Справа № 2а-7468/12/1370
Суддя: Загородній А.Ф.
Дата ухвалення: 2014-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"18" лютого 2014 р. м. Київ
К/800/30441/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

головуючого
Загороднього А.Ф.,

суддів
Білуги С.В.,

Гаманка О.І.,

та секретаря
Бруя О.Д.,

за участю: представника Державної
митної служби України - Ткаченка В.П.,

розглянувши в судовому засіданні
касаційні скарги Державної митної
служби України та Львівської митниці
на постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 23 жовтня 2012
року та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 15 травня 2013 року у справі за позовом
ОСОБА_3 до Державної митної служби
України, Львівської митниці про
скасування наказу, поновлення на
роботі, стягнення середньомісячного
заробітку за час вимушеного прогулу, -

встановила:

У серпні 2012 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з позовом до Державної митної
служби України, Львівської митниці про
визнання протиправним та скасування
наказу, поновлення на роботі, стягнення
середньомісячного заробітку за час
вимушеного прогулу.

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 23 жовтня 2012
року, залишеною без змін ухвалою
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 15 травня 2013
року, позовні вимоги задоволено.
Визнано протиправними та скасовано
наказ Держаної митної служби України
від 27 липня 2012 року № 1562-к в частині
припинення перебування на державній
службі в митних органах та поновлено
ОСОБА_3 на посаді головного інспектора
відділу митного оформлення № 1 митного
поста «Краковець» Львівської митниці.
Зобов'язано Львівську митницю
нарахувати та виплатити позивачу
середній заробіток за час вимушеного
прогулу з 30 липня 2012 року по 23 жовтня 2012
року в розмірі 10 223,36 грн.

На зазначені рішення судів першої та
апеляційної інстанцій Державна митна
служба України та Львівська митниця
подали касаційні скарги, в яких
посилаючись на неправильне
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
ставлять питання про скасування
судових рішень та прийняття нового,
яким в задоволенні позовних вимог
відмовити повністю.

Колегія суддів, перевіривши доводи
касаційних скарг та заперечень на них,
рішення судів першої та апеляційної
інстанцій щодо правильності
застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі, не
вбачає порушень судами норм
матеріального та процесуального права
при прийнятті рішень, і тому вважає, що
касаційні скарги слід залишити без
задоволення, а рішення судів першої та
апеляційної інстанцій - без змін, з
наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що з 28 липня 1992 року ОСОБА_3
прийнятий на державну службу в
Львівську митницю, а з 07 січня 2012 року
переведений на посаду головного
інспектора відділу митного оформлення
№ 1 митного поста «Краковець»
Львівської митниці.

Наказом голови Держаної митної служби
України від 27 липня 2012 року № 1562-к
припинено перебування ОСОБА_3 на
державній службі згідно вимог пункту 6
частини 1 статті 30 Закону України «Про
державну службу» за порушення Присяги
державних службовців.

Підставою для припинення перебування
позивача на державній службі і
звільнення із займаної посади
слугувала доповідна записка за
результатами проведеної службової
перевірки відповідно до наказу
Державної митної служби України від 10
липня 2012 року № 179-в з метою перевірки
фактів порушень законодавства з питань
державної митної справи у зоні
діяльності Львівської митниці.

Так, згідно проведеної перевірки
встановлено порушення вимог пунктів 1,
10 частини 1 статті 11, статей 40, 42 Митного
кодексу України, пунктів 2.3, 2.16, 2.17, 2.18,
2.30 посадової інструкції старшого
інспектора відділу митного оформлення
№ 3 митного поста «Краковець»
Львівської митниці, що привело до
незаконного ввезення на митну
територію України товарів, що свідчить
про несумлінне виконання позивачем
основних обов'язків державних
службовців та своїх службових
обов'язків.

Відповідно до пункту 6 статті 30 Закону
України «Про державну службу» крім
загальних підстав, передбачених
Кодексом законів про працю України,
державна служба припиняється у разі
відмови державного службовця від
прийняття або порушення Присяги,
передбаченої статтею 17 цього Закону.

Статтею 14 Закону України «Про державну
службу» передбачено, що дисциплінарні
стягнення застосовуються до
державного службовця за невиконання чи
неналежне виконання службових
обов'язків, перевищення своїх
повноважень, порушення обмежень
пов'язаних з проходженням державної
служби, а також за вчинок, який порочить
його як державного службовця або
дискредитує державний орган, в якому
він працює.

Відповідно до положень статті 31
Дисциплінарного статуту митної служби
України з метою з'ясування всіх
обставин вчинення посадовою особою
митної служби дисциплінарного
правопорушення керівник митного
органу має право призначити службове
розслідування. Застосуванню
дисциплінарного стягнення у вигляді
звільнення передує обов'язкове
службове розслідування.

Разом з тим, судами попередніх
інстанцій встановлено, що а ні
Львівською митницею, а ні Державною
митною службою рішення про проведення
службового розслідування не
приймалось та обов'язкове службове
розслідування не проводилось, тобто,
відповідачами спірні накази прийнято
без врахування результатів службового
розслідування.

Тоді як, проведення службового
розслідування повинно передувати
виданню наказу про притягнення
працівника до відповідальності, а
посилання на обставини, встановлені
актом перевірки та викладені у
доповідній записці, на обґрунтування
законності підстав звільнення, не
допускається.

