Справа № К/9991/3629/11-С
Суддя: Штульман І.В.
Дата ухвалення: 2014-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"13" березня 2014 р. м. Київ
К/9991/3629/11

Вищий адміністративний суд України в
складі колегії суддів:

головуючого:Штульман І.В.
(доповідач),
суддів:Заїки М.М., Стародуба О.П., -

розглянувши в касаційній інстанції в
порядку письмового провадження справу
за позовом ОСОБА_4 до Управління праці
та соціального захисту населення
Ленінської районної державної
адміністрації міста Севастополя про
визнання протиправними дій та
бездіяльності, поновлення порушених
прав, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на
постанову Ленінського районного суду
міста Севастополя від 29 жовтня 2009 року
та ухвалу Апеляційного суду міста
Севастополя від 17 травня 2010 року, -

встановив:

У серпні 2009 року ОСОБА_4 звернулася в
суд з позовом, у якому, після уточнення
29 жовтня 2009 року позовних вимог,
просила визнати дії Управління праці
та соціального захисту населення
Ленінської районної державної
адміністрації міста Севастополя
неправомірними і стягнути з
відповідача на її користь
заборгованість по виплаті допомоги по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку з 14 грудня 2007 року по 31
грудня 2007 року в сумі 189,76 грн. та з 1
січня 2008 року по 31 грудня 2008 року в сумі
4923 грн.

Постановою Ленінського районного суду
міста Севастополя від 29 жовтня 2009 року,
залишеною без змін ухвалою
Апеляційного суду міста Севастополя
від 17 травня 2010 року, в задоволенні
позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4,
посилаючись на порушення норм
матеріального і процесуального права,
просить скасувати рішення судів
попередніх інстанцій та прийняти нове
рішення про задоволення її позовних
вимог.

Касаційна скарга задоволенню не
підлягає з наступних підстав.

Згідно частини 1 статті 220 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції перевіряє
правильність застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі і не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що ОСОБА_4 є матір'ю
малолітньої дитини, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 14
грудня 2007 року їй призначено допомогу
по догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку. Отримувати таку
допомогу позивач має право у розмірі,
встановленому статтею 15 Закону України
«Про державну допомогу сім'ям з дітьми»
від 21 листопада 1992 року № 2811-ХII.

Згідно частини 1 статті 15 Закону
України «Про державну допомогу сім'ям з
дітьми» допомога по догляду за дитиною
до досягнення нею трирічного віку
надається у розмірі встановленого
законом прожиткового мінімуму для
дітей віком до 6 років.

Пунктом 14 статті 71 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2007 рік» від
19 грудня 2006 року № 489-V з метою
приведення окремих норм законів у
відповідність із цим Законом зупинено
на 2007 рік дію частини 1 статті 15 та
пункту 3 розділу VIII «Прикінцеві
положення» Закону України «Про
державну допомогу сім'ям з дітьми».

Положення пункту 14 статті 71 Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2007 рік» щодо зупинення на 2007 рік дії
частини 1 статті 15 та пункту 3 розділу VIII
«Прикінцеві положення» Закону України
«Про державну допомогу сім'ям з дітьми»
визнано таким, що не відповідає
Конституції України (є
неконституційним), згідно з Рішенням
Конституційного Суду України від 9
липня 2007 року № 6-рп/2007.

Відповідно до частини 2 статті 152
Конституції України, закони, інші
правові акти або їх окремі положення,
що визнані неконституційними,
втрачають чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України рішення
про їх неконституційність.

Отже, в період з 14 грудня 2007 року (день
призначення допомоги) по 31 грудня 2007
року відповідач був зобов'язаний
нараховувати та виплачувати
позивачеві допомогу по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку у відповідності до частини 1
статті 15 Закону України «Про державну
допомогу сім'ям з дітьми» в розмірі
встановленого законом прожиткового
мінімуму для дітей віком до 6 років.

