Справа № 2а-2107/09/1770
Суддя: Рибченко А.О.
Дата ухвалення: 2014-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 березня 2014 року
м. Київ К/9991/90245/11

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача
Рибченка А.О.

суддів:
Голубєвої Г.К.

Карася О.В.

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у м. Рівне

на постанову Рівненського окружного
адміністративного суду від 11 серпня 2009
року

та ухвалу Львівського апеляційного
адміністративного суду від 08 листопада
2011 року

у справі № 2а-2107/09/1770

за позовом Суб'єкта підприємницької
діяльності-фізичної особи ОСОБА_3

до Державної податкової інспекції у м.
Рівне

про визнання нечинним податкового
повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Рівненського окружного
адміністративного суду від 11 серпня
2009 року, залишеною без змін ухвалою
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 08 листопада
2011 року, позов Суб'єкта підприємницької
діяльності-фізичної особи ОСОБА_3 (далі
- СПД-ФО ОСОБА_3; позивач) до Державної
податкової інспекції у м. Рівне (далі -
ДПІ у м. Рівне; відповідач) задоволено
повністю. Визнано нечинним податкове
повідомлення-рішення
№ /0 від 21 серпня 2008 року.
Присуджено на користь
СПД-ФО ОСОБА_3 з Державного бюджету
України судовий збір у розмірі
3,40 грн.

Не погоджуючись з прийнятими судовими
рішеннями у справі, відповідач
оскаржив їх в касаційному порядку до
Вищого адміністративного суду України.

В поданій касаційній скарзі, з
посиланням на порушення судами першої
та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
ставиться питання про скасування
постанови Рівненського окружного
адміністративного суду від 11
серпня 2009 року, ухвали Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 08 листопада 2011 року та
прийняття нового рішення про повну
відмову в позові.

В запереченні на касаційну скаргу
позивач просить залишити її без
задоволення, а постановлені у справі
судові рішення - без змін.

Заслухавши доповідь
судді-доповідача, перевіривши
правильність застосування судами
попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України дійшла
висновку, що касаційну скаргу слід
відхилити, виходячи з таких підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що відповідачем проведено
планову комплексну документальну
перевірку СПД-ФО ОСОБА_3 з питань
дотримання вимог податкового та
валютного законодавства за період з
01 квітня 2006 року по 31 березня
2008 року, за результатами якої складено
акт № 156/119/НОМЕР_1 від 11 серпня
2008 року.

На підставі зазначеного акту
перевірки відповідачем прийнято
податкове повідомлення-рішення №
/0 від 21 серпня 2008 року, яким
позивачу визначено суму податкового
зобов'язання з податку з доходів
фізичних осіб у розмірі
40 694,31 грн. (40 694,31 грн. - основний платіж,
0,00 грн. - штрафні (фінансові) санкції).

Перевіркою встановлено порушення
позивачем статей 13, 14 Декрету Кабінету
Міністрів України від 26 грудня 1992 року
№ 13-92 «Про прибутковий податок з
громадян» (в редакції, чинній на час
виникнення спірних правовідносин; далі
- Декрет № 13-92), пункту 7.1 статті 7,
підпункту 9.12.1 пункту 9.12 статті 9 Закону
України від 22 травня 2003 року № 889-IV «Про
податок з доходів фізичних осіб» (в
редакції, чинній на час виникнення
спірних правовідносин) у зв'язку з
неправомірним віднесенням до складу
витрат, безпосередньо пов'язаних з
одержанням доходів, амортизаційних
відрахувань від вартості основних
засобів.

Обґрунтовуючи свою правову
позицію, контролюючий орган
наголошував на відсутності у фізичних
осіб законодавчих підстав для
нарахування амортизації.

Задовольняючи позов повністю,
суди попередніх інстанцій виходили з
наступних мотивів, з якими
погоджується суд касаційної інстанції.

Згідно із статтею 13 розділу IV
Декрету № 13-92 оподаткуванню підлягають
доходи громадян, одержані протягом
календарного року від здійснення
підприємницької діяльності без
створення юридичної особи, а також інші
доходи громадян, не передбачені як
об'єкти оподаткування у розділах II та III
цього Декрету.

Оподатковуваним доходом
вважається сукупний чистий доход,
тобто різниця між валовим доходом
(виручки у грошовій та натуральній
формі) i документально підтвердженими
витратами, безпосередньо пов'язаними з
одержанням доходу. Якщо ці витрати не
можуть бути підтверджені
документально, то вони враховуються
податковими органами при проведенні
остаточних розрахунків за нормами,
визначеними Головною державною
податковою інспекцією України за
погодженням з Міністерством економіки
України та Державним комітетом України
по сприянню малим підприємствам та
підприємництву.

