Справа № 336/9699/13-а
Суддя: Щаслива О. В.
Дата ухвалення: 2014-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 336/9699/13-а
Пр. № 2-а/336/9/2014
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2014 року Шевченківський
районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого - судді Щасливої О.В.,

при секретарі - Морозовій В.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Запоріжжі
справу за адміністративним позовом
ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду
України в Шевченківському районі м.
Запоріжжя про визнання дій суб'єкта
владних повноважень протиправними і
зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з
адміністративним позовом про визнання
незаконними дій відповідача з відмови
в призначенні пенсії за віком.

В позові зазначила, що 6 вересня 2013 року
звернулася до відповідача з заявою про
призначення пенсії за віком, в
задоволенні якої їй було відмовлено
через відсутність документів про її
постійне проживання (реєстрацію) на
території Шевченківського району м.
Запоріжжя. Вважає таку відмову
незаконною і такою, що суперечить
положенням Конституції України,
Законів України «Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні», «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», оскільки її право на
призначення пенсії не може бути
звужено у зв'язку з її проживанням за
межами України. У зв'язку з викладеним
просить визнати дії відповідача
протиправними та зобов'язати
управління Пенсійного фонду України в
Шевченківському районі м. Запоріжжя
призначити та виплачувати їй пенсію за
віком, починаючи з дня її звернення з
відповідною заявою, тобто з 6 вересня 2013
року.

В судовому засіданні представник
позивачки підтримав вимоги позову.
Пояснив, що з 1993 року його довірителька
постійно проживає в Німеччині; 14 січня
1993 року у зв'язку з переїздом знята з
реєстраційного обліку за адресою:
АДРЕСА_1, яка охоплюється юрисдикцією
Шевченківського району м. Запоріжжя,
довідку про що з управління державної
міграційної служби в Запорізькій
області надала позивач УПФУ при
зверненні з заявою про призначення
пенсії. Оскільки громадяни України
мають рівні права, а рішенням
Конституційного Суду України № 25-рп/2009
від 07.10.2009 року визнано
неконституційними положення ст. ст. 49, 51
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» в частині припинення
виплати пенсії пенсіонерам, які
виїхали на проживання за кордон,
просить про ухвалення рішення на
користь позивачки.

Представник відповідача проти
задоволення позову заперечує,
посилаючись на те, що відповідно до
«Порядку подання та оформлення
документів для призначення
(перерахунку) пенсій відповідно до
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» заява про призначення
пенсії непрацюючим громадянам
подається особисто або через
представника безпосередньо до органу,
що призначає пенсію, за місцем
проживання (реєстрації) заявника, а за
документ, що засвідчує місце
проживання особи, приймається паспорт
або довідка уповноважених органів з
місця проживання заявника. Для
призначення позивачці пенсії їй у
відсутність реєстрації на території
Шевченківського району було б
достатньо надати довідку від
уповноважених осіб з місця її
фактичного проживання, роз'яснення
чого вона отримала в листі управління
від 13.09.2013 року.

Посилання представника позивача на
рішення Конституційного Суду України
№ 25-рп/2009 від 07.10.2009 року вважає
неспроможним оскільки зазначеним
рішенням були визнані
неконституційними положення Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» про
припинення виплати пенсії особам на
час проживання пенсіонера за кордоном,
тобто припинення виплати вже
призначеної пенсії, тоді як позивач
вперше звернулась за призначенням
пенсії, тому зобов'язана була надати
всі передбачені законодавством
документи, в тому числі документ, який
підтверджує обгрунтованість її
звернення до певного територіального
органу Пенсійного фонду України.

У зв'язку з викладеним просить про
відмову у задоволенні позову.

Вислухавши пояснення осіб, які беруть
участь у справі, з'ясувавши обставини
справи та перевіривши їх доказами, суд
знаходить позов таким, що не підлягає
задоволенню, виходячи з таких
міркувань.

В основу вимог позивачки покладені
доводи про незаконність відмови
відповідача в призначенні їй пенсії
через непроживання позивачки на
території України, і це суперечить
встановленим судом обставинам.

Судом встановлено, що позивач знята з
реєстраційного обліку за адресою:
АДРЕСА_1, 14 січня 1993 року у зв'язку з
виїздом на постійне місце проживання
до Німеччини (а. с. 12). 6 вересня 2013 року
вона звернулася до управління
Пенсійного фонду України в
Шевченківському районі м. Запоріжжя з
заявою про призначення пенсії за віком
(а. с. 6). 13 вересня 2013 року відповідач
листом № 174/Ш-1 роз'яснив відповідачці
обов'язок пред'явити документ, що
засвідчує місце проживання (а. с. 7).

В силу ст. 44 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» N 1058-IV, 09.07.2003 року заява
про призначення (перерахунок) пенсії та
необхідні документи подаються до
територіального органу Пенсійного
фонду або до уповноваженого ним органу
чи уповноваженій особі в порядку,
визначеному правлінням Пенсійного
фонду за погодженням із центральним
органом виконавчої влади, що
забезпечує формування державної
політики у сферах трудових відносин,
соціального захисту населення,
особисто або через представника, який
діє на підставі виданої йому
довіреності, посвідченої нотаріально.

Як випливає із змісту п. 1 «Порядку
подання та оформлення документів для
призначення (перерахунку) пенсій
відповідно до Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», затвердженого
постановою Пенсійного фонду України N
22-1 від 25.11.2005 року, заява про
призначення пенсії непрацюючим
громадянам і членам їх сімей подається
особисто або через представника, який
діє на підставі виданої йому
довіреності, посвідченої нотаріально,
безпосередньо до органу, що призначає
пенсію, за місцем проживання
(реєстрації) заявника.

