Справа № 826/18115/13-а
Суддя: Кузьменко В. В.
Дата ухвалення: 2014-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
Головуючий у 1-й інстанції:
Суддя-доповідач: Кузьменко В. В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 березня 2014 року
м. Київ

Колегія Київського апеляційного
адміністративного суду у складі:

головуючого -
судді Кузьменко В. В.,

суддів
Степанюка А.Г., Василенка Я. М.,

за участю
секретаря Рипік О. А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Києві справу за
адміністративним позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю
"ЮМІКС-ПЛЮС" до Державної податкової
інспекції в Оболонському районі
Головного управління Міндоходів у м.
Києві про скасування податкових
повідомлень-рішень, за апеляційною
скаргою Державної податкової
інспекції в Оболонському районі
Головного управління Міндоходів у м.
Києві на постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від
18.12.2013 року, -

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач звернувся до суду з позовом про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень №,
№ від 26.07.2013 року. прийнятих ДПІ в
Оболонському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві.

Свої вимоги мотивував тим, що позивачу
неправомірно збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість та податку на прибуток і
застосовані штрафні (фінансові)
санкції.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від
18.12.2013 року позов задоволено повністю.

Не погоджуючись із прийнятим судовим
рішенням відповідач подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
оскаржувану постанову як таку, що
прийнята з порушенням норм
матеріального та процесуального права
та винести нове рішення, яким позов
залишити без задоволення в повному
обсязі.

В засідання з'явилися учасники процесу.
Представник апелянта наполягав на
задоволенні апеляційної скарги.
Директор підприємства просив залишити
постанову суду першої інстанції без
змін, надав суду письмові заперечення
на апеляційну скаргу.

Перевіривши матеріали справи, доводи
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 202 КАС України, суд
апеляційної інстанції скасовує
рішення суду першої інстанції та
ухвалює нове якщо встановить порушення
норм матеріального або процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи або питання.

Суд першої інстанції дійшов до
висновку про наявність підстав для
задоволення позову, виходячи з того, що
позивачем підтверджені належними
первинними і розрахунковими
документами господарські відносини з
контрагентом, відтак, віднесення сум
податку на додану вартість з вартості
таких послуг до податкового кредиту є
правомірним.

Колегія суддів не погоджується з таким
висновком виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що
відповідачем проведена документальна
позапланова виїзна перевірка позивача
з питань дотримання вимог податкового
законодавства при взаємовідносинах з
ТОВ «Комплектспецтрейдмарк», ТОВ
«Креома Плюс», Приватним підприємством
«Газета Плюс» за період з 01.01.2011 року по
31.12.2012 року.

За результатами перевірки складено Акт
№ 210/26-54-22-1/31467298 від 10.07.2013 року, яким
зафіксовані виявлені під час перевірки
порушення позивачем норм податкового
законодавства України, а саме: п.44.1 ст.44,
п.пп.14.1.27, п.п.14.1.36 п.14.1 ст.14, п. 138.2, п.138.8
ст.138, п.п.139.1.9, п.139.1 ПК України; ст.1 ст.9
Законом України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні»; п.2, п.13 Інструкції про порядок
реєстрації виданих, повернутих і
використаних довіреностей на
одержання цінностей; пп.1.2, пп.2.1 пп. 2.4,
пп. 2.15., пп. 2.16 Положенням про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, в результаті
чого позивачем занижено суму податку
на прибуток підприємства, що підлягає
нарахуванню та сплаті до бюджету
всього у сумі 988 727,00 грн. та п.44.1, п.44.6
ст.44, п. 185.1 ст. 185, п. 188.1 ст. 188, п. 198.1, п.198.2,
п.198.3, п. 198.6 ст. 198, п.200.1 та п.200.2 ст.200,
п.201.10 ст.201, п.11 підрозділу 2 розділу XX ПК
України, в результаті чого позивачем
було занижено суму ПДВ, яка підлягає
нарахуванню та сплаті в бюджет всього у
сумі 721 533.00 грн.

