Справа № 461/640/14-а
Суддя: Волоско І. Р.
Дата ухвалення: 2014-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 461/640/14-а
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.02.2014 року Галицький
районний суд м. Львова

в складі: головуючого-судді -
. Волоско І.Р.

при секретарі -
Козак Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом ОСОБА_2 до Львівської митниці
Міністерства доходів і зборів України
про визнання неправомірними дії
посадових осіб Львівської митниці
Міністерства доходів і зборів України
в частині складання протоколу про
порушення митних правил № 2446/20900/13 від
03.09.13 року, тимчасового вилучення
транспортного засобу та технічного
паспорту до нього, а також визнання
неправомірною і скасування постанови у
справі про порушення митних правил №
2446/20900/13 від 04.10.13 року, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_2 звернувся до Галицького
районного суду м. Львова з
адміністративним позовом про визнання
неправомірними дій посадових осіб
Львівської митниці Міністерства
доходів і зборів України щодо
складання протоколу про порушення
митних правил № 2446/20900/13 від 03.09.2013 року,
тимчасового вилучення транспортного
засобу марки «Аudi A6», 1996 р.в., кузов №
НОМЕР_1, р.н. НОМЕР_2 та технічного
паспорту серії НОМЕР_3, а також визнання
неправомірною і скасування постанови у
справі про порушення митних правил №
2446/20900/13 від 04.10.2013 року, згідно якої його
було притягнуто до адміністративної
відповідальності за ч.2 ст.469 Митного
кодексу України.

В судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав та
зазначив, що його довіритель не згідний
зі складанням протоколу про порушення
митних правил № 2446/20900/13 від 03.09.2013 року
та постановою у справі про порушення
митних правил № 2446/20900/13 від 04.10.2013 року,
оскільки відповідачем не було
враховано всіх обставин справи у їх
сукупності та відповідних норм чинного
законодавства України в тому числі
міжнародних договорів, які
спростовують факт порушення митних
правил - ч. 4 ст.380 Митного кодексу
України та ч. 2 ст. 469 Митного кодексу
України.

Позивач передав у користування
транспортний засіб марки "Аudi A6", 1996 р. в.,
кузов № НОМЕР_1 р.н. НОМЕР_2 на підставі
свідоцтва про реєстрацію
транспортного засобу серії НОМЕР_3 та
договору на право керування цим
транспортним засобом, укладеним між
ним та громадянином України ОСОБА_3 у
відповідальності до норм міжнародних
договорів. Вважає, що він не порушував
митні правила та не може нести
відповідальність, передбачену ч.2 ст.469
Митного кодексу України, оскільки
спірні правовідносини в частині
користування тимчасово ввезеними
транспортними засобами, крім
національного законодавства,
регулюються міжнародним договором, а
саме: Конвенцією про тимчасове
ввезення, до якої приєднана Україна на
підставі Закону України "Про
приєднання України до Конвенції про
тимчасове ввезення". Виходячи із абзацу
б ст.7 Додатку С Конвенції про тимчасове
ввезення на підставі дозволу
користувача права на тимчасове
ввезення його транспортним засобом
приватного використання може
використовувати третя особа та кожна
Договірна Сторона може дозволити таке
користування особам, які постійно
проживають на її території. У зв'язку з
тим, що між власником та користувачем
автомобіля був укладений на території
Литовської республіки договір про
користування транспортним засобом
марки "Аudi A6", 1996 р.в., кузов № НОМЕР_1 р.н.
НОМЕР_2 як в Литовській республіці так і
за її межами, завірений уповноваженим
органом Литовської республіки -
нотаріусом 1-го нотаріального бюро
Пренайского района, - позивач вважає, що
необхідно враховувати міжнародний
договір, яким визначається, в
залежності від обставин, застосування
до цих відносин законодавства
відповідної країни, зокрема договору
між Україною і Литовською Республікою
про правову допомогу та правові
відносини у цивільних, сімейних і
кримінальних справах, ратифікований
Постановою ВР N 3737-XII від 17.12.93 року.
Відповідно до вимог ст.31 договору між
Україною та Литовською республікою
право користування транспортним
засобом, яке виникло на підставі
договору від 04.06.2012 року повинне
регулюватись на території України
законодавством Литовської республіки
та не можуть бути обмежене вимогами ст.
380 Митного кодексу України, які їх
припиняють, оскільки відповідно до
вимог ст. 19 Закону України «Про
міжнародні договори», ст. 3 Закону
України «Про міжнародне приватне
право» міжнародні договори мають
перевагу в застосуванні по відношенню
до вимог національного законодавства.
Посилаючись на вищезазначені
обставини представник позивача
просить суд адміністративний позов
задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача в судовому
засіданні позовні вимоги заперечив
зазначивши про те, що транспортний
засіб марки "Аudi A6", 1996 р. в., кузов №
НОМЕР_1 р.н. НОМЕР_2 був ввезений
позивачем на митну територію України
громадянином 30.07.2013 року через митний
пост "Доманове" Ягодинської митниці
Міністерства доходів і зборів України
в режимі «тимчасове ввезення». На
підставі ч.4 ст.380 Митного кодексу
України тимчасово ввезені транспортні
засоби особистого користування можуть
використовуватися на митній території
України виключно тими громадянами, які
ввезли їх в Україну, для їх особистих
потреб, не можуть використовуватися
для цілей підприємницької діяльності в
Україні, бути розкомплектовані, а також
відчужені чи передані у володіння,
користування або розпорядження іншим
особам. Стверджує про те, що позивач не
звертався до відповідача за отриманням
дозволу на розпорядження транспортним
засобом, який перебуває під митним
контролем. Представник відповідача
зазначив, що посилання позивача на
норми міжнародних договорів є
безпідставними, і тому він вважає, що в
діях позивача наявний склад порушення
митних правил, відповідальність за яке
передбачена ч.2 ст.469 Митного кодексу
України. Вважає дії відповідача щодо
складення протоколу про порушення
митних правил № 2446/20900/13 від 03.09.2013 року
правомірними, а оскаржувану постанова
у справі про порушення митних правил №
2446/20900/13 від 04.10.2013 року такою, що не
підлягає до скасування.

