Справа № 826/16054/13-а
Суддя: Бабенко К.А
Дата ухвалення: 2014-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у 1-й інстанції: Дегтярьова
Суддя-доповідач:
У Х В А Л А

Іменем України

24 лютого 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді Бабенка К.А.,
суддів: Ключковича В.Ю., Собківа Я.М.,
розглянувши адміністративну справу за
апеляційною скаргою Київської
міжрегіональної митниці Міндоходів на
Постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 03 грудня 2013 року за
адміністративним позовом Приватного
підприємства "Акрілат-Хімконтракт" до
Київської міжрегіональної митниці
Міндоходів про визнання протиправними
та скасування Рішення, -

В С Т А Н О В И В :

В зв'язку з неприбуттям жодного з
представників осіб, які беруть участь у
справі, у судове засідання, які були
належним чином повідомлені про дату,
час і місце судового засідання,
відповідно до п. 2 частини першої ст. 197
Кодексу адміністративного судочинства
України, апеляційний розгляд справи
здійснюється в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
03 грудня 2013 року адміністративний
позов задоволено повністю.

Не погоджуючись із зазначеним судовим
рішенням, Відповідачем подано
апеляційну скаргу, в якій він просить
рішення суду першої інстанції
скасувати та прийняти нове судове
рішення, яким в задоволенні позовних
вимог відмовити повністю.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційну скаргу слід залишити без
задоволення, а Постанову суду першої
інстанції - без змін, з наступних
підстав.

31 січня 2013 року між Позивачем та Фірмою
"WEIFANG ENSIGN INDUSTRY CO. LTD" (Китай) укладено
зовнішньоекономічний контракт №LIQ130128B
та додаток№3 від 23.03.2013 року, згідно
якого на митну територію України
ввезено лимонну кислоту моногідрат
ВР2009/Е330 8-40 МЕSH у кількості 100 тон за
визначеною Позивачем митною вартістю
76500 доларів США, про що зазначено
декларантом у вантажно-митній
декларації від 23.05.2013 року
№100250000/2013/057566.

Відповідно до графи 44 митної
декларації для підтвердження
заявлених відомостей Позивачем було
подано також наступні документи:
платіжні доручення № 1082 від 15.02.2013 року
та №1146 від 25.04.2013 року; інвойс/рахунок
№FLIQ130128B3 від 23.03.2013 року; міжнародні
автомобільні накладні №992/1 та №992/2 від
22.05.2013 року; коносамент APLU065963561;
страховий поліс AJING6824213Q00005 від 25.03.2013
року; сертифікат походження товару
№CCPIT124112657; експортна декларація
виробника №060022123 від 23.03.2013 року;
екологічна декларація Міністерства
екології та природних ресурсів України
№39447 від 17.05.2013 року.

Відповідачем за результатами розгляду
поданих Позивачем документів було
відмовлено у визнанні заявленої
Позивачем митної вартості товарів за
ціною господарської операції, про що
свідчить Картка відмови в прийнятті
митної декларації, митному оформленні
випуску чи пропуску товарів,
транспортних засобів комерційного
призначення від 100250000/2013/00861 від 23.05.2013
року.

Крім того, за результатами розгляду
поданих до митного оформлення
документів Відповідач дійшов висновку,
що вони не містили всіх даних
відповідно до обраного методу
визначення митної вартості, а також
містили розбіжності.

Відповідачем прийнято рішення від
23.05.2013 року №100250000/2013/600727/2 про
коригування митної вартості товарів за
ціною щодо подібних (аналогічних)
товарів, згідно з яким скориговано
митну вартість у бік її збільшення.

Відповідно до ст. 49 Митного кодексу
України, митною вартістю товарів, які
переміщуються через митний кордон
України, є вартість товарів, що
використовується для митних цілей, яка
базується на ціні, що фактично сплачена
або підлягає сплаті за ці товари.

За правилами ст. 52 Митного кодексу
України, заявлення митної вартості
товарів здійснюється декларантом або
уповноваженою ним особою під час
декларування товарів у порядку,
встановленому розділом VIII цього
Кодексу та цією главою.