На підставі акту перевірки
відповідачем прийняті оскаржувані
податкові повідомлення-рішення: №
від 26.07.2013 року, яким позивачу
збільшено суму грошового зобов'язання
з податку на додану вартість із
вироблених в Україні товарів (робіт,
послуг) у розмірі 721 523,00 грн. і
застосовані штрафні (фінансові)
санкції в розмірі 104 283,00 грн.; №
від 26.07.2013 року, яким позивачу збільшено
суму грошового зобов'язання з податку
на прибуток приватних підприємств в
розмірі 988 727,00 грн. і застосовані
штрафні (фінансові) санкції в розмірі 61
079,00 грн.

Встановлено, що між позивачем та ТОВ
«Комплектспецтрейдмарк» укладено
договір поставки № 04/01-1 від 04.01.2011 року,
згідно якого останній зобов'язувався
передати у власність позивача як
покупця товар відповідно до накладних,
що є невід'ємною частиною цього
договору, де міститься повна
інформація про товар, кількість, ціна
за одиницю, загальна вартість товару, а
покупець зобов'язується прийняти цей
товар та сплатити за нього грошову суму
на умовах цього договору. Відповідно до
додаткової угоди від 14.01.2011 року
поставка здійснюється на умовах DDP
(ІНКОТЕРМС 2000).

На підтвердження виконання умов
зазначеного договору, включення
позивачем витрат на оплату послуг до
складу валових витрат підприємства, а
також сплати позивачем податку на
додану вартість у складі ціни за
придбані послуги, контрагентом
виписані позивачу первинні документи,
а саме, видаткові накладні та податкові
накладні.

Також, позивач з ТOB «Креома Плюс»
укладено договір поставки від № 03/01-1
від 03.01.2012 року, за яким останній як
постачальник зобов'язується передати у
власність позивачу як покупцю товар
відповідно до накладних, що є
невід'ємною частиною цього договору, де
міститься повна інформація про товар
(назва, кількість, ціна за одиницю,
загальна вартість товару), а покупець
зобов'язується прийняти цей товар та
сплатити за нього грошову суму на
умовах цього договору. Відповідно до
додаткової угоди від 10.01.2012 року
поставка здійснюється на умовах DDP
(ІНКОТЕРМС 2000).

На підтвердження виконання умов
зазначеного договору, включення
позивачем витрат на оплату послуг до
складу валових витрат підприємства, а
також сплати позивачем податку на
додану вартість у складі ціни за
придбані послуги, контрагентом
виписані позивачу видаткові накладні
та податкові накладні.

Взаємовідносини позивача з ПП «Робота
Плюс» ґрунтувалися на договорі про
надання послуг, укладеному у спрощений
спосіб (шляхом обміну документами), на
підтвердження виконання якого
позивачем надано 4 світлокопії
оголошень в газеті «Срочно требуются»
про вакансію кур'єра та сплачено за
надані контрагентом послуги у повному
обсязі. Також позивачем надано акт
здачі-прийняття робіт (наданих послуг)
№ ОУ-0061120 від 31.08.2012; податкову накладну
№ 529 від 13.08.2012.

Згідно п.14.1.27 ПК України витрати - сума
будь-яких витрат платника податку у
грошовій, матеріальній або
нематеріальних формах, здійснюваних
для провадження господарської
діяльності платника податку, в
результаті яких відбувається
зменшення економічних вигод у вигляді
вибуття активів або збільшення
зобов'язань, внаслідок чого
відбувається зменшення власного
капіталу (крім змін капіталу за рахунок
його вилучення або розподілу
власником).

Пунктом 138.2 ст. 138 ПК України визначено,
що витрати, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

Згідно з п.п. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України
не включаються до складу витрат:
витрати, не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку.

Згідно пп. 14.1.181. п. 14.1. ст. 14 Кодексу,
податковий кредит - це сума, на яку
платник податку на додану вартість має
право зменшити податкове зобов'язання
звітного періоду.

Так, відповідно до п. 198.1 ст. 198 ПК
України, право на віднесення сум
податку до податкового кредиту виникає
у разі здійснення операцій з придбання
або виготовлення товарів (у тому числі
в разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 ПК України
право на віднесення сум податку до
податкового кредиту виникає у разі
здійснення операцій з: а) придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг; б) придбання
(будівництво, спорудження, створення)
необоротних активів, у тому числі при
їх ввезенні на митну територію України
(у тому числі у зв'язку з придбанням
та/або ввезенням таких активів як
внесок до статутного фонду та/або при
передачі таких активів на баланс
платника податку, уповноваженого вести
облік результатів спільної
діяльності); в) отримання послуг,
наданих нерезидентом на митній
території України, та в разі отримання
послуг, місцем постачання яких є митна
територія України; г) ввезення
необоротних активів на митну територію
України за договорами оперативного або
фінансового лізингу.

Датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається дата
тієї події, що відбулася раніше: дата
списання коштів з банківського рахунка
платника податку на оплату
товарів/послуг; дата отримання
платником податку товарів/послуг, що
підтверджено податковою накладною.

Пункт 198.3 ст. 198 ПК України встановлює,
що податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до ст. 39 цього
Кодексу, та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою п. 193.1
ст. 193 цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 ПК України не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу.

Таким чином, податковий кредит для
цілей визначення об'єкта оподаткування
податком на додану вартість мають бути
фактично здійснені і підтверджені
належним чином складеними первинними
документами, що відображають
реальність господарської операції, яка
є підставою для формування податкового
обліку платника податків.

Відповідно п. 2.4 Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995р. № 88, первинні документи (на
паперових і машинозчитуваних носіях
інформації) для надання їм юридичної
сили і доказовості повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назва
підприємства, установи, від імені яких
складений документ, назва документа
(форми), код форми, дата і місце
складання, зміст господарської
операції та її вимірники (у
натуральному і вартісному виразі),
посади, прізвища і підписи осіб,
відповідальних за дозвіл та здійснення
господарської операції і складання
первинного документа.

Відповідно до листа ВАСУ від 02.06.2011
року, за відсутності факту придбання
товарів чи послуг або в разі якщо
придбані товари чи послуги не
призначені для використання у
господарській діяльності платника
податку відповідні суми не можуть
включатися до складу витрат для цілей
оподаткування податком на прибуток або
податкового кредиту з податку на
додану вартість навіть за наявності
формально складених, але недостовірних
документів або сплати грошових коштів.

З метою встановлення факту здійснення
господарської операції, формування
витрат для цілей визначення об'єкта
оподаткування податком на прибуток або
податкового кредиту з податку на
додану вартість судам належить
з'ясувати, зокрема, рух активів у
процесі здійснення господарської
операції, установлення спеціальної
податкової правосуб'єктності
учасників господарської операції та
установлення зв'язку між фактом
придбання товарів (послуг),
спорудженням основних фондів, імпортом
товарів (послуг), понесенням інших
витрат і господарською діяльністю
платника податку.

Доводи відповідача щодо відсутності
реальних господарських відносин
позивача з контрагентами ґрунтуються
на підставі актів
Переяслав-Хмельницької ОДПІ №
49/23-1/37757673 від 21.09.2012 року про
неможливість проведення зустрічної
звірки суб'єкта господарювання ТОВ
«Креома Плюс» за травень, червень 2012
року та № 30/23-1/37757673 від 02.08.2012 про
неможливість проведення зустрічної
звірки суб'єкта господарювання ТОВ
«Креома Плюс» за січень, лютий,
березень, квітень 2012 року, ДПІ у
Печерському районі м.Києва ДПС №
5435/22-9/24257092 від 13.12.2012 про неможливість
проведення зустрічної звірки ПП
«Робота Плюс» з питань дотримання
вимог податкового та іншого
законодавства за період з 01.07.2012 по
30.09.2012.

Відповідачем досліджено акти
Бориспільської ОДПІ №278/23-2/35023063 від
07.04.2011 року «Про результати проведення
документальної невиїзної перевірки
ТОВ "Комплектспецтрейдмарк", з питань
достовірності визначення показників
декларації з податку на додану
вартість за період з 11.03.2009 по 01.04.2011»,
№780/7/23-2/35023063 від 23.11.2011 «Про результати
проведення документальної невиїзної
позапланової перевірки ТОВ
«Комплектспецтрейдмарк», з питань
достовірності визначення показників
декларації з податку на додану
вартість за період липень-вересень 2011,
№ 519/23-2/35023063 від 19.07.2011 «Про результати
проведення документальної невиїзної
перевірки ТОВ «Комплекспецтрейдмарк»,
з питань достовірності визначення
показників декларації з податку на
додану вартість за період
березень-травень 2011 року.