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши матеріали справи та
оцінивши наявні докази у їх
сукупності, суд приходить до висновку
про необхідність задоволення
адміністративного позову, виходячи із
наступного.

Судом встановлено, що 03.09.2013 року
головним інспектором кінологом ВКЗ УБК
Львівської митниці Міністерства
доходів і зборів України відносно
позивача було складено протокол про
порушення митних правил № 2446/20900/13, яким
було встановлено факт порушення митних
правил України громадянином Литви
ОСОБА_2 в частині передачі у
користування громадянину України
ОСОБА_3 транспортного засобу марки "Аudi
A6", 1996 р.в., кузов № НОМЕР_1, р.н. НОМЕР_2,
який перебуває під митним контролем.
Згідно вказаного протоколу у позивача
було вилучено автомобіль марки Аudi A6",
1996 р.в., кузов № НОМЕР_1, р.н. НОМЕР_2 та
технічний паспорт НОМЕР_3.

За результатами розгляду справи про
порушення митних правил заступником
начальника митниці - начальником УБК та
МП Прокоповичем Г.В. була прийнята
постанова у справі про порушення
митних правил № 2446/20900/13 від 04.10.13 року,
згідно якої громадянина Литви ОСОБА_2
було визнано винним у вчиненні
порушенні митних правил, передбаченого
ч.2 ст.469 Митного кодексу України та
накладено адміністративне стягнення у
вигляді штрафу в розмірі 8500.00 грн.
Відносно транспортного засобу марки
"Аudi A6", 1996 р.в., кузов № НОМЕР_1, р.н.
НОМЕР_2 та свідоцтва про реєстрацію
НОМЕР_3, було прийнято рішення про його
повернення громадянину Литовської
республіки ОСОБА_2 після повної оплати
штрафу.

Відповідно до вимог ч. 4 ст.380 Митного
кодексу України, тимчасово ввезені
транспортні засоби особистого
користування можуть використовуватися
на митній території України виключно
тими громадянами, які ввезли їх в
Україну, для їх особистих потреб, не
можуть використовуватися для цілей
підприємницької діяльності в України,
бути розкомплектовані, а також
відчужені чи передані у володіння,
користування або розпорядження іншим
особам.

Відповідно до вимог ч.2 ст.469 Митного
кодексу України, зміна стану товарів,
митне оформлення яких не закінчено, або
товарів, що перебувають на тимчасовому
зберіганні під митним контролем на
складі тимчасового зберігання, на
складі організації - отримувача
гуманітарної допомоги або на митному
складі, користування та розпорядження
ними без дозволу орагну доходів і
зборів, а так само невжиття
передбачених частиною четвертою
статті 204 цього Кодексу заходів щодо
товарів, строк тимчасового зберігання
яких під митним контролем на складі
тимчасового зберігання, на складі
організації - отримувачагуманітарної
допомоги або на митному складі
закінчився, - тягнуть за собою
накладення штрафу в розмірі п'ятисот
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян.

Дослідивши всі обставини справи в їх
сукупності суд вважає, що у спірних
правовідносинах, окрім національного
законодавства України, необхідно
враховувати також і норми міжнародного
права (міжнародних договорів), дія яких
поширюється на території України та
які мають пріоритетне значення по
відношенню до національного
законодавства.

