Справа № 9101/191467/2012
Суддя: Малиш Н.І.
Дата ухвалення: 2014-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

24 лютого 2014 рокусправа № 2а-3858/2010

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Малиш Н.І.

суддів: Щербака
А.А. Баранник Н.П.

розглянувши у письмовому провадженні в
місті Дніпропетровську апеляційну
скаргу Управління праці та соціального
захисту населення
Амур-Нижньодніпровської районної у
м.Дніпропетровську ради на постанову
Амур-Нижньодніпровського районного
суду м. Дніпропетровська від 22 грудня
2010 у справі № 2а-3858/2010 за позовом ОСОБА_1
до Управління праці та соціального
захисту населення
Амур-Нижньодніпровської районної у
м.Дніпропетровську ради про стягнення
недоотриманих сум одноразової
допомоги на оздоровлення,-

в с т а н о в и в:

В листопаді 2010 року позивачка
звернулась до
Амур-Нижньодніпровського районного
суду м. Дніпропетровська з позовною
заявою, в якій просила зобов'язати
відповідача нараховувати та
виплачувати позивачці щорічну разову
грошову допомогу на оздоровлення
відповідно до ст. 48 Закону України "Про
статус та соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" за 2004 - 2010
роки.

Постановою Амур-Нижньодніпровського
районного суду м. Дніпропетровська від
22 грудня 2010 року адміністративний
позов задоволено частково. Позовну
заяву ОСОБА_1 до Управління праці та
соціального захисту населення
Амур-Нижньодніпровської районної у
м.Дніпропетровську ради про стягнення
недоотриманих сум одноразової
допомоги на оздоровлення в частині
позовних вимог за період з 2004 року по 29
травня 2010 року - залишені без розгляду з
підстав пропуску з боку позивачки
строку звернення до адміністративного
суду та відсутності підстав для
поновлення строку.

Визнано неправомірними дії
відповідача щодо відмови у здійсненні
перерахунку розміру щорічної допомоги
на оздоровлення, як евакуйованій із
зони ЧАЕС. Зобов'язано відповідача
здійснити перерахунок та виплатити
позивачці щорічну допомогу на
оздоровлення в розмірі 3 (трьох)
мінімальних заробітних плат на день
виплати за 2010 рік відповідно до ст.48
Закону України "Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" з урахуванням фактично
виплачених сум.

Не погодившись з зазначеною постановою
відповідач звернувся з апеляційною
скаргою, в якій просив скасувати
постанову суду першої інстанції та
винести рішення, яким відмовити
позивачу у повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, перевіривши
правильність застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, правової оцінки
обставин справи, колегія суддів дійшла
висновку, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є
громадянкою, яка евакуйована із зони
відчуження у 1986 році 2 категорії, що
підтверджується посвідченням серії
НОМЕР_1 (а.с.11).

Відповідно до статті ст. 48 Закону
України „Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи"
№ 796-ХІІ щорічна допомога на
оздоровлення особам, які евакуйовані
із зони відчуження у 1986 році 2 категорії
виплачується у розмірі 3 мінімальних
заробітних плат. При цьому, розмір
мінімальної заробітної плати
визначається на момент виплати (абзац 7
частини 4 статті 48 Закону № 796-ХІІ).

Зі змісту ст. 1 Закону України „Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали

внаслідок Чорнобильської катастрофи"
від 28.02.1991 р. № 796-ХІІ, не вбачається
будь-яких обмежень щодо можливостей
застосування розміру мінімальної
заробітної плати з метою реалізації
норми статті 48 Закону № 796-ХІІ.

Згідно довідки Управління праці та
соціального захисту населення
Амур-Нижньодніпровської районної у
м.Дніпропетровську ради позивачці
нарахована та виплачена щорічна
допомога на оздоровлення у 2007-2010 роках
у розмірі 75 грн. щорічно (а.с.9).

Враховуючи, що положення ст. 48 Закону
України "Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" на час
виплати позивачці щорічної допомоги

на оздоровлення були чинними, то за
висновками колегії суддів при
розрахунку позивачці суми щорічної
допомоги на оздоровлення необхідно
керуватися положеннями Закону України
"Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи", а не
положеннями Закону України "Про
Державний бюджет України на 2011 рік" та
Постанови Кабінету Міністрів України
від 12.07.2005 р. № 562 "Про щорічну допомогу
на оздоровлення громадянам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" .

