Справа № 2-а-3053/10/1970
Суддя: Мірінович У.А.
Дата ухвалення: 2010-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 2-а-3053/10/1970

"22" жовтня 2010 р.
м. Тернопіль

Тернопільський окружний
адміністративний суд, в складі
головуючої судді Мірінович У.А. при
секретарі Хоменко Л.В.

за участю:

представника позивача - Стефінів
Ж..А.,

відповідач - не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду у місті Тернополі
адміністративну справу за

позовною заявою Бережанської
міжрайонної державної податкової
інспекції

до суб'єкта підприємницької діяльності
-фізичної особи ОСОБА_2

про стягнення коштів одержаних без
встановлених законом підстав,

ВСТАНОВИВ:

Бережанська міжрайонна державна
податкова інспекція звернулася з
позовом до суб'єкта підприємницької
діяльності -фізичної особи ОСОБА_2 про
стягнення коштів одержаних без
встановлених законом підстав в розмірі
476498,75 грн.

В судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримала в
повному обсязі, суду пояснила, що з
03.08.2010 року по 16.08.2010 року працівниками
державної податкової служби було
проведено документальну планову
виїзну перевірку фізичної особи -
підприємця ОСОБА_2 з питань дотримання
вимог податкового, валютного та іншого
законодавства за період з 01.07.2007р. по
30.06.2010р. За результатами перевірки
складено акт від 16.08.2010р. № 370/17-01/НОМЕР_1,
у якому зафіксовано вчинене
відповідачем порушення вимог чинного
законодавства, а саме: отримання
виручки в сумі 1059768,80 грн. від
здійсненої без дозвільних документів
(дозволу на розміщення об'єкта
торгівлі) торгівельної діяльності, в
тому числі за останні дванадцять
місяців з 01.08.2009 року по 30.06.2010 року в
сумі 476498,75 грн. Враховуючи вчинене
порушення, просить стягнути з
відповідача адміністративно
господарські санкції в розмірі
одержаної суми виручки за період з
01.08.2009 року по 30.06.2010 року, а саме: кошти
на суму 476498,75 грн. як одержані без
установлених законом підстав.

З приводу наявності у податкової
інспекції правових підстав ставити
вимоги про стягнення з відповідача
одержаної суми виручки за період з
01.08.2009 року по 30.06.2010 року, а саме: коштів
на суму 476498,75 грн. як одержаних без
установлених законом підстав
внаслідок порушення правил здійснення
господарської діяльності, представник
позивача послалась на пункт 11 ст.10
Закону України «Про державну податкову
службу в Україні»якою встановлено
повноваження державних податкових
інспекцій на звернення до суду з
позовом, зокрема з позовами про
стягнення в доход держави коштів,
одержаних без установлених законом
підстав.

Представник відповідача в судовому
засіданні яке відбулось 13.10.2010 року,
заперечуючи проти позову суду
пояснила, що відповідач була
зареєстрована як суб'єкт
підприємницької діяльності -фізична
особа, про що її було видане свідоцтво
про державну реєстрацію
(перереєстрацію) суб'єкт
підприємницької діяльності -фізичної
особи. Крім того, ОСОБА_2 була
переведена на спрощену систему
оподаткування, про що видано свідоцтво
про сплату єдиного податку серії
НОМЕР_2, в якому визначено вид
діяльності - торгівля на ринках та з
лотків, а отже відповідач мала право
провадити господарську діяльність з
торгівлі та отримувати кошти від її
здійснення.

Відмітила, що відповідач, згідно вимог
чинного законодавства не має обов'язку
щодо отримання торгового патенту для
здійснення такої діяльності та
законодавчі підстави для стягнення
позивачем з відповідача отриманої від
господарської діяльності виручки, як
коштів отриманих без установлених
законом підстав з тих мотивів, що
відповідачем не отримано дозволу на
розміщення об'єкта торгівлі та сфери
послуг - відсутні.

