Справа № 2а/1515/177/12
Суддя: Леонтович К.Г.
Дата ухвалення: 2014-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"13" березня 2014 р. м. Київ
К/800/53936/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі

суддів: Васильченко Н.В., Калашнікової
О.В., Леонтович К.Г.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в приміщенні суду справу
за касаційною скаргою ОСОБА_1 на
постанову Комінтернівського районного
суду Одеської області від 27 червня 2012
року та постанову Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 9 жовтня 2013 року у справі № 2а/1515/177/12
за позовом ОСОБА_1 до управління
Пенсійного Фонду України в
Комінтернівському районі Одеської
області про визнання дій та
бездіяльності 1 протиправними,
скасування рішень, зобов'язання
вчинити певні дії, стягнення суми
несплаченої пенсії, -

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2010 року ОСОБА_1 звернулася в
суд з позовом до управління Пенсійного
фонду України в Комінтернівському
районі Одеської області, в якому з
урахуванням доповнень просила: визнати
дії та бездіяльність управління ПФУ
щодо нарахування її пенсії на
пільгових умовах за ч.1 ст.27 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування"
протиправними; визнати протиправним та
скасувати рішення управління ПФУ № 76
від 02.09.2010 року щодо нарахування ОСОБА_1
пенсії у розмірі 710,81 грн. та
відрахування з пенсії боргу на
загальну суму 7 329,43 грн.; визнати
протиправним та скасувати рішення
управління ПФУ про припинення з 01.12.2010
року виплати пенсії ОСОБА_1 на
пільгових умовах; зобов'язати
управління ПФУ зарахувати до
пільгового стажу за списком № 2
періоди: з 25.05.1974 року по 06.01.1975 року, з
14.03.1975 року по 28.04.1977 року, з 24.06.1977 року
по 16.07.1979 року, з 30.07.1979 року по 21.05.1997
року, у сумарному розмірі - 22 роки 7
місяців; зобов'язати управління ПФУ
розрахувати пенсію за ч.2 ст.27 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування",
провести оптимізацію з 01.01.1993 року по
01.07.2006 року та сплатити різницю між
розрахованим і сплаченим розміром
пенсії з 19.06.2009 року; зобов'язати
управління ПФУ при здійсненні
розрахунку пенсії позивачу згідно ч.2
ст.27 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" застосувати показник
середньомісячної заробітної плати
штатного працівника в Україні за
даними Держкомстату України за 2008 рік у
розмірі 1809,00 грн.; зобов'язати
управління ПФУ при розрахунку пенсії
застосовувати коефіцієнт підвищення
пенсії згідно ч.2 ст.42 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування" з 01.03.2010 року - 1,211;
зобов'язати управління ПФУ зарахувати
до страхового стажу додатково 1 рік за 2
роки 9 місяців роботи на Крайній
Півночі; зобов'язати управління ПФУ
зарахувати до страхового стажу періоди
переїзду після закінчення технікуму за
призначенням на роботу до Крайньої
Півночі з 28.02.1975 року по 13.03.1975 року та
час переїзду з Крайньої Півночі до
м.Одеси з 28.04.1977 року по 24.06.1977 року;
зобов'язати управління ПФУ зарахувати
до страхового стажу період зайняття
підприємницькою діяльністю з 05.04.1998
року по 19.06.2009 року в повному обсязі;
стягнути з управління ПФУ на користь
ОСОБА_1 матеріальну шкоду в розмірі 200
грн. та моральну шкоду в розмірі 3 000 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
позивач має необхідний пільговий
трудовий стаж за посадами відповідно
до списку № 2. Незважаючи на це,
управлінням ПФУ рішенням від 02.09.2010
року зменшений розмір пенсії та
стягнуто з позивача надмірно сплачену
пенсію, а з грудня 2010 року взагалі
припинено її виплату. Відповідачем
неправомірно не прийнято до розрахунку
уточнюючу довідку ВАТ "Куліндоровський
завод залізобетонних виробів". Крім
того, при розрахунку пільгової пенсії
відповідачем неправильно був
визначений коефіцієнт страхового
стажу, що призвело до заниження розміру
призначеної пенсії. Також позивач
вважає, що управління ПФУ безпідставно
не включило до страхового стажу час
переїзду за направленням на роботу до
Крайньої Півночі та після завершення
роботи - час переїзду до м.Одеси, роботу
в місцях Крайньої Півночі,
відповідачем не здійснено підвищення
розміру пенсії у зв'язку із збільшенням
середньої заробітної плати
працівників, зайнятих у галузях
економіки України, прожиткового
мінімуму та страхового стажу.