Відповідно до п. 7 «Порядку…» до заяви
про призначення пенсії за віком
додаються, зокрема, документи про місце
проживання (реєстрації) особи, а в силу
п. 29 «Порядку…» за документ, що
засвідчує місце проживання особи,
приймаються: паспорт або довідка
уповноважених органів з місця
проживання (реєстрації), у тому числі
органів місцевого самоврядування.

Вирішуючи позов на користь
відповідача, суд виходить з того, що
наведеними положеннями законодавства
про призначення пенсії документ про
місце проживання (реєстрації) заявника
передбачений як такий, чиє надання є
обов'язковим, що зумовлено
необхідністю правильного вибору
територіального органу Пенсійного
фонду України, так як заяви про
призначення пенсії належить подавати
за місцем проживання або реєстрації
фізичної особи.

Згідно із п. 42 «Порядку подання та
оформлення документів для призначення
(перерахунку) пенсій відповідно до
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» право особи на одержання
пенсії установлюється на підставі
всебічного, повного і об'єктивного
розгляду всіх поданих документів
органом, що призначає пенсію.

Згідно із п. 5 «Порядку…» у разі, якщо до
заяви про призначення, відновлення
пенсії додані не всі необхідні
документи, орган, що призначає пенсію,
письмово повідомляє заявник а про те,
які документи необхідно подати
додатково, про що в заяві про
призначення пенсії робиться
відповідний запис. Якщо вони будуть
подані не пізніше трьох місяців з дня
повідомлення про необхідність подання
додаткових документів, то днем
звернення за пенсією вважається день
приймання заяви про призначення пенсії
або дата, зазначена на поштовому
штемпелі місця відправлення заяви.

Оскільки, як випливає з преамбули
«Порядку подання та оформлення
документів для призначення
(перерахунку) пенсій», він («Порядок…»)
регулює питання щодо подання та
оформлення документів для призначення
(перерахунку) пенсій відповідно до
Закону України, суд не вбачає в діях
представників суб'єкта владних
повноважень, на яких покладено
обов'язок неухильного дотримання
законодавства про призначення пенсії,
ознак неправомірної поведінки та
посягання на положення закону.

Напроти, суд знаходить правомірним і
таким, що відповідає вимогам п. 5
«Порядку…» роз'яснення, яке надане
позивачці у письмовому зверненні
відповідача від 13.09.2013 року, про
необхідність надання інформації про
місце проживання в м. Запоріжжі, яка
(інформація), перш за все, призвана
вирішити питання про підвідомчість
цієї заяви тому чи іншому органу ПФУ в
межах їхньої територіальної
юрисдикції.

При розв'язанні адміністративного
спору суд не погоджується з
твердженнями представника позивача
про те, що відмова відповідача в
призначенні пенсії порушує її права,
закріплені статтею 2 Закону України
«Про свободу пересування та вільний
вибір місця проживання в Україні» та
статтею 24 Конституції України, з
кількох причин.

По-перше, позивач не отримала відмову в
призначенні пенсії, а в силу наведеного
положення «Порядку подання та
оформлення документів для призначення
(перерахунку) пенсій відповідно до
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» була письмово
проінформована про необхідність
надання документу, пред'явлення якого
передбачено законом, тому суд не може
констатувати порушення її
конституційного права на отримання
пенсії.

З зв'язку з цим суд вважає, що за бажання
позивачки на час оформлення пенсії
вона мала б отримати довідку про її
тимчасове проживання за певною адресою
в м. Запоріжжі, яка, як встановлено
судом з пояснень представника
відповідача, повністю відповідала б
вимогам пункту 29 «Порядку…» до
документу, що засвідчує місце
проживання особи.

По-друге, із найменування, преамбули та
змісту Закону України «Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні», зокрема, із
змісту статті 2 Закону, випливає, що він
регулює відносини, пов'язані зі
свободою пересування та вільним
вибором місця проживання в Україні, а
предметом цього судового розгляду не є
порушення такого права позивачки, яке,
як вбачається суду, ніяким чином не
звужене.

Суд погоджується з доводами
представника відповідача про те, що
посилання на невідповідність дій
відповідача рішенню Конституційного
Суду України № 25-рп/2009 від 07.10.2009 року є
неналежними до цього спору, оскільки
зазначеним рішенням визнані
неконституційними положення ст. ст. 49, 51
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» про припинення виплати
пенсій пенсіонерам, які проживають за
кордоном, тоді як позивач вперше
звернулася з заявою про призначення
пенсії.

Дійшовши висновку про необхідність
відмови у задоволенні позову, суд, як
вже зазначено, не може констатувати, що
позивачем отримана відмова в
призначенні пенсії, тим більш з мотивів
її непроживання в Україні, а що
стосується вимоги выдповідача про
надання документу, необхідного для
призначення пенсії, вона (вимога) є
такою, що ґрунтується на законі,
обов'язок неухильного дотримання якого
кожним закріплений в ст. 68 Основного
Закону України.

Відповідно до ст. 9 КАС України суд при
вирішенні справи керується принципом
законності, відповідно до якого суд
вирішує справи відповідно до
Конституції та законів України, а також
міжнародних договорів, згода на
обов'язковість яких надана Верховною
Радою України.

Не вбачаючи в діях суб'єкта владних
повноважень ознак порушення права
позивача, суд доходить висновку про
відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 2, 9, 10, 70, 71, 159-162, 185,
186 КАС України,

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до управління Пенсійного
фонду України в Шевченківському районі
м. Запоріжжя залишити без задоволення.

Постанова може бути оскаржена до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду шляхом подання
в суд першої інстанції протягом десяти
днів після отримання копії постанови.

Суддя

О.В. Щаслива