З приводу порушення відповідачем норм
законів, на які позивач посилається у
акті та адміністративному позові
представник відповідача зазначила, що
вказані позивачем як порушені
відповідачем статті законів
визначають основні терміни
застосовані у цьому Законі та сферу дії
його (ст.ст. 1., 2. Закону України "Про
дозвільну систему у сфері
господарської діяльності" від 06.09.2005, №
2806-IV). З приводу тверджень позивача про
порушення відповідачем п.п.38 п.1 ст. 26 та
п. 2 п.б, ст.30 Закону України «Про місцеве
самоврядування в Україні»від 21.05.1997, №
280/97-ВР та п.10 ст.10 Закону України «Про
благоустрій населених пунктів»від
06.09.2005 року № 2807-IV пояснила, що вони є
безпідставними з огляду на те, що
відповідачем жодним чином не порушено
зазначенні статті Законів, та як
останні встановлюють повноваження
виконавчих органів сільських,
селищних, міських рад в галузі
житлово-комунального господарства,
побутового, торговельного
обслуговування, громадського
харчування, транспорту і зв'язку та
визначають перелік питань які
віднесені до компетенції сільської,
селищної, міської ради які підлягають
до вирішенню на пленарних засіданнях, а
отже в даному випадку та за даних
обставин не були та не можуть бути
порушенні позивачем. Враховуючи
викладене, просила у задоволені позову
відмовити.

Заслухавши у відкритому судовому
засіданні пояснення сторін, дослідивши
подані суду письмові докази, оцінивши
їх за своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді у судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, суд вважає, що позовні
вимоги задоволенню не підлягають,
виходячи з наступного.

Відповідач -ОСОБА_2 зареєстрована
як суб'єкт підприємницької діяльності
-фізична особа Бережанською районною
державною адміністрацією 17.12.2001 року,
ідент. код - НОМЕР_1. На обліку в
Бережанській МДПІ відповідач
перебуває з 17.12.2001 року.

Згідно свідоцтво про сплату єдиного
податку серії НОМЕР_2 від 01 квітня 2009
року, відповідач перебуває на
спрощеній системі оподаткування,
обліку і звітності, вид діяльності -
роздрібна торгівля.

Судом встановлено, що на підставі
направлення № 202 від 03.08.2010 року та
відповідно до ст. 11-1 Закону України
«Про державну податкову службу в
Україні»від 04.12.1990р. № 509-ХІІ
Бережанською МДПІ було проведено
документальну планову виїзну
перевірку фізичної особи -підприємця
ОСОБА_2 з питань дотримання вимог
податкового, валютного та іншого
законодавства за період з 01.07.2007р. по
30.06.2010р. Перевірка проводилась з відома
та в присутності ОСОБА_2.

За результатами проведеної перевірки
складено акт від 16.08.2010р. № 370/17-01/НОМЕР_1
у якому зазначено про порушення
відповідачем ст.ст. 1, 2 Закону України
«Про дозвільну систему у сфері
господарської діяльності»від 06.09.2005
року № 2806-IV, п. п. 38 п.1 ст.26, п.2 п. Б, ст. 30
Закону України «Про місцеве
самоврядування»від 21.05.1997 № 280/97-ВР, п.10
ст.10 Закону України «Про благоустрій
населених пунктів»від 06.09.2005 року №
2807-IV та п. 5 «Порядку провадження
торговельної діяльності та правил
торговельного обслуговування
населення»затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 15.06.2006
року № 833 в частині отримання виручки в
сумі 1059768,80 грн. без відповідних
дозвільних документів (дозволу на
розміщення об'єкта торгівлі та сфери
послуг), в тому числі за останні
дванадцять місяців з 01.08.2009 року по
30.06.2010 року в сумі 476 498,75 грн.

Як зазначено в акті перевірки, у своїй
діяльності відповідач використовувала
нежитлове складське приміщення,
адреса АДРЕСА_1. Дане приміщення
орендоване, договір оренди від 17.01.2007 р.,
Орендодавець ВКД «Джерела», термін дії
договору -безстроковий, оренда плата
-безоплатна (абз. 2 а.с. 9). Згідно довідки
наданої Бережанською міською радою від
06.08.2010 р. №1420 дозвіл на розміщення
об'єкта торгівлі за адресою АДРЕСА_1
СГД ОСОБА_2 не надавався. (абз. 2 а.с.8).

Враховуючи встановлені перевіркою
обставини, позивачем заявлено позов
про стягнення з відповідача коштів
одержаних без встановлених підстав в
розмірі 476 498,75 грн.

Відповідно до статті 144 Конституції
України органи місцевого
самоврядування в межах повноважень,
визначених законом, приймають рішення,
які є обов'язковими до виконання на
відповідній території.