Статтею 71 Закону України "Про Державний
бюджет України на 2010 рік" надано право
Кабінету Міністрів України у 2010 році
встановлювати розмір соціальних
виплат, які відповідно до
законодавства визначаються залежно
від розміру мінімальної заробітної
плати, в абсолютних сумах у межах
асигнувань, передбачених за
відповідними програмами.

В 2010 році нормативні акти Кабінету
Міністрів України з приводу
встановлення розмірів виплат
одноразової допомоги на оздоровлення
особам, визначеним ст. 48 Закону України
"Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" не
приймалися.

Таким чином, колегія суддів приходить
до висновку, що у 2010 році нарахування
одноразової допомоги на оздоровлення
також повинно здійснюватися
відповідно до ст. 48 Закону "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи".

Застосування відповідачем положень
постанови Кабінету Міністрів України
від 12 липня 2005 року № 562 при нарахуванні
одноразової допомоги на оздоровлення
суперечить положенням Закону та не
може бути віднесено до реалізації
права визначеного ст. 71 Закону України
"Про Державний бюджет України на 2010
рік".

Отже, відповідач повинен був діяти у
відповідності до вимог Закону №796 та у
2010 році сплатити позивачу належну до
виплати щорічну допомогу на
оздоровлення за 2010 рік у відповідності
до ст. 48 зазначеного Закону, а не в
розмірах, передбачених Постановою КМУ
від 12 липня 2005 року № 562.

Частиною 5 ст. 48 Закону України "Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи"
встановлено, що щорічна допомога на
оздоровлення виплачується громадянам
за місцем їх проживання органами
соціального захисту громадян.

Крім того, відповідно до Постанови
Кабінету Міністрів України від 20.09.2005 р.
№ 936 "Порядок використання коштів
державного бюджету для виконання
програм, пов'язаних із соціальним
захистом громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи"
визначено, що виплата таких
компенсацій та допомоги провадиться
управліннями праці та соціального
захисту населення за місцем реєстрації
громадян та центрами по нарахуванню та
здійсненню соціальних виплат (п. 4
Порядку). Таким чином, доводи апелянта
щодо неналежного відповідача є
безпідставними.

Доводи відповідача про відсутність
кошторисних призначень для реалізації
ч. 4 ст. 48 Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" не можуть бути підставою
для невиконання вимог зазначеного
Закону.

Відповідно до частини першої статті 99
КАС України адміністративний позов
адміністративний позов може бути
подано в межах строку звернення до
адміністративного суду, встановленого
цим Кодексом або іншими законами.
Частиною другою вказаної статті
визначено, що для звернення до
адміністративного суду за захистом
прав, свобод та інтересів особи
встановлюється шестимісячний строк,
який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Згідно ч. 1 ст. 100 КАС України,
адміністративний позов, поданий після
закінчення строків, установлених
законом, залишається без розгляду, якщо
суд за заявою особи, яка його подала, не
знайде підстав для поновлення строку,
про що постановляється ухвала.

Тому, враховуючи дату звернення
позивачки до суду першої інстанції з
адміністративним позовом, а саме 29
листопада 2010 року, колегія суддів
погоджується з висновками суду першої
інстанції стосовно зобов'язання
відповідача виплатити позивачці
щорічну разову грошову допомогу на
оздоровлення за 2010 рік згідно ст. 48
Закону України "Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи"в розмірі 3 мінімальних
заробітних плат на час проведення
виплати, з врахуванням проведених
виплат.

За вищенаведених обставин, суд першої
інстанції дійшов до правильного
висновку щодо встановлення обставин
справи і правильно застосував до
спірних правовідносин сторін норми
матеріального права. Постанова суду
належним чином мотивована і за своїм
змістом та формою відповідає вимогам
закону, тому вимоги апеляційної скарги
відповідача - задоволенню не
підлягають.

Керуючись ч.1 ст.198, ст.200, ст.205, ст.206
КАС України суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Управління праці
та соціального захисту населення
Амур-Нижньодніпровської районної у
м.Дніпропетровську ради на постанову
Амур-Нижньодніпровського районного
суду м. Дніпропетровська від 22 грудня
2011 у справі № 2а-3858/2010 - залишити без
задоволення.

Постанову
Амур-Нижньодніпровського районного
суду м. Дніпропетровська від 22 грудня
2010 у справі № 2а-3858/2010 - без змін.

Ухвала суду апеляційної
інстанції набирає законної сили з
моменту постановлення та відповідно
до ч.10 ст.183-2 КАС України є остаточною і
оскарженню не підлягає.

Головуючий:
Н.І. Малиш

Суддя:
А.А. Щербак

Суддя:
Н.П. Баранник