Допомога по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку
виплачується щомісяця з дня
призначення допомоги по догляду за
дитиною по день досягнення дитиною
вказаного віку включно (частина 1
статті 14 Закону України «Про державну
допомогу сім'ям з дітьми»).

Згідно частини 2 статті 99 Кодексу
адміністративного судочинства України
(у редакції, чинній на час звернення до
суду із вказаним позовом) для звернення
до адміністративного суду за захистом
прав, свобод та інтересів особи
встановлюється річний строк, який, якщо
не встановлено інше, обчислюється з
дня, коли особа дізналася або повинна
була дізнатися про порушення своїх
прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини 1 статті 100
Кодексу адміністративного судочинства
України (у редакції, чинній на час
звернення до суду із вказаним позовом)
пропущення строку звернення до
адміністративного суду є підставою для
відмови у задоволенні
адміністративного позову за умови,
якщо на цьому наполягає одна із сторін.

Оскільки ОСОБА_4 звернулася до суду з
цим позовом лише 20 серпня 2009 року, не
надавши належних доказів поважності
причин пропущення передбаченого
процесуальним законом строку для
звернення до адміністративного суду, а
відповідач наполягав на відмові в
задоволенні позову з цих підстав, то
суд першої інстанції обґрунтовано
відмовив позивачеві у вимогах про
нараховування та виплату допомоги по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку за період з 14 грудня 2007
року по 31 грудня 2007 року в зв'язку з
пропущенням нею строку для звернення
до суду.

Пунктом 23 розділу ІІ Закону України
«Про Державний бюджет України на 2008 рік
та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» від 28
грудня 2007 року № 107-VI були внесені
відповідні зміни до Закону України
«Про державну допомогу сім'ям з
дітьми». Зокрема, частину 1 статті 15
вказаного Закону викладено в такій
редакції: «Допомога по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку надається у розмірі, що дорівнює
різниці між прожитковим мінімумом,
встановленим для працездатних осіб, та
середньомісячним сукупним доходом
сім'ї в розрахунку на одну особу за
попередні шість місяців, але не менше 130
гривень», а пункт 3 розділу VIII
«Прикінцеві положення» цього Закону - у
такій редакції: «Допомога по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку надається у розмірі, що дорівнює
різниці між: з 1 січня 2008 року - 50
відсотками, з 1 січня 2009 року - 75
відсотками, з 1 січня 2010 року - 100
відсотками прожиткового мінімуму,
встановленого для працездатних осіб,
та середньомісячним сукупним доходом
сім'ї в розрахунку на одну особу за
попередні шість місяців».

Конституційний Суд України Рішенням
від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 визнав
неконституційними низку положень
Закону України «Про Державний
бюджет України на 2008 рік та про
внесення змін до деяких законодавчих
актів України», однак положення пункту
23 розділу ІІ Закону України «Про
Державний бюджет України на 2008 рік та
про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» таким, що
не відповідає Конституції України (є
неконституційним), визнано не було.

Пунктом 2 розділу ІІІ Закону України
«Про Державний бюджет України на 2008 рік
та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» було
передбачено, що розділ II цього Закону
діє до 31 грудня 2008 року.

Таким чином, суди попередніх інстанцій
дійшли вірного висновку про
безпідставність позовних вимог ОСОБА_4
щодо зобов'язання відповідача
виплатити їй недоплачену допомогу по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку за період з січня по
грудень 2008 року.

Доводи, викладені в касаційній скарзі,
не спростовують висновків судів та
встановлених обставин справи.

Згідно частини 1 статті 224 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанцій не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

у х в а л и в :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 - залишити без
задоволення.

Постанову Ленінського районного суду
міста Севастополя від 29 жовтня 2009 року
та ухвалу Апеляційного суду міста
Севастополя від 17 травня 2010 року у
справі за позовом ОСОБА_4 до Управління
праці та соціального захисту населення
Ленінської районної державної
адміністрації міста Севастополя про
визнання протиправними дій та
бездіяльності, поновлення порушених
прав - залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
Штульман І.В.

Судді:
Заїка М.М.

Стародуб О.П.