Крім цього, відповідно до положень
статті 408 Митного кодексу України,
чинного на час існування спірних
правовідносин, правовий статус
посадових осіб митної служби України,
їх права та обов'язки визначаються
Конституцією України, цим Кодексом, а в
частині, що не регулюється ним, -
Законом України «Про державну службу»,
тобто норми Закону України «Про
державну службу» можуть
застосовуватись щодо посадових осіб
митної служби лише у тій частині, що не
урегульована спеціальним митним
законодавством, у тому числі, і нормами
Дисциплінарного статуту митної служби
України.

В преамбулі Дисциплінарного статуту
митної служби України зазначено, що цей
Статут визначає суть службової
дисципліни, права та обов'язки
посадових осіб митної служби України,
яким присвоєно спеціальні звання, у
тому числі керівників митних органів,
спеціалізованих митних установ та
організацій, щодо забезпечення та
додержання дисципліни, а також види та
порядок застосування заохочень і
дисциплінарних стягнень. Регулювання
правового становища державних
службовців, що працюють у митних
органах, здійснюється з урахуванням
вимог Закону України «Про державну
службу».

Тобто і в частині регулювання
правового становища державних
службовців при застосуванні положень
Дисциплінарного статуту митної служби
України вимоги Закону України «Про
державну службу» враховуються, але
здійснюється таке регулювання за
нормами спеціальних законів, зокрема,
Дисциплінарного статуту митної служби
України.

Припинення державної служби на
підставі пункту 6 частини 1 статті 30
Закону України «Про державну службу»
(порушення присяги) є крайнім заходом
відповідальності державного
службовця, який виходить за межі
дисциплінарної відповідальності, а
тому, якщо підставою для припинення
державної служби є порушення посадовою
особою митної служби службової
дисципліни, неможливість застосування
за таке порушення до посадової особи
заходів дисциплінарного впливу аж до
звільнення з митного органу, повинно
бути мотивовано.

Обов'язковість такого мотивування
обумовлена тим, що застосування
заходів дисциплінарного впливу до
посадових осіб митної служби України
чітко урегульовано розділом 4
Дисциплінарного статуту митної служби
України, який визначає види
дисциплінарних стягнень та порядок їх
застосування, що має наслідком
забезпечення належного захисту
законних прав та інтересів працівників
при вирішенні питань їх дисциплінарної
відповідальності.

Застосувавши за вчинення дій, які
кваліфіковані як неналежне виконання
позивачем своїх посадових обов'язків,
тобто є порушенням службової
дисципліни відповідно до визначення
статті 21 Дисциплінарного статуту
митної служби України, положення
пункту 6 частини 1 статті 30 Закону
України «Про державну службу»
(порушення присяги), відповідач тим
самим позбавив позивача права на
належний захист своїх законних прав та
інтересів відповідно до положень
розділу 4 Дисциплінарного статуту
митної служби України.

Відповідно до статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
позову. Доказування правомірності
рішення, означає також і доказування
фактичних обставин, за яких може бути
прийнято відповідне рішення.

Разом з тим, судами попередніх
інстанцій встановлено, що в
оскаржуваному наказі Держаної митної
служби України від 27 липня 2012 року №
1562-к та доповідній записці щодо
результатів перевірки, відповідачем не
конкретизовано, які саме дії вчинив
ОСОБА_3 в порушення пункту 6 статті 30
Закону України «Про державну службу», а
висновки викладені в зазначеному
наказі та акті перевірки ґрунтується
на припущеннях та не відповідають
дійсним обставинам справи.

Колегія суддів вважає, що суди першої
та апеляційної інстанцій дійшли
вірного висновку скасувавши наказ
Держаної митної служби України від 27
липня 2012 року № 1562-к та поновивши
ОСОБА_3 на посаді, з огляду на те, що
звільнення позивача було проведено
незаконно, оскільки при винесенні
Державною митною службою України
оскаржуваного наказу про звільнення
було порушено порядок накладення
дисциплінарного стягнення, з огляду на
те, що службове розслідування з метою
з'ясування всіх обставин
дисциплінарного проступку
відповідачем проведено не було, що
свідчить про винесення спірного наказу
за відсутності необхідних доказів, які
б підтверджували протиправність
поведінки позивача.

Також, судами першої та апеляційної
інстанцій було правильно вирішено
питання щодо стягнення з Львівської
митниці на користь позивача середнього
заробітку за час вимушеного прогулу з 30
липня 2012 року по 23 жовтня 2012 року в
розмірі 10 223,36 грн.

Враховуючи викладене, доводи
касаційної скарги не дають підстав для
висновку про неправильне застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального чи процесуального
права, що призвело або могло б
призвести до невірного вирішення
спору, а тому оскаржувані судові
рішення є законними та обґрунтованими,
і підстави для їх скасування відсутні.

Керуючись статтями 220, 221, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів -

ухвалила:

Касаційні скарги Державної митної
служби України та Львівської митниці
залишити без задоволення, а постанову
Львівського окружного
адміністративного суду від 23 жовтня 2012
року та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 15 травня 2013 року у справі за позовом
ОСОБА_3 до Державної митної служби
України, Львівської митниці про
скасування наказу, поновлення на
роботі, стягнення середньомісячного
заробітку за час вимушеного прогулу -
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
А.Ф. Загородній

Судді
С.В. Білуга

О.І. Гаманко