Справа № 2а-5921/12/2070
Суддя: Борисенко І.В.
Дата ухвалення: 2014-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"03" березня 2014 р. м. Київ
К/9991/75061/12

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:головуючого
суддіБорисенко І.В.суддів Кошіля
В.В. Моторного О.А.,розглянувши в
порядку письмового
провадженнякасаційну
скаргуОснов'янської міжрайонної
державної податкової інспекції м.
Харкова Харківської області Державної
податкової службина постанову та
ухвалуХарківського окружного
адміністративного суду від 20.07.2012
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 14.11.2012у
справі № 2-а-5921/12/2070за
позовомТовариства з обмеженою
відповідальністю
«Мєгастар»доОснов'янської міжрайонної
державної податкової інспекції м.
Харковапроскасування податкового
повідомлення-рішення,-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Мєгастар»
звернулось до Харківського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до
Основ'янської міжрайонної державної
податкової інспекції м. Харкова
Харківської області Державної
податкової служби, в якому просило
визнати незаконним та скасувати
податкове повідомлення - рішення
№ від 11.05.2012.

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 20 липня 2012
року, залишеною без змін ухвалою
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 14.11.2012,
позов задоволено та скасовано
податкове повідомлення-рішення №
від 11.05.2012.

Не погоджуючись з вказаними рішеннями
судів попередніх інстанцій, відповідач
подав касаційну скаргу, в якій,
посилаючись на порушення судами
попередніх інстанцій норм
матеріального права, просить постанову
Харківського окружного
адміністративного суду від 20.07.2012 та
ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 14.11.2012
скасувати та прийняти нове рішення,
яким відмовити в задоволенні позовних
вимог позивача.

У письмовому заперечені на касаційну
скаргу позивач, посилаючись на те, що
вимоги касаційної скарги є
необґрунтованими, просить у
задоволенні касаційної скарги
відмовити, а оскаржувані судові
рішення залишити без змін.

У зв'язку з неприбуттям жодної з осіб,
які беруть участь у справі, у судове
засідання касаційної інстанції, справу
розглянуто в порядку письмового
провадження у відповідності до п.2 ч.1
ст.222 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Переглянувши судові рішення в межах
касаційної скарги, перевіривши повноту
встановлення судовими інстанціями
фактичних обставин справи та
правильність застосування ними норм
матеріального та процесуального права,
Вищий адміністративний суд України
дійшов висновку про відсутність
підстав для задоволення касаційної
скарги, виходячи з наступного.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що:

- Основ'янською МДПІ проведено
камеральну перевірку податкової
звітності з податку на додану
вартість за лютий 2012 року, за
результатами якої складено акт
№446/15-312/34329672 від 12.04.2012;

- актом перевірки встановлено
порушення позивачем пп.15.3.1 п.15.1 ст.15
Закону України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та держаними цільовими
фондами» та п.102.5 ст.102 Податкового
кодексу України, а саме, - завищення
залишку від'ємного значення
попереднього звітного (податкового)
періоду, за вирахуванням суми податку,
яка підлягає сплаті до бюджету за
підсумками поточного звітного періоду
(рядок 22), по декларації з податку на
додану вартість за лютий 2012 року на
суму 3 655 983 грн.;

- за результатами розгляду поданих
позивачем заперечень на акт
№446/15-312/34329672 від 12.04.2012, Основ'янською
МДПІ змінено висновки акту перевірки
в частині зменшення залишку від'ємного
значення попередніх звітних
(податкових) періодів на суму 442 071 грн.
(правомірність формування якого
підтверджена постановою Харківського
окружного адміністративного суду від
19.07.2011 року та ухвалою Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 17.01.2012 року по справі №2а-5835/11/2070,
оскільки в ході проведення перевірки
зазначені рішення суду податковим
органом враховані не були), та
зазначено про завищення позивачем
залишку від'ємного значення попередніх
податкових періодів, за вирахуванням
суми податку, яка підлягає сплаті до
бюджету за підсумками поточного
звітного (податкового) періоду (р.22), по
декларації з податку на додану
вартість за лютий 2012 року на суму 3 213 912
грн.;

- на підставі висновків акту перевірки,
з урахуванням результатів розгляду
заперечень позивача, відповідачем
прийнято податкове
повідомлення-рішення № від 11
травня 2012 року, яким зменшено позивачу
розмір від'ємного значення суми
податку на додану вартість на 3 213 912 грн.

