а та від 14 жовтня 2013
року у справі 805/12115/13-а, які набрали
законної сили, внаслідок чого не
підлягають доказуванню в межах даної
справи відповідно до частини 1 статті 72
КАС України.

За таких обставин, суд відмовляє у
задоволенні позовних вимог Управління
Пенсійного фонду України в м. Сніжне
Донецької області до відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Сніжне
Донецької області про стягнення суми
заборгованості по відшкодуванню суми
витрат на виплату державної адресної
допомоги за період з листопада по
грудень 2012 року у розмірі 456 956,64 грн.

Керуючись ст. ст. 17, 87, 89, 94, 98, 158-163
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд,

П О С Т А Н
О В И В:

У задоволенні адміністративного
позову Управління Пенсійного фонду
України в м. Сніжне Донецької області
до Відділення виконавчої дирекції
фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійного захворювання України в м.
Сніжне Донецької області про стягнення
витрат пов,язаних з виплатою пенсії у
зв,язку з втратою годувальника в сумі 3
813,73 грн. - відмовити.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги.

Постанова може бути оскаржена до
Донецького апеляційного
адміністративного суду через
Донецький окружний адміністративний
суд. Апеляційна скарга на постанову
суду подається протягом десяти днів з
дня її проголошення. У разі
застосування судом частини третьої
статті 160 Кодексу адміністративного
судочинства України, а також прийняття
постанови у письмовому провадженні
апеляційна скарга подається протягом
десяти днів з дня отримання копії
постанови.

Вступну та резолютивну частини
постанови проголошено в судовому
засіданні 11 березня 2014 року, повний
текст постанови виготовлений 17
березня 2014 року.

Суддя
Бабаш Г.П.