З матеріалів справи вбачається, що на
час складання відповідачем протоколу
про порушення митних правил та
прийняття оскаржуваної постанови у
справі про порушення митних правил,
діяв нотаріально посвідчений договір
від 04.06.2012 року між власником
автомобіля громадянином Литовської
Республіки ОСОБА_2 та громадянином
України ОСОБА_3, предметом якого було
користування транспортним засобом
марки "Аudi A6", 1996 р.в., кузов № НОМЕР_1 р.н.
НОМЕР_2 як в Литовській республіці так і
за її межами. Зазначений договір був
укладений до перетину транспортним
засобом державного кордону України.
Договір був посвідчений нотаріусом 1-го
нотаріального бюро Пренайского района
Литовської республіки, що підтверджує
його відповідність вимогам
законодавства Литовської республіки.
Тому суд приходить до висновку про те,
позивач мав право на законних
підставах передати керування
(користування) транспортним засобом
марки "Аudi A6", 1996 р.в., кузов № НОМЕР_1 р.н.
НОМЕР_2 громадянину України ОСОБА_3
Оскільки правовідносини щодо
користування транспортним засобом
виникли між громадянином Литовської
республіки та громадянином України, то
для їх врегулювання в частині права
розпоряджання власником своїм
транспортним засобом приватного
використання, зокрема користування ним
третіми особами, слід враховувати
міжнародний договір, яким визначається
право застосування законодавства
відповідної країни, а саме Договором
між Україною і Литовською Республікою
про правову допомогу та правові
відносини у цивільних, сімейних і
кримінальних справах, який було
ратифіковано Постановою ВР N 3737-XII від
17.12.93 року та на даний час є чинним на
території України.

Відповідно до ч.ч.2 та 3 статті 31
зазначеного Договору між Україною та
Литовською республікою, - право
власності на транспортні засоби, які
підлягають внесенню в державні
реєстри, визначається законодавством
Договірної Сторони, на території якої
знаходиться орган, що реєстрував
транспортний засіб. Виникнення та
припинення права власності або іншого
речового права на майно визначається
законодавством Сторони, на території
якої майно знаходилось в момент, коли
мали місце дія або інші обставини, що
стали підставою виникнення чи
припинення такого права. Виникнення і
припинення права власності або іншого
речового права на майно, що є предметом
угоди, визначається законодавством
місця здійснення угоди, якщо інше не
передбачено угодою сторін.

Отже, міжнародним договором Україна та
Литви узгодили, що правовідносини в
частині регулювання права власності
або іншого речового права на майно
громадян Литовської республіки на
території України регулюються
вимогами законодавства Литовської
республіки. Таким чином, Україна
виходячи із наведених вище норм
міжнародного права у такому випадку
надає дозвіл на врегулювування питання
щодо передачі та користування
транспортним засобом третій особі, яка
постійно проживає в Україні.

Судом було встановлено, що договірні
відносини між громадянином Литовської
Республіки ОСОБА_2 та громадянином
України ОСОБА_3 щодо права користування
транспортним засобом виникли не на
території України, а до моменту в'їзду
транспортного засобу на територію
України. Виходячи із положень ст. 31
Договору між Україною та Литовською
республікою правовідносини, які
виникли на підставі
нотаріально-посвідченого договору від
04.06.2012 року, мають регулюватись нормами
міжнародного права, а не лише
національним законодавством, оскільки
право власності на цей транспортний
засіб було зареєстроване державним
органом Литовської республіки; на
момент укладення договору, на підставі
якого було передано право
користування таким транспортним
засобом, він знаходився на території
Литовської республіки; місце
здійснення угоди відбулося на
території Литовської республіки.

Статтею 41 Закону України "Про
міжнародне приватне право"
передбачено, що право власності та інші
речові права на рухоме майно, що за
правочином перебуває в дорозі,
визначаються правом держави, з якої це
майно відправлене, якщо інше не
встановлено за згодою сторін.

Відповідно до ч.1 ст. 9 Конституції
України, чинні міжнародні договори,
згода на обов'язковість яких надана
Верховною Радою України, є частиною
національного законодавства України.

Згідно статті 19 Закону України "Про
міжнародні договори України", чинні
міжнародні договори України, згода на
обов'язковість яких надана Верховною
Радою України, є частиною
національного законодавства і
застосовуються у порядку,
передбаченому для норм національного
законодавства. Чкщо міжнародним
договором України, який набрав
чинності в установленому порядку,
встановлено інші правила, ніж ті, що
передбачені у відповідному акті
законодавства України, то
застосовуються правила міжнародного
договору.