Відповідач дійшов висновку про
завищення позивачем залишку від'ємного
значення податку на додану вартість
попередніх звітних (податкових)
періодів (рядок 22 декларації звітного
(податкового) періоду), з огляду на
встановлені в ході перевірки обставини
щодо віднесення позивачем до рядка 24
(залишок від'ємного значення, який
після бюджетного відшкодування
включається до складу податкового
кредиту наступного податкового
періоду) декларації з податку на додану
вартість за лютий 2012 року від'ємного
значення податку на додану вартість
попередніх податкових періодів, які
виникли у період понад 1095 днів.

Задовольняючи позов, суди попередніх
інстанцій визнали безпідставним
зменшення податковим органом розміру
від'ємного значення суми податку на
додану вартість, задекларованого
позивачем за лютий 2012 року, з огляду на
необґрунтованість висновків
відповідача про порушення позивачем
положень пп.15.3.1 п.15.1 ст.15 Закону України
«Про порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
держаними цільовими фондами» та п.102.5
ст.102 Податкового кодексу України,
оскільки вказані норми визначають
граничні строки на подання заяви про
бюджетне відшкодування сум, віднесених
до показників рядка 22 (залишок
від'ємного значення попереднього
звітного (податкового) періоду), за
вирахуванням суми податку, яка
підлягає сплаті до бюджету за
підсумками поточного звітного
(податкового) періоду декларації з
податку на додану вартість, та не
встановлюють обмежень щодо включення в
повному обсязі або частини від'ємного
значення суми податку на додану
вартість до податкового кредиту в
наступному податковому періоді.

Суд касаційної інстанції погоджується
з висновками судів попередніх
інстанцій, з огляду на таке.

Спірні правовідносини виникли у сфері
справляння податків і зборів (у період
до та після набрання чинності
Податковим кодексом України) та
стосуються правомірності зменшення
відповідачем розміру визначеного
позивачем від'ємного значення суми
податку на додану вартість.

Згідно пп.7.7.1 п.7.7 ст.7 Закону України
«Про податок на додану вартість» суми
податку, що підлягають сплаті до
бюджету або відшкодуванню з бюджету,
визначаються як різниця між загальною
сумою податкових зобов'язань, що
виникли у зв'язку з будь-якою поставкою
товарів (робіт, послуг) протягом
звітного періоду, та сумою податкового
кредиту звітного періоду.

Відповідно до пп.7.7.3 п.7.7 ст.7 названого
Закону платник податку може прийняти
самостійне рішення про зарахування
належної йому повної суми бюджетного
відшкодування у зменшення податкових
зобов'язань з цього податку наступних
податкових періодів. Зазначене рішення
відображається платником податку у
податковій декларації, яку він подає за
наслідками звітного періоду, в якому
виникає право на подання заяви про
отримання бюджетного відшкодування
згідно з нормами цієї статті. При
прийнятті такого рішення зазначена
сума не враховується при розрахунку
сум бюджетного відшкодування
наступних податкових періодів.

За змістом пп.15.3.1 п.15.3 ст.15 Закону
України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетом та державними цільовими
фондами» заяви на повернення надміру
сплачених податків, зборів
(обов'язкових платежів) або на їх
відшкодування у випадках, передбачених
податковими законами, можуть бути
подані не пізніше 1095 дня, наступного за
днем здійснення такої переплати або
отримання права на таке відшкодування.

Щодо правовідносин, які виникли після
набрання чинності Податковим кодексом
України, судова колегія виходить з
наступного.

У відповідності до положень пунктів 200.2
та 200.3 ст.200 Податкового кодексу України
при позитивному значенні суми,
розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї
статті, така сума підлягає сплаті
(перерахуванню) до бюджету у строки,
встановлені цим розділом. При
від'ємному значенні суми, розрахованої
згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така
сума враховується у зменшення суми
податкового боргу з податку, що виник
за попередні звітні (податкові) періоди
(у тому числі, розстроченого або
відстроченого відповідно до цього
Кодексу), а в разі відсутності
податкового боргу - зараховується до
складу податкового кредиту наступного
звітного (податкового) періоду.

