Справа № 2а-9/11
Суддя: Нос С.П.
Дата ухвалення: 2014-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2014 р.
Справа № 36586/11/9104

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді -
Носа С. П.,

суддів -
Клюби В. В., Рибачука А. І.;

розглянувши в порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу ОСОБА_1 на постанову
Тячівського районного суду
Закарпатської області від 31 січня 2011
року в справі за позовом громадської
організації «Сільська корівка» до
Вонігівської сільської ради треті
особи, які не заявляють самостійних
вимог на предмет спору на стороні
відповідача - ОСОБА_1, міськрайонне
управління Держкомзему у м. Тячів та
Тячівському районі про визнання дій
неправомірними та скасування рішення, -

ВСТАНОВИВ:

18 червня 2010 року Тячівським районним
судом Закарпатської області
зареєстровано позовну заяву
громадської організації «Сільська
корівка» до Вонігівської сільської
ради треті особи, які не заявляють
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача - ОСОБА_1,
міськрайонне управління Держкомзему у
м. Тячів та Тячівському районі про
визнання неправомірними дій
Вонігівської сільської ради щодо
передачі земельної ділянки
сільськогосподарського призначення
для будівництва та обслуговування
житлового будинку без зміни її
цільового призначення; визнання
нечинним та скасування рішення
Вонігівської сільської ради № 7 від 14
березня 2008 року «Про виділення
земельної ділянки площею 0, 10 га гр.
ОСОБА_1 в АДРЕСА_1 в межах земель ОСОБА_2
та земель запасу сільської ради».

В обґрунтування вимог позовної заяви
зазначено, що вказана земельна ділянка
упродовж багатьох десятків років
використовувалася громадою села для
прогону великої рогатої худоби до
річки для водопою, випасання та
стійбища худоби. Також вказано, що
Вонігівською сільською радою надано
земельну ділянку
сільськогосподарського призначення
для будівництва та обслуговування
житлового будинку без зміни її
цільового призначення.

Постановою Тячівського районного суду
Закарпатської області від 31 січня 2011
року позов задоволено. Визнано
протиправним та скасовано рішення
Вонігівської сільської ради від 14
березня 2008 року за № 7 «Про виділення
земельної ділянки площею 0,10 га гр.
ОСОБА_1 в АДРЕСА_1 в межах земель ОСОБА_2
та земель запасу сільської ради».

Зазначену постанову мотивовано тим, що
рішення про виділення земельної
ділянки прийнято відповідачем не на
підставі та не у спосіб, передбачений
Конституцією України та Земельним
кодексом України.

Не погоджуючись з прийнятою
постановою, третьою особою - ОСОБА_1,
подано апеляційну скаргу до
Львівського апеляційного
адміністративного суду, в якій
висловлено прохання скасувати
оскаржувану постанову та прийняти
нову, якою в задоволенні позовних вимог
відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги зазначено, що виділенням ОСОБА_1
земельної ділянки жодні земельні,
майнові чи інші права позивача -
громадської організації "Сільська
корівка", не порушуються.

Особи, які беруть участь у справі, в
судове засідання не з'явились, про дату,
час і місце апеляційного розгляду були
повідомлені належним чином, а тому,
колегія суддів, відповідно до п. 2 ч. 1
ст. 197 КАС України, вважає можливим
проведення розгляду справи за їхньої
відсутності в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами та на основі наявних у ній
доказів.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши матеріали справи та
проаналізувавши доводи апеляційної
скарги, суд апеляційної інстанції не
знаходить підстав для її задоволення.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно з частиною першою статті 69 КАС
доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів.

Згідно із ст. 70 КАС України належними є
докази, які містять інформацію щодо
предмету доказування. Докази, одержані
з порушенням закону, судом при
вирішенні справи не беруться до уваги.
Обставини, які за законом повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися ніякими іншими
засобами доказування, крім випадків,
коли щодо таких обставин не виникає
спору.

Статтею 71 КАС України встановлено, що
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідно до ст. 86 КАС України суд
оцінює докази, які є у справі, за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні. Ніякі докази не мають для
суду наперед встановленої сили. Суд
оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Згідно із ч. 3 ст. 2 КАС України у справах
щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; 2) з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; 3) обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); 4) безсторонньо
(неупереджено); 5) добросовісно; 6)
розсудливо; 7) з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації; 8)
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); 9) з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення; 10)
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Здійснивши перевірку висновків суду
першої інстанції щодо відповідності
оскаржуваних дій Вонігівської
сільської ради щодо передачі земельної
ділянки сільськогосподарського
призначення для будівництва та
обслуговування житлового будинку без
зміни її цільового призначення та
прийнятого рішення вимогам ч. 3 ст. 2 КАС
України суд апеляційної інстанції
погоджується з такими та вважає за
необхідне зазначити наступне.