Відповідно до вимог ч.ч.1 та 3 статті 1
Митного кодексу України, -
законодавство України з питань
державної митної справи складається з
Конституції України , цього Кодексу,
інших законів України, що регулюють
питання, зазначені у статті 7 цього
Кодексу, з міжнародних договорів
України, згода на обов'язковість яких
надана Верховною Радою України, а також
з нормативно-правових актів, виданих на
основі та на виконання цього Кодексу та
інших законодавчих актів. Якщо
міжнародним договором України, згода
на обов'язковість якого надана
Верховною Радою України, встановлено
інші правила, ніж ті, що передбачені цим
Кодексом та іншими законами України,
застосовуються правила міжнародного
договору України.

З тексту рішення Пустомитівського
районного суду Львівської області
04.02.2014 року вбачається, що судом
розглядався адміністративний позов
ОСОБА_3 до Львівської митниці
Міністерства доходів і зборів України
про визнання дій неправомірними та
скасування постанови у справі про
порушення митних правил за ч.2 ст. 469
Митного кодексу України. Під час
розгляду вказаної справи по суті було
встановлено, що правовідносини в
частині користування транспортним
засобом марки "Аudi A6", 1996 р.в., кузов №
НОМЕР_1 р.н. НОМЕР_2 на митній території
України, які виникли на підставі
нотаріально-посвідченого договору від
04.06.2012 року між громадянином Литовської
республіки ОСОБА_2 та громадянином
України ОСОБА_3 були невірно
кваліфіковані відповідачем як
порушення митних правил, передбачених
статтями 380 та 469 Митного кодексу
України, оскільки останнім, при
прийнятті рішення про притягнення
позивача до відповідальності, не були
враховані норми міжнародного права,
які мають пріоритет застосування у
спірних правовідносинах перед нормами
чинного законодавства України.

Відповідно до ч.1 ст. 72 КАС України,
обставини, встановлені судовим
рішенням в адміністративній, цивільній
або господарській справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що в діях громадянина Литви ОСОБА_2
відсутні ознаки порушення митних
правил згідно ч.2 ст.469 Митного кодексу
України, а тому винесена постанова у
справі про порушення митних правил №
2446/20900/13 від 04.10.2013 року є неправомірною
та такою, що підлягає скасування.

Щодо протоколу про порушення митних
правил № 2446/20900/13 від 03.09.2013 року, яким
було тимчасово вилучено у позивача
транспортний засіб марки «Аudi A6», 1996
р.в., кузов № НОМЕР_1, р.н. НОМЕР_2 та
технічний паспорт серії НОМЕР_3, суд
зазначає наступне.

Як вбачається з листа Державної митної
служби України № 20/2-11/09804-ЕП від 03.09.2012
року, санкції за неправомірні операції
з товарами, митне оформлення яких не
закінчено, або з товарами, що
перебувають на тимчасовому зберіганні
під митним контролем, передбачені
статтею 469 Митного кодексу України,
дозволяють накласти на особу лише
штраф за неправомірні операції з
такими товарами, що виключає
можливість вилучення митними органами
таких товарів, зокрема транспортних
засобів.

Таким чином, суд приходить до висновку
про те, що станом на момент складання
протоколу про порушення митних правил
№ 2446/20900/13 від 03.09.2013 року, відповідач не
мав права вилучати належний позивачу
на праві власності транспортний засіб
марки «Аudi A6», 1996 р.в., кузов № НОМЕР_1,
р.н. НОМЕР_2 та технічний паспорт серії
НОМЕР_3. Отже, дії відповідача у цій
частині підлягають до визнання
неправомірними.

Враховуючи вище наведене, керуючись ст.
9 Конституції України, ст.19 Закону
України "Про міжнародні договори
України", ст. 41 Закону України "Про
міжнародне приватне право", ст.31
міжнародного Договору між Україною і
Литовською Республікою про правову
допомогу та правові відносини у
цивільних, сімейних і кримінальних
справах, ст.ст. 1, 380, 469 Митного кодексу
України, ст.ст.8 -12, 17, 69-71, 94, 159-163, 167 КАС
України, суд -

п о с т а н о в и в:

Позовні вимоги громадянина Литви
ОСОБА_2 до Львівської митниці
Міністерства доходів і зборів України -
задовольнити.

Визнати неправомірною та скасувати
постанову у справі про порушення
митних правил № 2446/20900/13 від 04.10.2013 року
про притягнення громадянина Литви
ОСОБА_2 до відповідальності,
передбаченої ч.2 ст.469 Митного кодексу
України.

Визнати неправомірними дії посадових
осіб Львівської митниці Міністерства
доходів і зборів України в частині
вилучення у громадянина Литви ОСОБА_2
транспортного засобу марки «Аudi A6», 1996
р.в., кузов № НОМЕР_1, р.н. НОМЕР_2 та
технічного паспорту серії НОМЕР_3.

Стягнути з Львівської митниці
Міністерства доходів і зборів України
на користь громадянина Литви ОСОБА_2 68.82
грн. понесених судових витрат.

Постанова остаточна та оскарженню не
підлягає.

Суддя
І.Р.Волоско.