Постановою Комінтернівського
районного суду Одеської області від 27
червня 2012 року позов задоволений
частково. Зобов'язано управління ПФУ
зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1
один рік за 2 роки і 9 місяців роботи на
Крайній Півночі, періоди переїзду
після закінчення технікуму за
призначенням на роботу до Крайньої
Півночі з 28.02.1975 року по 13.03.1975 року та
час переїзду з Крайньої Півночі до
м.Одеси з 28.04.1977 року по 24.06.1977 року, а
також період зайняття підприємницькою
діяльністю з 05.04.1998 року по 19.06.2009 року в
повному обсязі, відповідно до чого
здійснити перерахунок та виплату
пенсії. В іншій частині позову
відмовлено.

Постановою Одеського апеляційного
адміністративного суду від 9 жовтня 2013
року рішення суду першої інстанції
скасоване, заявлений позов задоволений
частково. Зобов'язано управління
Пенсійного фонду України в
Комінтернівському районі Одеської
області зарахувати позивачу до
страхового стажу період переїзду після
закінчення технікуму за призначенням
на роботу в спеціалізоване управління
№ 13 зварювально-монтажного тресту з
28.02.1975 року по 13.03.1975 року. В решті
позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішеннями судів
першої і апеляційної інстанції ОСОБА_1
звернулася до Вищого
адміністративного суду України з
касаційною скаргою, в якій просить
скасувати постанову суду першої
інстанції та постанову суду
апеляційної інстанції, посилаючись на
порушення судами норм матеріального та
процесуального права, справу направити
на новий судовий розгляд.

Перевіривши правову оцінку обставин
справи та повноту їх встановлення,
доводи касаційної скарги,
проаналізувавши правильність
застосування судами норм
матеріального та процесуального права
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України вважає,
що касаційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судами першої і апеляційної інстанцій
встановлено, що позивач19.06.2009р.
звернулася до управління ПФУ із заявою
про призначення пенсії за віком на
пільгових умовах. До заяви про
призначення пенсії позивач надала
довідку ВАТ "Куліндоровський завод
залізобетонних виробів" від 17.06.2009р. №
18, відповідно до якої вона має
пільговий стаж роботи з 30.07.1979р. по
12.09.1994р. у виробництві "Загальні
професії" на посадах майстра,
інженера-технолога, заступника
начальника, начальника цеху
керамзитового гравію. 22.07.2009р. довідка
про підтвердження наявного трудового
стажу для призначення пенсії за
відсутності трудової книжки або
відповідних записів в ній була
уточнена нумерацією та кодом переліку
професій. Всього пільговий стаж ОСОБА_1
склав 12 років 5 місяців 2 дні. Пенсія
призначена позивачу, як непрацюючому
пенсіонеру, з 19.06.2009р. В зв'язку з тим, що
ОСОБА_1, продовжувала працювати,
займаючись підприємницькою
діяльністю, не повідомивши управління
ПФУ, за період з 19.06.2009р. по 30.09.2010р.
виникла переплата. Рішенням комісії
управління ПФУ від 16.07.2010р. №74
визначено, що сума переплати за період
з червня 2009р. по липень 2010р. становить
266,78 грн.. Рішенням тієї ж комісії від
02.09.2010р. № 76 розмір переплати за період
з червня 2009р. по вересень 2010р.
визначений в розмірі 7 329,43 грн..