Декларант або уповноважена ним особа,
які заявляють митну вартість товару,
зобов'язані заявляти митну вартість,
визначену ними самостійно, у тому числі
за результатами консультацій з митним
органом; подавати митному органу
достовірні відомості про визначення
митної вартості, які повинні
базуватися на об'єктивних,
документально підтверджених даних, що
піддаються обчисленню; нести всі
додаткові витрати, пов'язані з
коригуванням митної вартості або
наданням митному органу додаткової
інформації.

Відповідно до частин першої-третьої ст.
53 Митного кодексу України, у випадках,
передбачених цим Кодексом, одночасно з
митною декларацією декларант подає
митному органу документи, що
підтверджують заявлену митну вартість
товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну
вартість товарів, є: 1) декларація
митної вартості, що подається у
випадках, визначених у частинах п'ятій
і шостій статті 52 цього Кодексу, та
документи, що підтверджують числові
значення складових митної вартості, на
підставі яких проводився розрахунок
митної вартості; 2)
зовнішньоекономічний договір
(контракт) або документ, який його
замінює, та додатки до нього у разі їх
наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс)
або рахунок-проформа (якщо товар не є
об'єктом купівлі-продажу); 4) якщо
рахунок сплачено, - банківські платіжні
документи, що стосуються оцінюваного
товару; 5) за наявності - інші платіжні
та/або бухгалтерські документи, що
підтверджують вартість товару та
містять реквізити, необхідні для
ідентифікації ввезеного товару; 6)
транспортні (перевізні) документи, якщо
за умовами поставки витрати на
транспортування не включені у вартість
товару, а також документи, що містять
відомості про вартість перевезення
оцінюваних товарів; 7) копія імпортної
ліцензії, якщо імпорт товару підлягає
ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося
страхування, - страхові документи, а
також документи, що містять відомості
про вартість страхування; у разі якщо
документи, зазначені у частині другій
цієї статті, містять розбіжності,
наявні ознаки підробки або не містять
всіх відомостей, що підтверджують
числові значення складових митної
вартості товарів, чи відомостей щодо
ціни, що була фактично сплачена або
підлягає сплаті за ці товари, декларант
або уповноважена ним особа на письмову
вимогу митного органу зобов'язані
протягом 10 календарних днів надати (за
наявності) такі додаткові документи: 1)
договір (угоду, контракт) із третіми
особами, пов'язаний з договором (угодою,
контрактом) про поставку товарів, митна
вартість яких визначається; 2) рахунки
про здійснення платежів третім особам
на користь продавця, якщо такі платежі
здійснюються за умовами, визначеними
договором (угодою, контрактом); 3)
рахунки про сплату комісійних,
посередницьких послуг, пов'язаних із
виконанням умов договору (угоди,
контракту); 4) виписку з бухгалтерської
документації; 5) ліцензійний чи
авторський договір покупця, що
стосується оцінюваних товарів та є
умовою продажу оцінюваних товарів; 6)
каталоги, специфікації, прейскуранти
(прайс-листи) виробника товару; 7) копію
митної декларації країни відправлення;
8) висновки про якісні та вартісні
характеристики товарів, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями, та/або інформація
біржових організацій про вартість
товару або сировини; у разі якщо митний
орган має обґрунтовані підстави
вважати, що існуючий взаємозв'язок між
продавцем і покупцем вплинув на
заявлену декларантом митну вартість,
декларант або уповноважена ним особа
на письмову вимогу митного органу, крім
документів, зазначених у частинах
другій та третій цієї статті, подає (за
наявності) такі документи: 1) виписку з
бухгалтерських та банківських
документів покупця, що стосуються
відчуження оцінюваних товарів,
ідентичних та/або подібних
(аналогічних) товарів на території
України; 2) довідкову інформацію щодо
вартості у країні-експортері товарів,
що є ідентичними та/або подібними
(аналогічними) оцінюваним товарам; 3)
розрахунок ціни (калькуляцію).

Забороняється вимагати від декларанта
або уповноваженої ним особи будь-які
інші документи, відмінні від тих, що
зазначені в цій статті.

Декларант або уповноважена ним особа
за власним бажанням може подати
додаткові наявні у них документи для
підтвердження заявленої ними митної
вартості товару.

