Справа № 826/18252/13-а
Суддя: Епель О.В.
Дата ухвалення: 2014-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у 1-й інстанції:
Суддя-доповідач: Епель О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2014 року
Справа: № 826/18252/13-а

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі:

Головуючого судді:
Епель О.В.,

суддів:
Федотова І.В., Ісаєнко
Ю.А.,

за участю секретаря
Бабенка Д.В.,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в приміщенні суду
апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України у м. Конотопі
та Конотопському районі Сумської
області на постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
23 грудня 2013 року у справі за
адміністративним позовом Державного
територіально-галузевого об'єднання
«Південно-Західна залізниця» до
управління Пенсійного фонду України у
м. Конотопі та Конотопському
районі Сумської області про визнання
протиправними та скасування рішень
від 05 листопада 2013 року № 275 та № 276,

В С Т А Н О В И В :

Державне територіально-галузеве
об'єднання «Південно-Західна
залізниця» (далі - позивач) звернулася
до Окружного адміністративного суду
міста Києва з адміністративним позовом
до управління Пенсійного фонду України
у м. Конотопі та Конотопському районі
Сумської області (далі - відповідач) про
визнання протиправними та скасування
рішень про застосування фінансових
санкцій та нарахування пені від 05
листопада 2013 року № 275 та № 276.

Окружний адміністративний суд міста
Києва своєю постановою від 23 грудня 2013
року адміністративний позов
задовольнив.

Не погоджуючись з вказаним
судовим рішенням відповідач подав
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
23 грудня 2013 року та прийняти нову, якою
відмовити у задоволенні
адміністративного позову, так як, на
його думку, зазначену постанову суду
прийнято з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи.

Згідно до частини 4 статті 196 Кодексу
адміністративного судочинства
України, неприбуття у судове засідання
сторін або інших осіб, які беруть
участь у справі, належним чином
повідомлених про дату, час і місце
апеляційного розгляду, не перешкоджає
судовому розгляду справи.

Відповідно до частини 1 статті 41
Кодексу адміністративного судочинства
України, у разі неявки у судове
засідання всіх осіб, які беруть участь
у справі, чи якщо відповідно до
положень цього Кодексу розгляд справи
здійснюється за відсутності осіб, які
беруть участь у справі (у тому числі при
розгляді справи в порядку письмового
провадження), фіксування судового
засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснюється.

Розглянувши доводи апеляційної
скарги, перевіривши повноту
встановлення судом першої інстанції
фактичних обставин справи та
правильність застосування ним норм
матеріального і процесуального права,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає залишенню без
задоволення, а постанова суду - без
змін, з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції
та вбачається з матеріалів справи,
Державне територіально-галузеве
об'єднання «Південно-Західна
залізниця» є юридичною особою, яка у
своєму складі має окремий структурний
підрозділ - Конотопську дирекцію
залізничних перевезень Державного
територіально-галузевого об'єднання
«Південно-Західна залізниця», що
перебуває на обліку в управлінні
Пенсійного фонду України у м. Конотопі
та Конотопському районі Сумської
області як платник збору на обов'язкове
державне пенсійне страхування.

05 лютого 2013 року управлінням
Пенсійного фонду України у м. Конотопі
та Конотопському районі Сумської
області було виявлено порушення
зазначеним структурним підрозділом
позивача строків сплати страхових
внесків за лютий місяць 2014 року та
прострочення виконання ним штрафних
санкцій, накладених на Державне
територіально-галузеве об'єднання
«Південно-Західна залізниця»
відповідачем у квітні 2004 року та
сплачених позивачем у повному обсязі у
грудні 2004 року, що стало підставою для
прийняття управлінням Пенсійного
фонду України у м. Конотопі та
Конотопському районі Сумської області
рішень про застосування до позивача
фінансових санкцій та нарахування пені
від 05 листопада 2013 року № 275 та № 276.

Спірні правовідносини регулюються
Конституцією України, нормами Закону
України «Про збір та облік єдиного
внеску на обов'язкове державне
пенсійне страхування» (далі - Закон
2464-VІ), Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» (далі - Закон № 1058-ІV).