Позивач 30.11.2010р. надала управлінню ПФУ
довідку № 5 ВАТ "Куліндоровський завод
залізобетонних виробів", в якій
зазначено про пільговий стаж позивача
у період з 30.07.1979р. по 31.12.1991р. з
визначенням розділу та коду професії
за списком № 2, - ХVІІ п.10 "Каменеливарне
виробництво" . "Куліндоровський завод
залізобетонних виробів" 14.03.2011р. ВАТ
надав нову довідку № 14.03-01, в якій
уточнив нумерацію та коди професій за
списком № 2, затвердженого постановою
РМ СРСР 22.08.1956р. № 1173, та підтвердив
наявність у позивача пільгового стажу
за період з 30.07.1979р. по 31.12.1991р. за
розділом ХІ підрозділом 4
"Каменеливарне виробництво". Однак,
управління ПФУ 19.04.2011р. отримало від ВАТ
"Куліндоровський завод залізобетонних
виробів" листи, в яких зазначено, що
ОСОБА_1 у період з 30.07.1979р. по 31.08.1989р. не
займала посад, які б були передбачені
Списком № 2, в зв'язку з чим просить
здійснити відкликання довідок № 22 від
22.07.2009р. та № 14.03-01 від 14.03.2011р., виданих
на ім'я ОСОБА_1. Управління ПФУ прийняло
рішення № 10 від 20.04.2011р. про припинення
виплати позивачу пенсії в зв'язку з
безпідставністю її призначення . Після
досягнення 55-річного віку позивачу
призначена пенсія за віком.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог щодо зобов'язання управління ПФУ
визнати за ОСОБА_1 право на отримання
пенсії за віком на пільгових умовах,
суд першої інстанції виходив з
відсутності у позивача права на
отримання такої пенсії в зв'язку з
відсутністю стажу роботи за списком № 2
та даних про проведення атестації
робочих місць на ВАТ "Куліндоровський
завод залізобетонних виробів".

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи
рішення суду першої інстанції та
частково задовольняючи позовні вимоги
виходив з тих обставин, що позивач не
має відповідного стажу для призначення
пенсії на пільгових умовах, оскільки
праця в цеху керамзитового гравію на
Куліндоровському заводі
залізобетонних виробів, де працювала
ОСОБА_1, не відноситься згідно списків
до роботи із шкідливими та важкими
умовами праці і позивач має менше 5
років стажу роботи з шкідливими та
важкими умовами праці; неможливість
обчислення пільгового стажу роботи
позивача у зварювально-монтажному
тресті будівельного управління №13
м.Оренбурга, як району Крайньої
Півночі, оскільки м.Оренбург та область
не входили та не входять до районів
Крайньої Півночі; з підстав
перевищення місячного терміну
переїзду при звільненні з м.Оренбурга
до місця роботи в м.Одесі не може
враховуватися період переїзду з
28.04.1977р. по 24.06.1977р. в безперервний
трудовий стаж; неможливість включення
до трудового стажу період зайняття
ОСОБА_1 підприємницькою діяльністю суд
обґрунтував тим, що сума страхового
внеску за кожний місяць у періоді з 1998р.
по 2010р. була меншою ніж мінімальний
страховий внесок, та позивач будь-яких
доплат до них не здійснювала, тому
відповідач обґрунтовано врахував
період зайняття позивачем
підприємницькою діяльністю
пропорційно до розміру сплачених
страхових внесків.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
погоджується з висновками суду
апеляційної інстанції виходячи з
наступного.