Встановлено, що рішенням Вонігівської
сільської ради від 14 березня 2008 року за
№ 7 «Про виділення земельної ділянки
площею 0,10 га гр. ОСОБА_1 в АДРЕСА_1 в
межах земель ОСОБА_2 та земель запасу
сільської ради» гр. ОСОБА_1 виділено
земельну ділянку площею 0,10 га землі по
вул. Леніна в с. Вонігово.

Відповідно до ст. 12 Земельного кодексу
України до повноважень сільських рад у
галузі земельних відносин належить
розпорядження землями територіальних
громад в межах, визначених цим
Кодексом.

Склад та цільове призначення земель
визначені гл. 4 розділу 2 Земельного
кодексу України. Підстави та порядок
набуття права на землю громадянами
зазначені у ст. ст. 116, 118 чинного ЗК
України.

Із зазначених норм випливає, що
отримання земельної ділянки у
власність або в користування
супроводжується різними діями
зацікавленої особи, прийняттям
відповідних рішень органів виконавчої
влади або органу місцевого
самоврядування (щодо дачі згоди на
розроблення проекту відведення
земельної ділянки, про затвердження
проекту відведення та про передачу
земельної ділянки).

Спірна земельна ділянка розташована в
контурі 624, який згідно грошової оцінки
земель с. Вонігово відноситься до
грунтів шифру 188вз (згідно розшифровки -
це рілля), тобто земельна ділянка за
характеристикою виробничої групи
грунтів відноситься до
сільськогосподарських угідь, є землею
сільськогосподарського призначення, а
отже згідно ч. 3 ст. 22 ЗК України без
зміни цільового призначення не може
бути надана для будівництва та
обслуговування житлового будинку.

Попри це, рішенням Вонігівської
сільської ради від 9 лютого 2010 року цю
земельну ділянку віднесено із земель
сільськогосподарського призначення до
земель забудови, вже після виділення її
гр. ОСОБА_1 для будівництва житлового
будинку.

Суд апеляційної інстанції звертає
увагу на те, що в порушення вимог ст. 118
ЗК України, яка в даному випадку
зобов'язує відповідача вирішити
питання щодо дачі згоди на розроблення
проекту відведення земельної ділянки,
про затвердження проекту відведення та
про передачу земельної ділянки,
вказана земельна ділянка передана гр.
ОСОБА_1 без проекту її відведення, що
підтверджується даними технічної
документації із землеустрою.

З матеріалів засідання одинадцятої
сесії Вонігівської сільської ради 5
скликання від 14 березня 2008 року,
вбачається, що на розгляд сесії
виносилося за № 7 питання про розгляд
заяв громадян села. Протокол засідання
сесії виготовлений друкованим текстом,
а прізвище гр. ОСОБА_1 зазначено
прописом. Дана дописка не є
застережена, і суд апеляційної
інстанції погоджується з висновком
суду першої інстанції про те, що даний
факт свідчить про недотримання
процедури прийняття рішення. Також
матеріали сесії містять окремо текст
рішення № 7 від 14 березня 2008 року 7 «Про
виділення земельної ділянки площею 0,10
га гр. ОСОБА_1 в АДРЕСА_1 в межах земель
ОСОБА_2 та земель запасу сільської
ради».

Доводи апелянта про те, що оспорюваним
рішенням не порушуються жодні права
позивача суд апеляційної інстанції не
приймає до уваги, оскільки даною
земельною ділянкою упродовж десятків
років відкрито і безперешкодно
користувалися власники великої
рогатої худоби с. Вонігово для прогону
скота до водопою, випасання худоби і
стійбища в обідню пору, захист
інтересів яких і є завданням ГО
«Сільська корівка», що також
підтверджено довідками, наданими суду
виконкомом Вонігівської сільської
ради Тячівського району Закарпатської
області.

Узагальнюючи викладене, суд
апеляційної інстанції переконаний, що
судом першої інстанції надано належну
оцінку наявним у справі доказам, а їх
достатня кількість та взаємний зв'язок
у сукупності дали змогу суду першої
інстанції зробити вірний висновок про
наявність підстав для задоволення
позову.

Враховуючи вищенаведене, суд
апеляційної інстанції визнає, що судом
першої інстанції, при вирішенні даного
публічно-правового спору, правильно
встановлено обставини справи та
ухвалено законне рішення з дотриманням
норм матеріального і процесуального
права, постанова суду першої інстанції
ґрунтується на повно, об'єктивно і
всебічно з'ясованих обставинах, доводи
апеляційної скарги висновків суду
першої інстанції не спростовують, тому
підстав для скасування постанови суду
першої інстанції немає.

Керуючись ст. ст. 158-160, 195, 197, п. 3 ч. 1 ст. 199,
ст. ст. 200, 205, 206, ст. 254 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без
задоволення, а постанову Тячівського
районного суду Закарпатської області
від 31 січня 2011 року в справі № 2а-9/11 - без
змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі.

Ухвала може бути оскаржена у
касаційному порядку, шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України,
протягом двадцяти днів з дня набрання
ухвалою законної сили.

Головуючий суддя:
С. П.
Нос

Судді:
В. В.
Клюба

А. І.
Рибачук