Рішення органів місцевого
самоврядування з мотивів їх
невідповідності Конституції чи
законам України зупиняються у
встановленому законом порядку з
одночасним зверненням до суду.

Згідно зі статтею 73 Закону України від
21.05.97 N 280/97-ВР "Про місцеве
самоврядування в Україні" (із змінами
та доповненнями) акти ради, прийняті в
межах наданих їм повноважень, є
обов'язковими для виконання всіма
розташованими на відповідній
території органами виконавчої влади,
об'єднаннями громадян, підприємствами,
установами та організаціями,
посадовими особами, а також
громадянами, які постійно або
тимчасово проживають на цій території.
Відповідно до пункту 10 статті 59 цього
Закону акти органів місцевого
самоврядування з мотивів їхньої
невідповідності Конституції або
законам України визнаються
незаконними в судовому порядку.

Відповідно до статті 116 Земельного
кодексу України громадяни та юридичні
особи набувають права власності та
права користування земельними
ділянками із земель державної або
комунальної власності за рішенням
органів виконавчої влади або органів
місцевого самоврядування в межах їх
повноважень, визначених цим Кодексом,
або за результатами аукціону. Власники
земельних ділянок та землекористувачі,
як визначено статтями 91 та 96 цього
Кодексу, зобов'язані забезпечувати
використання земельних ділянок за
цільовим призначенням.

Отже, при видачі дозволу на
встановлення об'єкта торгівлі на
земельній ділянці з врахуванням її
цільового призначення, відповідні
уповноважені на це органи враховують
умови розміщення цих об'єктів, зокрема,
наявність безпеки транспортного і
пішохідного руху, розташування
існуючої та перспективної забудови
населеного пункту, інженерних мереж та
комунікацій і безперешкодний доступ до
них аварійних служб, підрозділів
протипожежної безпеки тощо.

Пунктом 5 частини першої статті 16
Закону України від 06.09.2005 N 2807-IV "Про
благоустрій населених пунктів" (далі
Закон N 2807-IV) заборонено самовільне
встановлення об'єктів зовнішньої
реклами, торговельних лотків,
павільйонів, кіосків тощо.

Відповідно до пункту 10 статті 10 Закону N
2807-IV до повноважень сільських, селищних
і міських рад у сфері благоустрою
населених пунктів належить, зокрема,
надання на території об'єктів
благоустрою дозволу на розміщення
будівель і споруд торговельного та
іншого призначення. Отже, цим Законом
передбачена необхідність отримання
відповідного дозвільного документа.

Таким чином, господарюючий суб'єкт при
здійсненні господарської діяльності з
торгівлі, повинен отримати дозвіл на
розміщення об'єкта торгівлі відповідно
до рішень органів місцевого
самоврядування. Здійснення торгівлі
без отримання такого дозволу у всякому
випадку є порушенням встановлених
законом правил здійснення
господарської діяльності.

Водночас, згідно Прикінцевих положень
Закону України від 06.09.2005 N 2806-IV "Про
дозвільну систему у сфері
господарської діяльності" (п. 3 ст. 11)
внесено зміни до Кодексу України про
адміністративні правопорушення, а
саме: ст. 164 цього Кодексу передбачає
відповідальність суб'єктів
господарювання за провадження
господарської діяльності, зокрема, без
одержання дозволу або іншого документа
дозвільного характеру, якщо його
одержання передбачено законом. Разом з
тим ст. 255 Кодексу уповноваженим
посадовим особам органів державної
податкової служби надано право
складати протоколи за порушення
порядку ведення господарської
діяльності господарюючими суб'єктами.

Однак, позивачем ставиться вимога про
стягнення
адміністративно-господарських санкцій
в розмірі одержаної суми виручки за
період з 01.08.2009 року по 30.06.2010 року на
суму 476498,75 грн. як одержані без
установлених законом підстав.

Статтею 238 Господарського кодексу
України передбачено, що за порушення
встановлених законодавчими актами
правил здійснення господарської
діяльності до суб'єктів господарювання
можуть бути застосовані
уповноваженими органами державної
влади або органами місцевого
самоврядування адміністративно
-господарські санкції, тобто заходи
організаційно -правового або майнового
характеру, спрямовані на припинення
правопорушення суб'єкта
господарювання та ліквідації його
наслідків.

Види адміністративно -господарських
санкцій, умови та порядок їх
застосування визначаються цим
Кодексом, іншими законодавчими актами.
Адміністративно -господарські санкції
можуть бути встановлені виключно
законами.

Згідно зі ст. 239 Господарського кодексу
України серед
адміністративно-господарських
санкцій, які органи державної влади та
органи місцевого самоврядування
відповідно до своїх повноважень та у
порядку, встановленому законом, можуть
застосовувати до суб'єктів
господарювання, передбачено вилучення
прибутку (доходу).

Статтею 240 Господарського кодексу
України встановлено, що прибуток
(доход), одержаний суб'єктом
господарювання внаслідок порушення
встановлених законодавством правил
здійснення господарської діяльності, а
також суми прихованого (заниженого)
прибутку (доходу) чи суми податку,
несплаченого за прихований об'єкт
оподаткування, підлягають вилученню в
доход відповідного бюджету в порядку,
встановленому законом.

Крім того, з суб'єкта господарювання
стягується у випадках і порядку,
передбачених законом, штраф, але не
більш як у двократному розмірі
вилученої суми, а у разі повторного
порушення протягом року після
застосування цієї санкції - у
трикратному розмірі вилученої суми.
Перелік порушень, за які до суб'єкта
господарювання застосовуються
санкції, передбачені цією статтею, а
також порядок їх застосування
визначаються законами.

Таким чином, у ст. 240 Господарського
кодексу України законодавець
передбачив, що перелік порушень, за які
до суб'єкта господарювання
застосовуються санкції, передбачені
цією статтею, а також порядок їх
застосування визначається законом.

Відповідно, норма наведеної статті є
відсилочною, оскільки самостійно не
встановлює підстав для вилучення в
доход бюджету незаконно одержаного
прибутку (доходу) суб'єктом
господарювання внаслідок порушення
встановлених законодавством правил
здійснення господарської діяльності.
Такою ж є і норма пункту 11 ст. 10 Закону
України «Про державну податкову службу
в Україні», якою встановлені лише
повноваження державних податкових
інспекцій на звернення до суду з
позовами, зокрема про стягнення в доход
держави коштів, одержаних без
установлених законом підстав, при
відсутності визначення цією нормою
підстав.

Таким чином, до суб'єкта господарювання
можуть бути застосовані
адміністративно-господарські санкції,
види яких визначені у статті 239
Господарського кодексу України, лише у
разі вчинення останнім порушення,
передбаченого законом, та тільки у тому
разі, якщо законом прямо передбачено
застосування певного виду
адміністративно-господарських
санкцій.

Вищенаведені висновки також знайшли
своє відображення в ухвалі Вищого
адміністративного суду України від
12.03.2009 року по справі № К -1991/07 за
позовом ДПІ до ПТ про стягнення коштів,
одержаних без установлених законом
підстав та від 21.05.2008р. по справі № К
-22406/06 за позовом ДПІ до ТОВ про
стягнення коштів.

Враховуючи викладене, у податкової
інспекції відсутні правові підстави
вимоги про стягнення з відповідача
коштів отриманих ним внаслідок
порушення встановлених Законом
України «Про дозвільну систему у сфері
господарської діяльності»від 06.09.2005
року № 2806-IV та Законом України «Про
благоустрій населених пунктів»від
06.09.2005 року № 2807-IV правил здійснення
господарської діяльності, а тому в
задоволені позову слід відмовити.

Судові витрати по справі згідно ч.4
ст.94 КАС України з відповідача не
стягуються.

Керуючись ст.ст. 72, 94, 160-163 Кодексу
адміністративного судочинства, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. В задоволені адміністративного
позову Бережанської міжрайонної
державної податкової інспекції до
суб'єкта підприємницької діяльності
-фізичної особи ОСОБА_2 про стягнення
коштів одержаних без встановлених
законом підстав в розмірі 476 498,75 грн. -
відмовити.

Постанова набирає законної сили
після закінчення строку на подання
апеляційної скарги. У разі подання
апеляційної скарги постанова, якщо її
не скасовано, набирає законної сили
після закінчення апеляційного
розгляду справи.

Постанова може бути оскаржена до
Львівського апеляційного
адміністративного суду через суд
першої інстанції, який ухвали
постанову. У разі застосування судом
частини третьої статті 160 КАС України, а
також прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Повний текст постанови виготовлено та
підписано 27 серпня 2010 року.

Головуючий суддя
Мірінович У.А.

копія вірна

Суддя
Мірінович У.А.