За обставинами справи між сторонами
виник спір щодо законності дій
відповідача по відмові в нарахуванні
пільгової пенсії з підстав відмови
зарахування до пільгового стажу
періоду роботи позивача в цеху
керамзитового гравію на
Куліндоровському заводі
залізобетонних виробів, не обчислення
відповідачем пільгового стажу роботи
позивача у зварювально-монтажному
тресті будівельного управління №13
м.Оренбурга, як району Крайньої Півночі
у кратному розмірі, не зарахування в
повному обсязі період зайняття
позивачем підприємницькою діяльністю
та не включення до загального стажу
періодів переїздів на роботу.

Визначальним при вирішенні даного
спору є з'ясування обставин наявності у
позивача стажу роботи на посадах за
Списками № 1 та № 2 виробництв, робіт,
професій, посад і показників, що дає
право на пенсію за віком на пільгових
умовах.

Згідно постанови Верховної Ради
України від 6 грудня 1992 року "Про
порядок введення в дію Закону України
"Про пенсійне забезпечення" - до
затвердження Кабінетом Міністрів
України списків виробництв, робіт,
професій, посад і показників, що дають
право на пільгове пенсійне
забезпечення, діяли відповідні списки,
затверджені постановою Кабінету
Міністрів СРСР від 26 січня 1991 року №10, а
до часу введення в дію зазначених
списків діяли списки, затверджені
постановою Ради Міністрів СРСР від 22
серпня 1956 року № 1173. Список №2 було
затверджений постановою Кабінету
Міністрів України від 11 березня 1994 року
№162. Постановою Кабінету Міністрів
України від 16 січня 2003 року №36 цю
постанову визнано такою, що втратила
чинність, і затверджено список №2.

За вимогами ст.100 Закону України "Про
пенсійне забезпечення", особам, які
працювали до введення в дію цього
Закону на роботах, передбачених
списками згідно постанови Ради
Міністрів СРСР від 22 серпня 1956 року
№1173, пенсія за віком на пільгових
умовах призначається відповідно до
вимог, встановлених раніше діючим
законодавством.

Відповідно п."б" ч.1 ст.13 Закону України
"Про пенсійне забезпечення" право на
пенсію за віком на пільгових умовах
мають жінки після досягнення 50 років і
при стажі роботи не менше 20 років, з них
не менше 10 років на роботах, визначених
Списком N 2 виробництв, робіт, професій,
посад і показників, затверджуваним
Кабінетом Міністрів України, і за
результатами атестації робочих місць.
Працівникам, які мають не менше
половини стажу роботи з шкідливими і
важкими умовами праці, пенсії на
пільгових умовах призначаються із
зменшенням віку, передбаченого статтею
12 цього Закону, на 1 рік за кожні 2 роки 6
місяців такої роботи чоловікам і за
кожні 2 роки такої роботи - жінкам.

Аналізуючи наведені законодавчі норми,
з урахуванням того, що позивач подала
заяву про призначення пенсії на
пільгових умовах 19.06.2009р., тобто у віці
майже 53 роки, ОСОБА_1, повинна мати не
менше половини стажу роботи із
шкідливими і важкими умовами праці,
тобто не менше 5 років.

Судом апеляційної інстанції
встановлено, що у позивача необхідного
стажу роботи із шкідливими і важкими
умовами праці немає.

Так, робота в цеху керамзитового гравію
не передбачена будь-яким розділом ані
Списку №2, затвердженого постановою
Ради Міністрів СРСР від 22.08.1956р. №1173,
ані Списками № 2, затвердженими
постановами СРСР та Кабміну України,
відповідно 26.01.1991р. № 10 та 11.03.1994р. №162.

Оскільки право на пенсію за віком на
пільгових умовах визначається у
відповідності до Списку № 1 або № 2,
тому за відсутністю визначення в них
виробництва керамзиту, період роботи
позивача у цеху керамзитового гравію
не може враховуватися як такий, що
пов'язаний із шкідливими та важкими
умовами праці, та врахований для
призначення пільгової пенсії.