Згідно вказаних актів встановлено
неможливість фактичного здійснення
ТОВ "Комплектспецтрейдмарк"
господарських операцій через
відсутність необхідних умов для
досягнення результатів відповідної
підприємницької діяльності в силу
відсутності управлінського або
технічного персоналу, оборотних
коштів, виробничих активів, складських
приміщень, транспортних засобів при
значних обсягах реалізації товарів
(робіт, послуг).

Згідно АІС «Податковий блок» наявна
розбіжність даних, задекларованих
суб'єктами господарювання та за даними
проведених перевірок.

Згідно системи автоматизованого
співставлення податкових зобов'язань
та податкового кредиту в розрізі
контрагентів на рівні ДПС України,
встановлено, що позивачем до
податкового кредиту віднесено суми ПДВ
по господарським операціям з ПП
«Робота Плюс» в серпні 2012, однак, ПП
«Робота Плюс» у складі податкових
зобов'язань взаємовідносини з
позивачем не задекларовано.

Проведеною перевіркою встановлено, що
в податковому обліку позивача операції
з контрагентами ТОВ
"Комплектспецтрейдмарк", ТОВ «Креома
Плюс», ПП «Робота Плюс» відображено у
складі рядка 06 «скориговані валові
витрати» декларації з податку на
прибуток підприємства у загальній сумі
3593767,00 грн.

Однак, на запит податкового органу
позивачем не було надано документів
які свідчать про якість товару,
технічної документації від виробника,
документів що засвідчують перевезення
(переміщення) товарів.

Фінансова, податкова, статистична та
інші види звітності, що використовують
грошовий вимірник, ґрунтуються на
даних бухгалтерського обліку. Частиною
1 ст. 9 цього закону встановлено, що
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Частиною 2 цієї статті визначено, що
первинні та зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати
відповідні обов'язкові реквізити.
Статтею 1 цього ж Закону встановлено, що
первинний документ, це документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення.

В супереч цьому, інформація про посади
та ПІБ осіб, які отримували товар, що є
обов'язковою умовою згідно ст. 9 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні» від
16.07.1999 року.

Перевіркою не встановлено факту
передачі товарів (робіт, послуг) від
продавця до покупця, у зв'язку з
відсутністю документів, що свідчили б
про транспортування (перевезення),
зберігання товарів.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивачем не надано на підтвердження
реальності здійснених господарських
операцій інших первинних документів,
які підлягали б оформленню у разі
фактичного здійснення цих операцій
(прайс-листи, рахунки-фактури,
замовлення покупця,
товарно-транспортні накладні на
перевезення товару, подорожніх листів,
довіреностей на отримання товару,
документів, що засвідчують
транспортування та зберігання товару,
акт приймання-передавання товару,
реєстрації заїзду та виїзду
автомобілів, листування стосовно
виконання умов договорів про надання
послуг тощо).

Відповідно до п. 3.6 Наказу Міністерства
фінансів України «Про затвердження
Методичних рекомендацій з
бухгалтерського обліку запасів» № 2
від 10 січня 2007 року - приймання та
оприбуткування запасів, які надійшли
від постачальників або від
переробників з переробки на стороні,
оформлюється товарно-транспортною
накладною з використанням штампу
(позначення) про оприбуткування та
прибутковим ордером.

Згідно до наказу Міністерства
транспорту України, Міністерства
статистики України № 488/346 від 29 грудня
1995 року «Про затвердження типових форм
первинного обліку роботи вантажного
автомобіля» - якщо товар доставляється
вантажним автомобілем, документом
підтверджуючим перевезення є
товарно-транспортна накладна за формою
№ 1-ТН, у якій передбачено відмітки
відправника товару (щодо відвантаження
товару) та його отримувача (стосовно
фактичного отримання товару).

Товарно-транспортна накладна - єдиний
для всіх учасників транспортного
процесу юридичний документ, що
призначений для списання
товарно-матеріальних цінностей, обліку
на шляху їх переміщення,
оприбуткування, складського,
оперативного та бухгалтерського
обліку, а також для розрахунків за
перевезення вантажу та обліку
виконаної роботи.