До складу витрат, безпосередньо
пов'язаних з одержанням доходів,
належать витрати, які включаються до
складу валових витрат виробництва
(обігу) або підлягають амортизації
згідно із Законом України від 28 грудня
1994 року № 334/94-ВР «Про оподаткування
прибутку підприємств» (в редакції,
чинній на час виникнення спірних
правовідносин; далі - Закон № 334/94-ВР).

У додатку № 7 до Інструкції про
прибутковий податок з громадян,
затвердженої наказом Головної
державної податкової інспекції
України від 21 квітня 1993 року № 12 (в
редакції, чинній на час виникнення
спірних правовідносин), зазначено, що
відповідно до статті 8 («Амортизація»)
можливо додатково зменшити валовий
дохід виключно на суми витрат, які
підлягають амортизації і не
перевищують розмір амортизаційних
відрахувань, нарахованих шляхом
застосування норм амортизації до
балансової вартості груп основних
фондів, лише у випадку ведення
бухгалтерського обліку балансової
вартості груп основних фондів
відповідно з Порядком, який
встановлюється Міністерством фінансів
України.

До податкової декларації за
звітний податковий період, включаються
тільки прямі валові витрати і суми
амортизаційних відрахувань, що
відповідають фактичній сумі
отриманого в цьому періоді валового
доходу в будь-якій формі від
визначеного виду діяльності та
підтверджені документально.

За змістом підпункту 8.1.2 пункту 8.1
статті 8 Закону № 334/94-ВР амортизації
підлягають витрати на придбання
основних фондів та нематеріальних
активів для власного виробничого
використання, включаючи витрати на
придбання племінної худоби та
придбання, закладення і вирощування
багаторічних насаджень до початку
плодоношення; самостійне виготовлення
основних фондів для власних виробничих
потреб, включаючи витрати на виплату
заробітної плати працівникам, які були
зайняті на виготовленні таких основних
фондів; проведення всіх видів ремонту,
реконструкції, модернізації та інших
видів поліпшення основних фондів.

Відповідно до підпункту 8.2.1
пункту 8.2 статті 8 Закону № 334/94-ВР під
терміном «основні фонди» слід розуміти
матеріальні цінності, що призначаються
платником податку для використання у
господарській діяльності платника
податку протягом періоду, який
перевищує 365 календарних днів з дати
введення в експлуатацію таких
матеріальних цінностей, та вартість
яких перевищує 1000 гривень і поступово
зменшується у зв'язку з фізичним або
моральним зносом.

Наведені законодавчі положення дають
підстави для висновку про те, що
валовий дохід платників
податку-фізичних осіб підлягає
зменшенню на суму амортизаційних
відрахувань у разі ведення такими
платниками бухгалтерського обліку
балансової вартості основних фондів та
за умови фактичного отримання валового
доходу завдяки використанню
відповідних основних фондів.

При цьому судовими інстанціями
встановлено, що в охоплений перевіркою
період позивач вів бухгалтерський
облік балансової вартості груп
основних фондів та здійснював
нарахування амортизації по групам
основних фондів, витрати на придбання
яких підтверджено документально.
Основні засоби, а це в основному
транспортні засоби, придбано СПД-ФО
ОСОБА_3 для використання в
підприємницькій діяльності, про що
свідчить і отримана в установленому
порядку ліцензія на внутрішні та
міжнародні перевезення вантажів
автомобільним транспортом. Більш того,
проведеною податковим органом
перевіркою підтверджено, що доходи
позивачем в період з 01 квітня 2006 року по
31 березня 2008 року отримувались саме від
надання послуг з перевезення вантажів,
що, зокрема, засвідчує використання
автомобілів саме у підприємницькій
діяльності СПД-ФО ОСОБА_3

За наведених обставин та з урахуванням
викладеного, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України вважає
постанову Рівненського окружного
адміністративного суду від 11 серпня 2009
року та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 08 листопада 2011 року такими, що
прийняті з правильним застосуванням
норм матеріального та процесуального
права, а тому суд касаційної інстанції
не знаходить підстав, які могли б
призвести до їх зміни чи скасування.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у м. Рівне
відхилити, а постанову Рівненського
окружного адміністративного суду від 11
серпня 2009 року та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 08 листопада 2011 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
переглянута Верховним Судом України з
підстав і в порядку, встановленими
главою 3 розділу IV Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий
Рибченко А.О.

Судді
Голубєва Г.К.

Карась О.В.