За змістом п.200.4 ст.200 Податкового
кодексу України якщо в наступному
податковому періоді сума, розрахована
згідно з пунктом 200.1 цієї статті, має
від'ємне значення, то:

а) бюджетному відшкодуванню підлягає
частина такого від'ємного значення, яка
дорівнює сумі податку, фактично
сплаченій отримувачем товарів/послуг у
попередніх та звітному податкових
періодах постачальникам таких
товарів/послуг або до Державного
бюджету України, а в разі отримання від
нерезидента послуг на митній території
України - сумі податкового
зобов'язання, включеного до податкової
декларації за попередній період за
отримані від нерезидента послуги
отримувачем послуг;

б) залишок від'ємного значення
попередніх податкових періодів після
бюджетного відшкодування включається
до складу сум, що відносяться до
податкового кредиту наступного
податкового періоду.

Згідно п.102.5 ст.102 Податкового кодексу
України заяви про повернення надміру
сплачених грошових зобов'язань або про
їх відшкодування у випадках,
передбачених цим Кодексом, можуть бути
подані не пізніше 1095 дня, що настає за
днем здійснення такої переплати або
отримання права на таке відшкодування.

З огляду на вказані приписи
податкового законодавства, суд
касаційної інстанції погоджується з
висновками судів попередніх інстанцій,
що норми, в порушення яких, за
висновками податкового органу, діяв
позивач, встановлюють граничні строки
для подання заяви на повернення
надміру сплачених податків, зборів
(обов'язкових платежів) або на їх
відшкодування та не обмежують право
платника на віднесення від'ємного
значення до податкового кредиту
наступного податкового періоду.

Крім того, судами попередніх інстанцій
встановлено та підтверджується
матеріалами справи, що позивач подав до
податкового органу податкову
декларацію з податку на додану
вартість за лютий 2012 року з додатком №2
«Довідка про залишок суми від'ємного
значення попередніх податкових
періодів», додатком №5 «Розшифровки
податкових зобов'язань та податкового
кредиту в розрізі контрагентів»,
відповідно до якої позивачем до рядка 24
(залишок від'ємного значення, який
після бюджетного відшкодування
включається до складу податкового
кредиту наступного податкового
періоду) включені від'ємні значення
попередніх звітних періодів (рядок 22
декларації). Таким чином, позивачем до
складу сум, що відносяться до
податкового кредиту кожного
наступного податкового періоду,
відносились від'ємні значення
попередніх податкових періодів.

Окрім того, попередніми судовими
інстанціями зазначено, що ні в ході
проведення відповідачем камеральної
перевірки, ні під час судового розгляду
справи порушень у формуванні спірної
суми від'ємного значення з податку на
додану вартість встановлено не було.

Податкове законодавство, чинне на
момент спірних правовідносин, не
містить обов'язку платника податку,
який має від'ємне значення податку на
додану вартість, заявляти таку суму до
бюджетного відшкодування, та,
одночасно, не містить заборони на
включення в повному обсязі такого
від'ємного значення до податкового
кредиту в наступному податковому
періоді. При цьому, жодних обмежень
щодо періоду, протягом якого платник
податку має право включати такі
показники від'ємного значення до
податкового кредиту, не визначено.

Виходячи з вищенаведених положень
податкового законодавства та
встановлених обставин справи, суди
попередніх інстанцій дійшли
правильного висновку, що платник
податку може прийняти самостійне
рішення про зарахування в повному
обсязі належної йому суми бюджетного
відшкодування або її частини у
зменшення податкових зобов'язань, що
виникли протягом наступних звітних
періодів, проте, за умови дотримання
встановленої законодавцем вимоги
обов'язкового декларування суми
бюджетного відшкодування, фактично
сплаченої у попередніх податкових
періодах.

Враховуючи вищенаведене, судова
колегія касаційної інстанції
погоджується з висновками судів
попередніх інстанцій, не спростованими
доводами касаційної скарги, про
наявність законних підстав для
задоволення позову.

Відповідно до ст. 224 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанції не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій.

За наведених обставин та з урахуванням
викладеного, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України не
знаходить підстав, які могли б
призвести до скасування оскаржуваних
судових рішень.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 220, 222, 223, 224, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Основ'янської
міжрайонної державної податкової
інспекції м. Харкова Харківської
області Державної податкової служби
залишити без задоволення.

2. Постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 20.07.2012 та
ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 14.11.2012
залишити без змін

3. Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути переглянута Верховним Судом
України з підстав, у порядку та в
строки, встановлені статтями 236 238
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя
І.В. Борисенко

Судді
В.В. Кошіль

О.А. Моторний