Відповідно до ст. 54 Митного кодексу
України, контроль правильності
визначення митної вартості товарів
здійснюється митним органом під час
проведення митного контролю і митного
оформлення шляхом перевірки числового
значення заявленої митної вартості.

Контроль правильності визначення
митної вартості товарів за основним
методом - за ціною договору (контракту)
щодо товарів, які ввозяться на митну
територію України відповідно до
митного режиму імпорту (вартість
операції), здійснюється митним органом
шляхом перевірки розрахунку,
здійсненого декларантом, за
відсутності застережень щодо
застосування цього методу, визначених
у частині першій статті 58 цього
Кодексу.

За результатами здійснення контролю
правильності визначення митної
вартості товарів митний орган визнає
заявлену декларантом або
уповноваженою ним особою митну
вартість чи приймає письмове рішення
про її коригування відповідно до
положень статті 55 цього Кодексу.

Митний орган з метою здійснення
контролю правильності визначення
митної вартості товарів має право: 1)
упевнюватися в достовірності або
точності будь-якої заяви, документа чи
розрахунку, поданих для цілей
визначення митної вартості; 2) у
випадках, встановлених цим Кодексом,
письмово запитувати від декларанта або
уповноваженої ним особи встановлені
статтею 53 цього Кодексу додаткові
документи та відомості, якщо це
необхідно для прийняття рішення про
визнання заявленої митної вартості; 3) у
випадках, встановлених цим Кодексом,
здійснювати коригування заявленої
митної вартості товарів; 4) проводити в
порядку, визначеному статтями 345 - 354
цього Кодексу, перевірки правильності
визначення митної вартості товарів
після їх випуску; 5) звертатися до
митних органів інших країн із запитами
щодо надання відомостей, необхідних
для підтвердження достовірності
заявленої митної вартості; 6)
застосовувати інші передбачені цим
Кодексом форми митного контролю.

Митний орган може відмовити у митному
оформленні товарів за заявленою
декларантом або уповноваженою ним
особою митною вартістю виключно за
наявності обґрунтованих підстав
вважати, що заявлено неповні та/або
недостовірні відомості про митну
вартість товарів, у тому числі невірно
визначено митну вартість товарів, у
разі: 1) невірно проведеного
декларантом або уповноваженою ним
особою розрахунку митної вартості; 2)
неподання декларантом або
уповноваженою ним особою документів
згідно з переліком та відповідно до
умов, зазначених у частинах другій -
четвертій статті 53 цього Кодексу, або
відсутності у цих документах всіх
відомостей, що підтверджують числові
значення складових митної вартості
товарів, чи відомостей щодо ціни, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті за ці товари; 3) невідповідності
обраного декларантом або
уповноваженою ним особою методу
визначення митної вартості товару
умовам, наведеним у главі 9 цього
Кодексу; 4) надходження до митного
органу документально підтвердженої
офіційної інформації митних органів
інших країн щодо недостовірності
заявленої митної вартості.

У разі якщо під час проведення митного
контролю митний орган не може
аргументовано довести, що заявлено
неповні та/або недостовірні відомості
про митну вартість товарів, у тому
числі невірно визначено митну вартість
товарів, заявлена декларантом або
уповноваженою ним особою митна
вартість вважається визнаною
автоматично.

Викладене свідчить про те, що право
митного органу на витребування від
декларанта додаткових документів
виникає лише у разі наявності
обґрунтованого сумніву у повноті
та/або достовірності відомостей про
митну вартість товарів, зокрема у разі
відсутності у документах всіх
відомостей, які підтверджують числові
значення складових митної вартості
товарів.

Статтею 57 Митного кодексу України
передбачені такі методи визначення
митної вартості товарів: 1) основний - за
ціною договору (контракту) щодо
товарів, які імпортуються (вартість
операції); 2) другорядні: а) за ціною
договору щодо ідентичних товарів; б) за
ціною договору щодо подібних
(аналогічних) товарів; в) на основі
віднімання вартості; г) на основі
додавання вартості (обчислена
вартість); ґ) резервний.

