Справа № 757/2650/13-а
Суддя: Міщук М.С.
Дата ухвалення: 2014-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
Головуючий у 1-й інстанції: Пилаєва М.К.
Суддя-доповідач:
У Х В А Л А

Іменем України

27 лютого 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді
суддів: Міщука М.С. Бєлової Л.В., Гром
Л.М. розглянувши у порядку письмового
провадження апеляційну скаргу ОСОБА_4
на постанову Печерського районного
суду м. Києва у справі за позовом ОСОБА_4
до Правління Пенсійного фонду України,
Управління Пенсійного Фонду України у
Куйбишевському районі м.Донецька про
визнання бездіяльності незаконною та
зобов'язання призначити та виплатити
пенсію, -

ВСТАНОВИВ:

4 лютого 2013 року ОСОБА_4 звернулась до
Печерського районного суду м. Києва із
позовом до Правління Пенсійного фонду
України, Управління Пенсійного Фонду
України у Куйбишевському районі
м.Донецька, у якому просила:

- визнати незаконною бездіяльність
Правління Пенсійного фонду України
щодо передачі уповноваженому
територіальному органу її заяви для
прийняття рішення про призначення та
виплату їй пенсії за віком за межами
України;

- зобов'язати відповідачів призначити
та виплатити позивачу пенсію за віком
за період з 22.10.2012 за межі України.

Постановою Печерського районного суду
м. Києва від 26 березня 2013 року у
задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаною постановою,
позивачем подано апеляційну скаргу, у
якій просить суд скасувати постанову з
мотивів порушення судом норм
матеріального права та ухвалити нове
рішення про задоволення позову.

Колегія суддів вважає за можливе
розглянути справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами, відповідно до пункту 1
частини 1 статті 197 Кодексу
адміністративного судочинства
України, оскільки відсутні клопотання
від усіх осіб, які беруть участь у
справі, про розгляд справи за їх участю.

Перевіривши за матеріалами справи
наведені у скарзі доводи колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню виходячи з
наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що
у період з 1972 року по квітень 1991 року
позивач навчалась та працювала на
території України.

22.07.1991 року позивач виїхала за межі
України до Держави Ізраїль на постійне
місце проживання.

22.10.2012 позивач звернулась до Правління
Пенсійного фонду України із заявою про
призначення та виплату їй пенсії у
зв'язку з прийняттям Конституційним
Судом України рішення № 25-рп/2009 від
07.10.2009 року, яким визнано недійсними
положення п. 2 ч. 1 ст. 49 та другого
речення ст. 51 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування».

Листом Правління Пенсійного фонду
України від 05.11.2012 позивачу
повідомлено, що вказане рішення
Конституційного суду України
поширюється на осіб, які виїхали на
постійне місце проживання за кордон
після 07.10.2009.

Відмовляючи у задоволенні позову суд
першої інстанції виходив з наступних
підстав.

Статтею 1 Закону України «Про пенсійне
забезпечення» передбачено, що іноземні
громадяни та особи без громадянства,
які проживають в Україні, мають право
на пенсію нарівні з громадянами
України на умовах, передбачених
законодавством або міждержавними
угодами.

Пенсійне забезпечення громадян
України, що проживають за її межами,
провадиться на основі договорів (угод)
з іншими державами.

Колегія суддів зазначає, що норма
статті 92 Закону України «Про пенсійне
забезпечення» містить у собі положення
про те, що громадянам, які виїхали на
постійне проживання за кордон, пенсії
не призначаються. Пенсії, призначені в
Україні до виїзду на постійне
проживання за кордон, виплачуються за 6
місяців наперед перед від'їздом за
кордон. За час перебування цих громадян
за кордоном виплачуються тільки
пенсії, призначені внаслідок трудового
каліцтва або професійного
захворювання. Порядок переведення
пенсій, призначених внаслідок
трудового каліцтва або професійного
захворювання, в інші країни
визначається Кабінетом Міністрів
України.

Конституційним судом України прийнято
рішення від 07.10.2009 року № 25-рн/2009 щодо
відповідності Конституції України
положень пункту 2 частини першої статті
49, другого речення статті 51 ЗУ «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування». Згідно вказаного рішення
визнано такими, що не відповідають
Конституції України (є
неконституційними) положення пункту 2
частини першої статті 49, другого
речення статті 51 ЗУ «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» від 09.07.2003 року № 1058.
Стаття 92 ЗУ «Про пенсійне
забезпечення» неконституційною не
визнавалася.

Згідно частини 1 статті 44 Закон України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» заява про
призначення (перерахунок) пенсії або
про її відстрочення та необхідні
документи подаються до
територіального органу Пенсійного
фонду або до уповноваженого ним органу
чи уповноваженій особі в порядку,
визначеному правлінням Пенсійного
фонду за погодженням із спеціально
уповноваженим центральним органом
виконавчої влади у сфері праці та
соціальної політики, особисто або
через представника, який діє на
підставі виданої йому довіреності,
посвідченої нотаріально.

Відповідно до статті 51 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» особам, які
виїхали на постійне місце проживання
за кордон не призначаються, якщо інше
не передбачено міжнародними
договорами України, згода на
обов'язковість яких надана Верховною
Радою України.

Міжнародний договір з питань
пенсійного забезпечення між Україною
та Державою Ізраїль не укладено.

Також колегія суддів зазначає, що з
матеріалів справи вбачається, що
позивач вперше звернувся з заявою про
призначення пенсії до управління лише
22.10.2012 року, тобто пенсія позивачу по
справі в Україні взагалі не
призначалась.

За таких обставин, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції, щодо відмови в задоволенні
адміністративного позову.

Щодо відсутності підстав для
задоволення решти позовних вимог,
колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції.

Таким чином, доводи апеляційної скарги
не спростовують висновків суду першої
інстанції, зроблених у відповідності з
вищеназваними нормами матеріального
та процесуального права, у зв'язку з чим
колегія суддів вважає за необхідне
відхилити апеляційну скаргу.

Керуючись статтями 160, 195, 197, 198, 200, 205, 206
КАС України суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без
задоволення, а постанову Печерського
районного суду м. Києва від 26 березня 2013
року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя

Судді:

.

Головуючий суддя
Міщук М.С.

Судді:
Бєлова Л.В.

Гром Л.М.