Стаж роботи позивача на посаді майстра
зварювально-монтажного тресту
Будівельного управління №13 в період з
14.03.1975р. по 28.04.1977р., який передбачений
розділом ХХІХ Списку № 2 затвердженого
постановою Ради Міністрів СРСР від
22.08.1956р. № 1173, та лаборанта хімічного
аналізу ДВК за період з 24.06.1977 по 16.07.1979р.
є меншим, ніж 5 років, тому недостатнім
для призначення позивачу пенсії на
пільгових умовах.

В зв'язку з відсутністю підстав для
призначення ОСОБА_1 пенсії на пільгових
умовах, відсутні підстави для
задоволення позовних вимог щодо
зарахування до пільгового стажу строку
роботи на посаді майстра
зварювально-монтажного тресту
Будівельного управління №13 та
лаборанта хімічного аналізу ДВК.

Робота слюсаря зварювально-монтажного
тресту Будівельного управління №13 не
передбачена розділом ХХІХ Списку № 2
затвердженого постановою Ради
Міністрів СРСР від 22.08.1956р. № 1173, в
зв'язку з чим вимоги щодо включення
періоду роботи на зазначеній посаді з
25.05.1974р. по 06.01.1975р. до стажу для
призначення пенсії на пільгових умовах
не підлягають задоволенню в зв'язку з
безпідставністю.

За відсутністю у позивача права на
призначення пенсії на пільгових умовах
не підлягають задоволенню вимоги щодо
здійснення розрахунку пільгової
пенсії у відповідності з вимогами ч.2
ст.27 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування', визнання неправомірними
дій щодо розрахунку пільгової пенсій у
відповідності із ч.1 ст.27 зазначеного
Закону, перерахунку пільгової пенсії
із застосуванням належного
коефіцієнту її підвищення, проведенням
оптимізації, скасування рішення
відповідача щодо зменшення розміру
пільгової пенсії і стягнення надмірно
сплаченої пенсії та рішення про
припинення виплати пільгової пенсії.

Позивачу по досягненні 55-річного віку
призначена пенсія за віком. Питання
перерахунку призначеної пенсії за
віком у відповідності з ч.2 ст.27 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування" із
проведенням оптимізації та
застосування належного показника
підвищення пенсії є предметом іншого
спору.

Позивач просить здійснити пільгове
обчислення стажу роботи у
зварювально-монтажному тресті
Будівельного управління №13
м.Оренбурга, як такого, який відбувався
у місцевостях Крайньої Півночі у
півтора кратному розмірі.

Райони Крайньої Півночі колишнього
Союзу РСР визначені постановою Ради
Міністрів СРСР від 10.11.67 року за №1029 (в
редакції постанови Ради Міністрів СРСР
від 03.01.83 р.) з подальшими змінами. Місто
Оренбург та його область не входили та
не входять до районів Крайньої Півночі,
в зв'язку з чим відсутні підстави для
пільгового обчислення страхового
стажу.

Щодо зарахування до страхового стажу
роботи періоди переїзду від місця
навчання до місця роботи з 28.02.1975р. по
13.03.1975р. та час переїзду від місця
роботи до місця проживання в м.Одесі з
28.04.1977р. по 24.06.1977р., судова колегія
виходить з наступного.

Постановою Ради Міністрів СРСР №252 від
13.04.1973р. затверджені Правила
нарахування безперервного трудового
стажу робочих та службовців при
призначенні допомоги по державному
соціальному страхуванню.

Згідно п.2 цієї постанови внесені зміни
до п.116 Положення про порядок
призначення і виплати державних
пенсій, згідно яким питання збереження
безперервного трудового стажу при
переході з однієї роботи на іншу
вирішуються тим же шляхом, що і при
призначення допомоги по державному
соціальному страхуванню. Отже, на час
дії вищезазначених нормативних
документів правила нарахування
безперервного трудового стажу при
призначенні допомоги по державному
соціальному страхуванню
розповсюджувались при визначенні
безперервного трудового стажу при
призначенні пенсій.