Товарно-транспортна накладна (ТТН)
оформляється окремо на кожну поїздку
автомобіля і для кожного
вантажоодержувача. п. 2.4 Інструкції,
котрий передбачає складання
товарно-транспортної накладної.
Виписують її на кожну партію вантажу в
чотирьох примірниках. При цьому, усі
чотири екземпляри накладної
завіряються підписами і печатками
вантажовідправника. Перший примірник
залишається у вантажовідправника і є
підставою для списання
товарно-матеріальних цінностей.

Таким чином наявність
товарно-транспортної накладної є
обов'язковим первинним документом при
транспортуванні вантажу вантажним
транспортом, транспортування
товарно-матеріальних цінностей на
території України без наявності
товарно-транспортних накладних є
неможливим.

При цьому, під час розгляду справи не
надано і будь-яких інших матеріалів,
які б підтверджували перевезення
продукції іншим чином (кур'єрськими
службами, власними силами, тощо).

Також відсутні реквізити доручень на
отримання ТМЦ, що передбачено п. 2
Інструкції про порядок реєстрації
виданих, повернутих і використаних
довіреностей на одержання цінностей
затвердженої наказом Мінфіна від 16.05.1996
№99.

За спірними операціями лише
оформлювались окремі первинні
документи та податкові накладні без
фактичного виконання контрагентом
обумовлених операцій, чим створювалась
видимість (зовнішні ознаки) реального
здійснення операцій контрагентом та
правомірності формування спірних сум
податкових вигод, наслідком чого є
отримання позивачем необґрунтованої
податкової вигоди.

Складені за такими операціями первинні
документи та податкові накладні,
внаслідок недоведеності виконання
спірних операцій саме контрагентом
позивача, є юридично дефектними та не
створюються правових наслідків для
цілей формування спірних сум
податкових вигод.

При цьому, суд враховує, що наявність
оплати за спірними операціями сама по
собі також не є підтвердженням
фактичного здійснення операцій та в
даному випадку - самостійною підставою
для формування спірних сум податкових
вигод, оскільки рух цих коштів,
виходячи з вищенаведеного у
сукупності, не забезпечений зв'язком з
господарською діяльністю підприємств -
учасників спірних операцій.

Виходячи з наведеного, позивачем не
доведено наявності обставин та
підстав, з якими наведені вище норми
податкового законодавства пов'язують
можливість правомірного формування
податкових вигод за спірними
операціями, що, відповідно, свідчить
про відсутність у позивача підстав для
їх формування за результатами
оформлення вищезгаданих операцій.

Надані позивачем матеріали та наведені
ним доводи, не спростовують наведеного
та не доводять зворотного. Враховуючи
вищевикладене, перевіривши
мотивування судового рішення та доводи
апеляційної скарги, відповідно до
вимог ст. 6 Конвенції про захист прав
людини і основоположних свобод щодо
справедливого судового розгляду,
врахувавши ст. 8 КАС України, відповідно
до якої суд застосовує принцип
верховенства права з урахуванням
судової практики Європейського Суду з
прав людини, судова колегія вважає, що
суд першої інстанції дійшов
помилкового висновку щодо задоволення
позову, через що постанову суду першої
інстанції слід скасувати.

Керуючись ст.ст. 8, 160, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212,
254 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції в Оболонському
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві на постанову
Окружного адміністративного суду м.
Києва від 18.12.2013 року по справі за
адміністративним позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю
"ЮМІКС-ПЛЮС" до Державної податкової
інспекції в Оболонському районі
Головного управління Міндоходів у м.
Києві про скасування податкових
повідомлень-рішень - задовольнити.

Постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 18.12.2013 року - скасувати
та постановити нову.

Позовні вимоги Товариства з обмеженою
відповідальністю "ЮМІКС-ПЛЮС" до
Державної податкової інспекції в
Оболонському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві про
скасування податкових
повідомлень-рішень - залишити без
задоволення.

Постанова набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена протягом двадцяти днів з дня
складання в повному обсязі, тобто з
11.03.2014 року, шляхом подачі касаційної
скарги безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя:
В. В. Кузьменко

Судді:
Я. М. Василенко

А. Г. Степанюк

Повний текст постанови
виготовлено 11.03.2014 року.

Головуючий суддя

Кузьменко В. В.

Судді:

Василенко Я.М.

Степанюк А.Г.