Кожний наступний метод застосовується
лише у разі, якщо митна вартість
товарів не може бути визначена шляхом
застосування попереднього методу
відповідно до норм цього Кодексу.

Відповідно до частини другої ст. 58
Митного кодексу України, метод
визначення митної вартості товарів за
ціною договору (контракту) щодо
товарів, які імпортуються, не
застосовується, якщо використані
декларантом або уповноваженою ним
особою відомості не підтверджені
документально або не визначені
кількісно і достовірні та/або відсутня
хоча б одна із складових митної
вартості, яка є обов'язковою при її
обчисленні.

Як зазначено в Рішенні про коригування
митної вартості товарів від 23.05.2013 року,
Відповідачем було виявлено такі
розбіжності, а саме:

- у додатку до контракту та інвойсі
зазначено 15% передплата, в платіжних
дорученнях її здійснено на інші суми;

- декларантом не подано додаткових
документів, а саме: прайс-лист
виробника товару, експертний висновок
про вартісні характеристики товарів,
виписку з бухгалтерської документації.

Проте, посилання Відповідача на
розбіжності сум оплати за імпортований
товар, що унеможливило визначення
митної вартості за першим методом,
колегія суддів оцінює критично з
огляду на те, що відповідно до п.п. 2-3
зовнішньоекономічного контракту
загальна сума контракту становить
306000,00 доларів США на умовах 15%
передплати за кожну поставлену партію.

Як правомірно зазначено судом першої
інстанції, необґрунтованою також є
позиція Відповідача, що надані
Позивачем документи для проведення
митного оформлення викликають сумніви,
що спричинило необхідність
витребування додаткових документів,
передбачених ч. 3 ст. 53 Митного кодексу
України, оскільки митним органом не
надано жодного належного та
допустимого доказу, на підставі якого
реально існували сумніви щодо
достовірності поданих документів.

Крім того, матеріалами справи
підтверджено, що Позивачем при ввезені
на митну територію України товару було
надано для митного оформлення весь
пакет документів, визначений нормами
Митного кодексу України.

В оскаржуваному рішенні Відповідач
також зазначив, що митну вартість
товарів ним скориговано відповідно до
митної вартості товару, подібного за
якісними характеристиками.

Проте, Відповідачем не надано жодного
доказу в підтвердження вказаних
обставин.

В той же час, Експертним висновком
№Ц-212/1 від 08.04.2013 року Київської
торгово-промислової палати
підтверджується, що контрактна
вартість імпортованого Позивачем
товару перебуває в діапазоні ринкових
цін країни експорту.

Отже, як вірно зазначив суд першої
інстанції, скориговану митну вартість
не може бути визнано такою, що
найбільшою мірою ґрунтується на раніше
визначених (визнаних) митними органами
митних вартостях.

Таким чином, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що матеріалами справи не
підтверджено обставин, які
унеможливлюють визнання
задекларованої митної вартості
товарів за першим методом, у зв'язку з
чим Рішення про коригування митної
вартості товарів від 23.05.2013 року
№100250000/2013/600727/2 та Картка відмови в
прийнятті митної декларації, митному
оформленні випуску чи пропуску
товарів, транспортних засобів
комерційного призначення від 23.05.2013
року №100250000/2013/00861 є протиправними та
підлягають скасуванню.

Відповідно до частини другої ст. 71
Кодексу адміністративного судочинства
України, в адміністративних справах
про протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову, вимоги якої
Відповідачем не виконано.

Відповідно до ст. 200 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції
залишає скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Судом першої інстанції правильно
встановлено обставини справи, судове
рішення ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
за таких підстав, апеляційна скарга
залишається без задоволення, а
Постанова суду першої інстанції - без
змін.

Керуючись ст.ст. 197, 198, 200, 205, 206, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Київської
міжрегіональної митниці Міндоходів
залишити без задоволення, а Постанову
Окружного адміністративного суду
міста Києва від 03 грудня 2013 року - без
змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, і
може бути оскаржена безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
нею законної сили.

Головуючий суддя
Бабенко
К.А.

Судді:

Ключкович В.Ю.

Собків Я.М.

Головуючий суддя
Бабенко К.А

Судді:
Ключкович В.Ю.

Собків Я.М.