Так, відповідно до частини 2 статті 19
Конституції України, органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Згідно з частинами 2, 6 статті 20 Закону
№1058-ІV, обчислення страхових внесків
застрахованих осіб, зазначених у
пунктах 1, 2, 5-7, 9, 10, 12, 15, 17 і 18 статті 11
цього Закону, здійснюється
страхувальниками на підставі
бухгалтерських та інших документів,
відповідно до яких провадиться
нарахування (обчислення) або які
підтверджують нарахування (обчислення)
заробітної плати (доходу), грошового
забезпечення, на які відповідно до
цього Закону нараховуються страхові
внески; страхувальники зобов'язані
сплачувати страхові внески, нараховані
за відповідний базовий звітний період,
не пізніше ніж через 20 календарних днів
із дня закінчення цього періоду.

Базовим звітним періодом для
страхувальників, зазначених у пунктах
1, 2, 4 статті 14 цього Закону є
календарний місяць.

Пунктом 6 частини 2 статті 17 Закону
№1058-ІV, в редакції, чинній на момент
виникнення спірних правовідносин,
закріплено обов'язок позивача як
страхувальника нараховувати,
обчислювати і сплачувати в установлені
строки та в повному обсязі страхові
внески.

Підпунктом 2 частини 9 статті 106 Закону
№1058-IV передбачено, що виконавчі органи
Пенсійного фонду застосовують до
страхувальників фінансові санкції,
зокрема, за несплату (неперерахування)
або несвоєчасну сплату (несвоєчасне
перерахування) страхувальниками
страхових внесків, у тому числі
донарахованих страхувальниками або
територіальними органами Пенсійного
фонду, накладається штраф у розмірі 10
відсотків своєчасно не сплачених сум.
Одночасно на суми своєчасно не
сплачених (не перерахованих) страхових
внесків і фінансових санкцій
нараховується пеня в розмірі 0,1
відсотка зазначених сум коштів,
розрахована за кожний день
прострочення платежу.

Отже, з наведених правових приписів
вбачається, що законодавством
регламентовано обов'язок
страхувальників сплачувати страхові
внески своєчасно та в повному обсязі,
порушення якого є підставою для
застосування виконавчими органами
Пенсійного фонду України до
відповідних платників фінансових
санкцій.

Разом з тим, колегія суддів звертає
увагу на те, що 01 січня 2011 року набрав
чинності Закон України «Про збір та
облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», пунктом 10 Прикінцевих та
перехідних положень якого визнано
такими, що втратили чинність частини 1-9
статті 106 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування».

Згідно зі статтею 58 Конституції
України, закони та інші
нормативно-правові акти не мають
зворотної дії в часі, крім випадків,
коли вони пом'якшують або скасовують
відповідальність особи.

Пунктом 7 розділу VIII «Прикінцеві та
перехідні положення» Закону № 2464-VI
передбачено, що стягнення
заборгованості зі сплати страхових
внесків за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування та сум
штрафних санкцій, нарахованих та/або не
сплачених у період до 1 січня 2011 року, в
тому числі страхових внесків, строк
сплати яких на 1 січня 2011 року не настав,
здійснюється фондами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування відповідно до
законодавства, що діяло на момент
виникнення такої заборгованості або
застосування штрафних санкцій. На
період до повного стягнення
заборгованості із сплати страхових
внесків за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування та сум
штрафних санкцій, нарахованих та/або не
сплачених у період до 1 січня 2011 року, в
тому числі страхових внесків, строк
сплати яких на 1 січня 2011 року не настав,
та відповідних штрафних санкцій за
фондами загальнообов'язкового
державного соціального страхування
зберігаються повноваження щодо
контролю за правильністю нарахування,
своєчасністю сплати страхових внесків,
застосування фінансових санкцій, якими
вони були наділені до набрання
чинності цим Законом.