Відповідно до п.2 Правил безперервний
трудовий стаж зберігається у випадках,
якщо перерив при переході з однієї
роботу на іншу не перевищив одного
місяця.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що позивач в період з 1971р.
по лютий 1975р. навчалася у Одеському
технікумі газової та нафтової
промисловості. Диплом про закінчення
технікуму виданий 28.02.1975р.(т.1
а.с.174зв.,180). 14.03.1975р. приступила до
роботи у зварювально-монтажному тресті
Будівельного управління №13
м.Оренбурга. Оскільки від дня
закінчення навчання до дня початку
роботи минуло не більше місяця, строк з
28.02.1975р. по 13.03.1975р. підлягає зарахуванню
до страхового стажу позивача. Разом з
тим, період після звільнення зі
зварювально-монтажного тресту
Будівельного управління №13
м.Оренбурга та до переїзду до іншого
місця роботи в м.Одесі, а саме з 28.04.1977р.
по 24.06.1977р., перевищує місячний строк,
тому обґрунтовані висновки
апеляційного суду щодо відсутності
підстав враховувати як безперервний
трудовий стаж вказаний час переїзду.

Суд апеляційної інстанцій прийшов до
обґрунтованих висновків, що не
підлягають задоволенню вимоги щодо
включення до страхового стажу період
зайняття ОСОБА_1 підприємницькою
діяльністю з 05.04.1998р. по 19.06.2009р. в
повному обсязі, враховуючи наступне.

Згідно ст.24 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" страховий стаж це період
(строк), протягом якого особа підлягає
загальнообов'язковому державному
пенсійному страхуванню та за який
щомісяця сплачені страхові внески в
сумі не меншій, ніж мінімальний
страховий внесок. Якщо сума сплачених
за відповідний місяць страхових
внесків є меншою, ніж мінімальний
страховий внесок, цей період
зараховується до страхового стажу як
повний місяць за умови здійснення в
порядку, визначеному правлінням
Пенсійного фонду, відповідної доплати
до суми страхових внесків таким чином,
щоб загальна сума сплачених коштів за
відповідний місяць була не меншою, ніж
мінімальний страховий внесок.

У разі якщо зазначену доплату не було
здійснено, до страхового стажу
зараховується період, визначений за
кожний місяць сплати страхових внесків
за відповідною формулою.

Судом апеляційної інтсанції
встановлено, що згідно індивідуальних
відомостей про застраховану особу,
наданих управлінням ПФУ у
Комінтернівському районі Одеської
області сума страхового внеску за
кожний місяць у періоді з 1998р. по 2010р.
була меншою ніж мінімальний страховий
внесок, та позивач будь-яких доплат до
них не здійснювала, тому обґрунтовані
висновки суду апеляційної інтсанції,
що відповідач правомірно врахував
період зайняття позивачем
підприємницькою діяльністю з 05.04.1998р.
по 19.06.2009р. пропорційно до розміру
сплачених страхових внесків.

Виходячи з наведеного суд апеляційної
інстанції прийшов до правильних
висновків про часткове задоволення
позовних вимог.

Відповідно ст.224 КАС України суд
касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанцій не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій.

Колегія суддів вважає, що доводи
касаційної скарги не дають підстав для
висновку про неправильне застосування
судом апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права,
яке призвело або могло призвести до
неправильного вирішення справи.

З урахуванням викладеного, судом
апеляційної інстанції винесене
законне і обґрунтоване рішення,
постановлене з дотриманням норм
матеріального та процесуального права
і підстав для його скасування не
вбачається.

Керуючись ст.ст. 220, 222, 223, 224, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України, -

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без
задоволення.

Постанову Одеського апеляційного
адміністративного суду від 9 жовтня 2013
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через 5
днів після направлення її копій особам,
які беруть участь у справі і може бути
переглянута Верховним Судом України з
підстав передбачених ст.ст.237-239-1
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Судді: