Справа № 826/891/14
Суддя: Погрібніченко І.М.
Дата ухвалення: 2014-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
28 лютого 2014 року № 826/891/14
Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі судді Погрібніченка І.М.,
розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справуза
позовомДержавного підприємства
«УКРРИБА»доДержавної фінансової
інспекції в місті Києвіпроскасування
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
27 січня 2014 року до Окружного
адміністративного суду м. Києва
звернулось Державне підприємство
«УКРРИБА» (далі - ДП «УКРРИБА», позивач)
з адміністративним позовом про
скасування вимоги Державної
фінансової інспекції в місті Києві
(далі - Держфініспекція в м. Києві,
частині зобов'язання державного
підприємства «УКРРИБА» перерахувати
до Державного бюджету України кошти в
сумі 1 109 970,77 грн. та вжити всіх
необхідних заходів щодо приведення
договорів оренди нерухомого майна у
відповідність до норм чинного
В обґрунтування своїх вимог позивач
зазначає, що згідно з нормами Методики
розрахунку орендної плати за державне
майно та пропорції її розподілу,
затвердженої Постановою Кабінету
Міністрів України від 04.10.1995 р. № 786,
чинної на момент укладання оспорюваних
договорів оренди, які були укладені до
31.12.2003 р., за нерухоме майно
(гідротехнічні споруди рибницьких
ставів) встановлюється вимога
розподілу плати у пропорції 70
відсотків - підприємству (позивачу), 30
відсотків - до державного бюджету.
Також, всі розрахунки орендної плати до
діючих договорів оренди (за якими
відповідач встановив вимогу стягнення
в дохід Державного бюджету в розмірі 1
109 970,77 грн.) позивачем, у встановленому
чинним законодавством порядку,
своєчасно були погодженні з
регіональними відділеннями Фонду
державного майна України і заперечень
по розміру та розподілу орендної плати,
у пропорції: 70% - балансоутримувачу; 30% -
до державного бюджету, до позивача не
Як наслідок, на думку позивача,
оскільки розподіл плати здійснювався в
залежності від статусу майна, тобто за
майно, яке має статус нерухомого майна
плата у розмірі 70% відсотків
передається підприємству, кошти
отримані ДП «УКРРИБА» від здачі
нерухомого майна в оренду, отримані ним
правомірно, а тому вимога відповідача в
частині зобов'язання перерахувати
кошти до Державного бюджету України та
вжити всіх необхідних заходів щодо
приведення договорів оренди
нерухомого майна у відповідність до
норм чинного законодавства, є
Представники позивача в судовому
засіданні позовні вимоги повністю
підтримали та просили суд позов
задовольнити з підстав, наведених у
Державна фінансова інспекція в місті
Києві подала заперечення проти
адміністративного позову, в яких
зазначає, що гідротехнічні споруди, що
обліковуються на балансі ДП «УКРРИБА»
й досі мають статус майна, що в процесі
приватизації не увійшло до статутних
фондів господарських товариств,
створених в процесі приватизації, так
як на них і досі діє заборона на
Орендодавцем майна щодо цілісних
майнових комплексів підприємств, їх
структурних підрозділів та нерухомого
майна, а також майна, що не увійшло до
статутного (складеного) капіталу
господарських товариств, створених у
процесі приватизації (корпоратизації),
що є державною власністю виступає Фонд
державного майна України.
Орендодавцем державного майна можуть
бути підприємства, установи та
організації - щодо нерухомого майна,
загальна площа якого не перевищує 200
квадратних метрів на одне
підприємство, установу, організацію, та
іншого окремого індивідуально
Водночас, позивачем перевищено
допустимі обмеження щодо передачі в
оренду нерухомого майна.
Відповідач вказує на те, що відповідно
до Методики розрахунку орендної плати
за державне майно та пропорції її
розподілу, у разі коли орендодавцем
майна є Фонд державного майна, його
регіональне відділення чи
представництво, орендна плата
спрямовується: за нерухоме майно
державних підприємств, організацій - 70
відсотків орендної плати до державного
бюджету, 30 відсотків державному
підприємству, організації, на балансі
яких перебуває це майно.
Як наслідок, на думку відповідача,
оскільки ДП «УКРРИБА» не були
переглянуті діючі договори оренди для
приведення їх у відповідність нормам
чинного законодавства, позивачем
замість 30% отримано 70% орендної плати,
що призвело до недоотримання Державним
бюджетом України орендної плати в сумі
1 109 970,77 грн., чим Державі нанесено
матеріальної шкоди (завдано збитків) на
В наданих запереченнях, відповідач
просить в задоволенні
адміністративного позову відмовити в
Відповідно до вимог частини шостої
статті 128 Кодексу адміністративного
судочинства України, в зв'язку з
неявкою в судове засідання 18.02.2014 р.
представника відповідача, суд дійшов
висновку про розгляд справи у
письмовому провадженні.
Розглянувши подані сторонами
документи і матеріали, заслухавши
пояснення представників позивача,
всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд, -
Державною фінансовою інспекцією в м.
Києві, відповідно до п. 1.1.5.2 Плану
контрольно-ревізійної роботи на III
квартал 2013 року та звернення ГУБОЗ МBC
України від 12.07.2013 р. № 9/14-7796 проведено
ревізію фінансово-господарської
діяльності Державного підприємства
«УКРРИБА» за період з 01.10.2010 р. по 01.07.2013
р., за результатами якої складено Акт
від 08.10.2013 р. № 10-30/2099 (далі - Акт № 10-30/2099).
У висновку відповідача, викладеного в
Акті № 10-30/2099 зазначено, зокрема, що
Державним підприємством «УКРРИБА», в
порушення п. 1 ст. 5 Закону України «Про
оренду державного майна», п. 17 Методики
розрахунку орендної плати за державне
майно та пропорції її розподілу та п. 3
ст. 118 Закону України «Про Державний
бюджет України на 2007 рік», за період з
01.10.2010 р. по 01.07.2013 р., отримано 70%
орендної плати замість 30%, що призвело
до недоотримання Державним бюджетом
України орендної плати в сумі 1 109 970,77
грн., чим завдано матеріальної шкоди
(збитків) останньому на вищевказану
18 жовтня 2013 року позивачем надані
заперечення до Акту ревізії
фінансово-господарської діяльності
Державного підприємства «УКРРИБА» за
період з 01.10.2010 р. по 01.07.2013 р. від 08.10.2013 р.
№ 10-30/2099 (далі - Заперечення № 10-10/14).
На вказані заперечення позивача,
відповідачем підготовлені Висновки на
заперечення до акта ревізії
фінансово-господарської діяльності
Державного підприємства «УКРРИБА» від
08.10.2013 р. № 10-30/2099, що затверджені першим
заступником начальника від 08.11.2013 р. та
27 листопада 2013 року Державна фінансова
інспекція в місті Києві направила на
адресу позивача листа (вимогу) «Про
усунення виявлених ревізією порушень»
вимагалось, зокрема, перерахувати до
Державного бюджету України кошти в
сумі 1 109 970,77 грн. та вжити всіх
необхідних заходів щодо приведення
договорів оренди нерухомого майна у
відповідність до норм чинного
законодавства (далі - оскаржувана
06 грудня 2013 року Державним
підприємством «УКРРИБА» до
Держфінінспекції України направлено
скаргу на дії посадових осіб
відповідача щодо пред'явлення вимоги
про усунення виявлених ревізією
порушень, в частині нанесення збитків
Державному бюджету України в сумі 1 109
970,77 грн. (Скарга № 11-10/16 від 06.12.2013 р.).
Листом Держфінінспекції України від
24.12.2013 р. № 24-18/697 вищевказану скаргу
позивача направлено на розгляд
30 грудня 2013 року відповідачем
розглянуто скаргу та надано відповідь
позивача залишена без розгляду.
Також судом встановлено, що 24 грудня 2013
року позивачем до Держфінінспекції в м.
Києві надано листа «Щодо виконання
вимоги» за № 11-10/18, в якому
повідомлялось, що одночасно ДП
«УКРРИБА» листом від 28.11.2013 р. № 07-05/22
зверталося до ФДМ України щодо
пропорцій розподілу орендної плати за
договорами оренди, що укладалися
підприємством до 21.12.2003 р.
У своїй відповіді ФДМ України від 16.12.2013
разі коли орендодавцем нерухомого
майна є державне підприємство, 70%
орендної плати спрямовується
підприємству, 30% - до державного
бюджету. Одночасно, вказану відповідь
ФДМ України, листом позивача від 20.12.2013
р. № 11-10/17 направлено на адресу
Держфінінспекції України як доказ
правомірності дій позивача з метою
долучення до вищезазначеної скарги від
06.12.2013 р. № 11-10/16.
Незгода з вимогою відповідача від
зобов'язання перерахувати до
Державного бюджету України кошти в
сумі 1 109 970,77 грн. та вжити всіх
необхідних заходів щодо приведення
договорів оренди нерухомого майна у
відповідність до норм чинного
законодавства обумовила позивача
звернутись до суду.
Оцінивши за правилами статті 86
Кодексу адміністративного судочинства
України надані сторонами докази та
пояснення, за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні, та
враховуючи всі наведені обставини, суд
не погоджується з доводами Державного
підприємства «УКРРИБА», виходячи з
Спірні правовідносини врегульовано
нормами Конституції України, Закону
України «Про основні засади здійснення
державного фінансового контролю в
Україні» від 26.01.1993 р. № 2939-XII (далі -
Закон № 2939-XII), Порядку проведення
інспектування Державною фінансовою
інспекцією, її територіальними
органами, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 20.04.2006 р.
№ 550 (далі - Порядок № 550), Положення про
державні фінансові інспекції в
Автономній Республіці Крим, областях,
містах Києві та Севастополі,
затвердженого наказом Міністерства
фінансів України від 03.10.2011 р. № 1236,
зареєстрованого в Міністерстві
(далі - Положення № 1236), Методики
розрахунку орендної плати за державне
майно та пропорції її розподілу,
затвердженої постановою Кабінету
Міністрів України від 04.10.1995 р. № 786
(далі - Методика № 786).
Надаючи правову оцінку відносинам, що
виникли між особами, які беруть участь
у справі, суд виходить з наступного.
Згідно з ст. 19 Конституції України
правовий порядок в Україні ґрунтується
на засадах, відповідно до яких ніхто не
може бути примушений робити те, що не
передбачено законодавством.
Органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
Закон № 2939-XII визначає правові та
організаційні засади здійснення
державного фінансового контролю в
У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 8 Закону №
2939-XII орган державного фінансового
контролю вживає в установленому
порядку заходів до усунення виявлених
під час здійснення державного
фінансового контролю порушень
законодавства та притягнення до
відповідальності винних осіб.
Згідно з п. п. 7, 15 ч. 1 ст. 10 Закону № 2939-XII
органу державного фінансового
контролю надається право: пред'являти
керівникам та іншим особам
підприємств, установ та організацій, що
контролюються, обов'язкові до
виконання вимоги щодо усунення
виявлених порушень законодавства,
вилучати в судовому порядку до бюджету
виявлені ревізіями приховані і
занижені валютні та інші платежі,
ставити перед відповідними органами
питання про припинення бюджетного
фінансування і кредитування, якщо
отримані підприємствами, установами та
організаціями кошти і позички
використовуються з порушенням чинного
законодавства; порушувати перед
керівниками відповідних органів
державної влади, органів місцевого
самоврядування, підприємств, установ
та організацій питання про притягнення
до відповідальності осіб, винних у
допущених порушеннях.
Відповідно до п. 46 Порядку № 550 якщо
вжитими в період ревізії заходами не
забезпечено повне усунення виявлених
порушень, контролюючим органом у строк
не пізніше ніж 10 робочих днів після
реєстрації акта ревізії, а у разі
надходження заперечень (зауважень) до
нього - не пізніше ніж 3 робочих дні
після надіслання висновків на такі
заперечення (зауваження) надсилається
об'єкту контролю письмова вимога щодо
усунення виявлених ревізією порушень
законодавства із зазначенням строку
зворотного інформування.
Про усунення виявлених ревізією фактів
порушення законодавства цей об'єкт
контролю у строк, визначений вимогою
про їх усунення, повинен інформувати
відповідний контролюючий орган з
поданням завірених копій первинних,
розпорядчих та інших документів, що
підтверджують усунення порушень.
Приписами пп. пп. 6.13, 6.18 п. 6 Положення №
1236 визначено, що Інспекція має право в
установленому порядку: пред'являти
керівникам та іншим особам
підприємств, установ та організацій, що
контролюються, обов'язкові до
виконання вимоги щодо усунення
виявлених порушень законодавства;
порушувати перед керівниками
відповідних органів державної влади,
органів місцевого самоврядування,
підприємств, установ та організацій
питання про притягнення до
відповідальності осіб, винних у
допущених порушеннях.
Як встановлено в судовому засіданні,
відповідно до наказу Міністерства
аграрної політики України та Фонду
державного майна України «Про передачу
гідротехнічних споруд» від 06.05.2003 р. №
126/752 (далі - Наказ № 126/752) на баланс ДП
«УКРРИБА» передано майно
(гідротехнічні споруди, включаючи
ставкові рибоводні споруди та
пов'язані з ними робочі машини і
обладнання, інше майно), яке на момент
приватизації не увійшло до структурних
товариств, створених в процесі
приватизації на базі підприємств
рибного господарства.
Пунктом 3 Наказу № 126/752 (в редакції,
чинній в момент укладення договорів
оренди) встановлено, що з дозволу Фонду
державного майна України (регіональних
відділень) орендодавцем майна,
переданого згідно з цим наказом,
виступає ДП «УКРРИБА». Орендна плата
спрямовується до Державного бюджету
України у розмірі, визначеному чинним
Спільним наказом Міністерства
аграрної політики України та Фонду
державного майна України від 20.06.2006 р. №
962/317 «Щодо внесення змін до спільного
наказу від 06.05.2003 р. № 126/752» п. 3 Наказу №
126/752 скасовано в зв'язку з набранням
чинності Господарським кодексом
Відповідно до п. 2 ст. 5 Закону України
«Про приватизацію державного майна»
від 04.03.1992 р. № 2163-XII, майно
(гідротехнічні споруди), що протягом
ревізійного періоду та по теперішній
час перебуває на балансі ДП «УКРРИБА»,
не підлягає приватизації.
Виходячи з вищевикладеного, суд
зазначає, що гідротехнічні споруди, що
обліковуються на балансі позивача й
досі мають статус майна, що в процесі
приватизації не увійшло до статутних
фондів господарських товариств,
створених в процесі приватизації, так
як на них і досі діє заборона на
Як вбачається зі ст. 5 Закону України
«Про оренду державного та комунального
майна» від 10.04.1992 р. № 2269-XII (далі - Закон
№ 2269-XII) в редакціях, які діяли до 21.04.2011
р., підприємства, установи та
організації могли бути орендодавцями
щодо окремого індивідуально
визначеного та нерухомого майна
незалежно від площі.
Законом України «Про внесення змін до
деяких законодавчих актів України щодо
орендних відносин» № 3269-VI від 21.04.2011 р.
були внесені зміни до ст. 5 Закону №
2269-XII, відповідно до яких орендодавцями
державного майна можуть бути
підприємства, установи та організації -
щодо нерухомого майна, загальна площа
якого не перевищує 200 квадратних метрів
на одне підприємство, установу,
організацію, та іншого окремого
індивідуально визначеного майна.
У той же час, у 1999 році Фонд Державного
майна України, його регіональні
відділення та представництва стали
виступати орендодавцями майна щодо
цілісних майнових комплексів
підприємств, їх структурних
підрозділів та нерухомого майна, а
також майна, що не увійшло до
статутного (складеного) капіталу
господарських товариств, створених у
процесі приватизації (корпоратизації),
що є державною власністю (в редакції
Закону № 2269-XII від 20.05.1999 р.).
З матеріалів адміністративної справи
вбачається, що на час проведення
відповідачем перевірки на ДП «УКРРИБА»
було встановлено 26 наявних діючих
договорів оренди гідроспоруд, що
знаходяться у нього на балансі,
укладених в 2001-2004 роках.
Вказані договори стосувалися
нерухомого майна, що не увійшло до
статутних фондів господарських
товариств, створених в процесі
приватизації на базі підприємств
рибного господарства та передані на
баланс ДП «УКРРИБА», у яких останнє
виступає орендодавцем, а його площа
Відповідно до п. 17 Методики № 786 у разі
коли орендодавцем майна є Фонд
державного майна, його регіональне
відділення чи представництво, орендна
плата спрямовується: за нерухоме майно
державних підприємств, організацій - 70
відсотків орендної плати до державного
бюджету, 30 відсотків державному
підприємству, організації, на балансі
яких перебуває це майно.
Згідно з абз. першим ст. 118 Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2007 рік» від 19.12.2006 р. № 489-V (далі -
Закон № 489-V) установлено, що у 2007 році
передача в оренду державного та
комунального майна здійснюється
виключно на конкурсних засадах.
Орендна плата за державне та
комунальне майно визначається
відповідно до її ринкової вартості у
порядку, встановленому Кабінетом
У відповідності до абз. третього ст. 118
Закону № 489-V договори оренди
державного та комунального майна,
укладені до 1 січня 2007 року у
шестимісячний термін підлягають
обов'язковому перегляду відповідно до
Разом з тим, як вбачається з матеріалів
справи, ДП «УКРРИБА» не були
переглянуті діючі договори оренди з
метою приведення їх у відповідність
нормам чинного законодавства, а отже,
обґрунтованим є висновок відповідача
про протиправність отримання
позивачем 70% орендної плати замість 30%,
що призвело до недоотримання Державним
бюджетом України орендної плати в сумі
1 109 970,77 грн., чим Державі завдано
збитків на вказану вище суму.
Крім того суд зазначає, що відповідно
до чинного листа Фонду державного
майна України від 16.01.2007 р. № 10-16-365, у
зв'язку з набранням чинності Законом
України «Про Державний бюджет України
на 2007 рік» та постановою Кабінету
Міністрів України від 27.12.2006 р. № 1846
«Про внесення змін до Методики
розрахунку і порядку використання
плати за оренду державного майна» має
бути здійснено перегляд розміру
орендної плати по всіх договорах
оренди нерухомого державного майна.
Згідно вищевказаного листа, на
договори оренди нерухомого державного
майна, укладені підприємствами понад
існуючу квоту у 200 кв.м. поширюються
вимоги ст. 287 Господарського кодексу
України. Це означає, що договори оренди
приміщень площею понад 200 кв. м мають
бути переукладені з відповідним
органом приватизації за місцем
розташування об'єкта оренди.
Проте, позивачем вимоги чинного
законодавства не були виконані, діючі
договори оренди з метою приведення їх у
відповідність нормам чинного
законодавства належним чином не
переглянуті, як наслідок, позивачем
отримано 70% орендної плати замість
За результатами ревізії
фінансово-господарської діяльності
позивача, відповідачем виявлено ряд
порушень фінансової дисципліни,
зокрема, на суму 1 109 970,77 грн., що й стало
підставою для прийняття та надсилання
об'єкту контролю письмової вимоги щодо
усунення виявлених ревізією порушень
Зважаючи на викладене вище, суд
приходить висновку, що оскаржувана
вимога Держфініспекції в м. Києві від
зобов'язання державного підприємства
«УКРРИБА» перерахувати до Державного
бюджету України кошти в сумі 1 109 970,77
грн. та вжити всіх необхідних заходів
щодо приведення договорів оренди
нерухомого майна у відповідність до
норм чинного законодавства
ґрунтується на нормах чинного
законодавства, а тому є правомірною.
Згідно з частиною третьою статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони: 1) на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; 2) з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано; 3)
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії); 4)
безсторонньо (неупереджено); 5)
добросовісно; 6) розсудливо; 7) з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); 9) з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; 10) своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд при вирішенні справи керується
принципом законності, відповідно до
якого: суд вирішує справи відповідно до
Конституції та законів України, а також
міжнародних договорів, згода на
обов'язковість яких надана Верховною
Радою України; суд застосовує інші
нормативно-правові акти, прийняті
відповідним органом на підставі, у
межах повноважень та у спосіб,
передбачені Конституцією та законами
України.

Відповідно до ст. ст. 69, 70 Кодексу
адміністративного судочинства України
доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів.

Докази суду надають особи, які беруть
участь у справі. Суд може запропонувати
надати додаткові докази або
витребувати додаткові докази за
клопотанням осіб, які беруть участь у
справі, або з власної ініціативи.

Належними є докази, які містять
інформацію щодо предмету доказування.
Суд не бере до розгляду докази, які не
стосуються предмету доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Під час розгляду справи доводи
позивача були спростовані.

Натомість, відповідачем доведено
правомірність прийнятої ним вимоги.

Враховуючи вищезазначене, суд
всебічно, повно та об'єктивно, за
правилами, встановленими статтею 86
Кодексу адміністративного судочинства
України, перевіривши наявні у справі
докази та заслухавши пояснення
представників позивача, вважає, що
позовні вимоги є необґрунтованими, в
зв'язку із чим, в задоволенні
адміністративного позову необхідно
відмовити повністю.

Враховуючи положення статті 94 Кодексу
адміністративного судочинства України
та ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий
збір», суд вирішив стягнути з позивача 4
384,80 грн. судового збору.

Керуючись ст. ст. 69-71, ст. 94, ст. 128, ст. ст.
158-163, ст. 167, ст. 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. В задоволенні адміністративного
позову Державного підприємства
«УКРРИБА» відмовити повністю.

2. Стягнути з Державного підприємства
«УКРРИБА» судовий збір у розмірі 4 384,80
грн. на р/р: 4007, отримувач коштів
УДКСУ у Печерському районі м. Києва, код
отримувача (код за ЄДРПОУ) 38004897, банк
отримувача ГУ ДКСУ у м. Києві, код банку
отримувача (МФО) 820019, код класифікації
доходів бюджету 22030001.

Постанова набирає законної сили
відповідно до ст. 254 Кодексу
адміністративного судочинства України
та може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції протягом десяти
днів за правилами, встановленими ст. ст.
185-187 КАС України, шляхом подання через
суд першої інстанції апеляційної
скарги.

Суддя
І.М. Погрібніченко