Тож, проведення аналізу викладених
правових норм надає підстави
стверджувати про те, що стягнення з
платників страхових внесків
заборгованості, яка утворилася до 01
січня 2011 року, із накладенням
відповідних штрафних санкцій,
передбачених законодавством, чинним на
момент виникнення спірних
правовідносин, є можливим виключно за
умови виявлення органами Пенсійного
фонду України правопорушення та
здійснення відповідних перерахунків
сум страхових внесків і нарахування
штрафних санкцій до 01 січня 2011 року.

При цьому, колегія суддів звертає увагу
на те, що в даному випадку порушення
позивачем строків сплати страхових
внесків і фінансової пені мало місце у
2004 році, однак перерахунок сум
страхових внесків і нарахування
відповідних штрафних санкцій були
здійсненні управлінням Пенсійного
фонду України у м. Конотопі та
Конотопському районі Сумської області
лише у 2013 році, на підставі чого ним
прийнято оскаржувані рішення про
застосування фінансових санкцій та
нарахування пені від 05 листопада 2013
року № 275 та № 276.

Більш того, колегія суддів встановила,
що у 2009 році управлінням Пенсійного
фонду України у м. Конотопі та
Конотопському районі Сумської області
було проведено планову перевірку
Конотопської дирекції залізничних
перевезень державного
територіально-галузевого об'єднання
Південно-Західної залізниці з питань
дотримання вимог законодавства щодо
нарахування, обчислення та сплати
внесків на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування за
період з 01 березня 2004 року по 01 березня
2009 року, за результатами якої
відповідачем складено довідку про
відсутність жодних порушень позивачем
порядку та термінів сплати страхових
внесків у цей період.

Таким чином, судова колегія вважає, що в
даному разі у відповідача не було
правових підстав для застосування до
Державного територіально-галузевого
об'єднання «Південно-Західна
залізниця» фінансових санкцій та
нарахування пені за правопорушення,
яке мало місце у 2004 році та було
виявлено лише у 2013 році.

Доводи апелянта стосовно того, що пункт
7 розділу VIII «Прикінцеві та перехідні
положення» Закону №2464-VI не містить
обмежувальних строків для
застосування фінансових санкцій та
нарахування пені за порушення термінів
сплати страхових внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування спростовуються
аргументами, викладеними вище.

Посилання відповідача на
неправомірність розподілу судом
першої інстанції судових витрат шляхом
стягнення їх з Державного бюджету
України є безпідставним та
необґрунтованим, оскільки статтею 94
КАС України прямо передбачено, що при
винесенні судового рішення на користь
сторони, яка не є суб'єктом владних
повноважень, суд присуджує всі
здійсненні нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України.

Отже, суд апеляційної інстанції
вважає, що відповідач, який є суб'єктом
владних повноважень і заперечує проти
адміністративного позову, діючи у
порушення свого обов'язку,
передбаченого частиною 2 статті 71 КАС
України, не довів правомірності
винесених ним оскаржуваних рішень.

Враховуючи викладене, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції щодо наявності правових
підстав для визнання протиправними та
скасування рішень про застосування
фінансових санкцій та нарахування пені
від 05 листопада 2013 року № 275 та № 276 і
приходить до висновку про те, що судом
першої інстанції було вірно
встановлено фактичні обставини справи,
правильно визначено норми
матеріального та процесуального права,
які підлягають застосуванню, із
дотриманням вимог статті 159 КАС
України.

Відповідно до статті 200 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову або ухвалу
суду - без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

З огляду на це, судова колегія вважає
за необхідне апеляційну скаргу
управління Пенсійного фонду України у
м. Конотопі та Конотопському районі
Сумської області - залишити без
задоволення, а постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
23 грудня 2013 року - без змін.

Керуючись ст. ст. 41, 159, 160, 195, 196, 198,
200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України у м. Конотопі
та Конотопському районі Сумської
області - залишити без задоволення.

Постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
23 грудня 2013 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена протягом двадцяти днів в
касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя
Епель О.В.

Судді:
Федотов І.В.

Ісаєнко Ю.А.