Справа № 2а/463/157/13
Суддя: Ільчишин Н.В.
Дата ухвалення: 2014-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2014 року
Справа № 876/1539/14

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді
Ільчишин Н.В.,

суддів
Пліша М.А., Шинкар Т.І.,

за участю секретаря судового засідання
Федак С.Р.,

представника позивача
ОСОБА_1,

представника ТОВ «Кей-Коллект»
Грицина Р.А.,

третьої особи
ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_4 на постанову
Личаківського районного суду м. Львова
від 18 грудня 2013 року у справі за позовом
ОСОБА_4 до Личаківської районної
адміністрації Львівської міської ради,
за участі третіх осіб: ОСОБА_3, ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ПАТ «УкрСибБанк», ТОВ
«Кей-Коллект» про визнання
протиправним та скасування
розпорядження, -

ВСТАНОВИВ:

В жовтні 2012 року ОСОБА_4 звернулася до
суду з позовом до Личаківської
районної адміністрації Львівської
міської ради про визнання протиправним
та скасування розпорядження
Личаківської районної адміністрації
Львівської міської ради №601 від 11.04.2006
року «Про дозвіл подружжю ОСОБА_3 та
ОСОБА_7 на укладення договору застави
квартири АДРЕСА_1, де зареєстровані
малолітні ОСОБА_8, ОСОБА_9, та ОСОБА_10 У
позовній заяві позивачка зазначає, що
Личаківська районної адміністрація не
мала права виносити розпорядження на
підставі лише заяви подружжя ОСОБА_3 та
ОСОБА_5, оскільки у вищевказаній
квартирі проживає не лише дитина
подружжя ОСОБА_8, а й неповнолітні діти
позивачки ОСОБА_9 та ОСОБА_10

Оскаржуваною постановою Личаківського
районного суду м. Львова від 18 грудня 2013
року в задоволенні позовних вимог
відмовлено повністю.

Не погодившись з даною постановою суду,
її оскаржено в апеляційному порядку
представником ОСОБА_4 ОСОБА_1. В
обґрунтування своїх апеляційних вимог
вказує на те, що постанова винесена з
порушенням норм матеріального права ,
що призвело до неправильного вирішення
справи по суті, неповно з'ясовано
обставини які мають значення для
справи, невідповідність висновків суду
обставинам справи. Просить постанову
суду скасувати.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи і
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційну скаргу слід
задовольнити, а оскаржувану постанову
скасувати, та прийняти нову якою
позовні вимоги задовольнити повністю.
При цьому колегія суддів виходить з
наступних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено у суді апеляційної
інстанції, що згідно свідоцтва про
право власності на житло від 19 червня
1996 року, виданого Виконавчим комітетом
Львівської міської ради ОСОБА_11,
ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_5 є
співвласниками квартири АДРЕСА_1, тобто
вона їм належить на праві спільної
сумісної власності, (а.с.111). Також, ці
особи були зареєстровані в квартирі, що
підтверджується копією довідки ЛКП
«№500». (а.с.6), як видно з довідки в
квартирі зареєстровані малолітні
особи: ОСОБА_9, ОСОБА_10 та ОСОБА_8.

Личаківською районною адміністрацією
Львівської міської ради винесено
розпорядження від 11.04.2006 року про
надання подружжю ОСОБА_3 та ОСОБА_7
дозволу на укладення договору застави
квартири де зареєстровані малолітні
діти ОСОБА_9, ОСОБА_10 та ОСОБА_8. Окрім
цього 06.04.2006 року складений протокол
засідання опікунської ради в якому
вказано, що розглядалась заява
подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_7, яким
зазначено, що опікунською радою надано
дозвіл на укладення даного договору.

Відповідно до ст. 3 Конвенції «Про права
дитини», схваленої резолюцією 44-сесії
Генеральної Асамблеї ООН 44/25 від 20
листопада 1989 року, ратифікованої
постановою ВР України від 27 лютого 1991
року №789-ХІІ, в усіх діях щодо дітей,
незалежно від того, здійснюються вони
державними чи приватними установами,
що займаються питаннями соціального
забезпечення, судами,
адміністративними чи законодавчими
органами, першочергова увага
приділяється якнайкращому
забезпеченню інтересів дитини.

Частинами 1, 4 ст.177 Сімейного кодексу
України визначено, що батьки
управляють майном, належним малолітній
дитині, без спеціального на те
повноваження. Батьки зобов'язані дбати
про збереження та використання майна
дитини в її інтересах. Дозвіл органу
опіки та піклування на вчинення
правочинів щодо нерухомого майна
дитини надається в разі гарантування
збереження її права на житло.

Пунктом 1.3. Правил опіки та піклування,
затверджених наказом Державного
комітету України у справах сім'ї та
молоді, Міністерства охорони здоров'я
України, Міністерства освіти України,
Міністерства праці та соціальної
політики України від 26.05.1999 року
№34/166/131/88, визначено, що органами, які
приймають рішення щодо опіки і
піклування є районні, районні в містах
Києві та Севастополі державні
адміністрації, виконавчі комітети
міських, районних у містах, сільських,
селищних рад. Пунктом 6.1. передбачено,
що органи опіки та піклування
вирішують питання щодо збереження за
неповнолітніми житла, а також щодо
забезпечення житлом дітей-сиріт та
дітей, позбавлених батьківського
піклування, які закінчили
навчально-виховні заклади і не мають
житла.

Колегія суддів зазначає, що із змісту
оскаржуваного розпорядження
вбачається порушено права позивача
щодо належного на праві приватної
сумісної власності житла.

Відповідно до ч.3 ст.17 Закону України
«Про охорону дитинства» батьки або
особи, які їх замінюють, не мають права
без дозволу органів опіки і піклування,
наданого відповідно до закону,
укладати договори, які підлягають
нотаріальному посвідченню та/або
державній реєстрації, відмовлятися від
належних дитині майнових прав,
здійснювати поділ, обмін, відчуження
житла, зобов'язуватися від імені дитини
порукою, видавати письмові
зобов'язання.

Статтею 177 Сімейного кодексу України
зазначено, що дозвіл на вчинення
правочинів щодо нерухомого майна
дитини надається органом опіки та
піклування після перевірки, що
проводиться протягом одного місяця, і
лише в разі гарантування збереження
права дитини на житло.

Суд апеляційної інстанції критично
ставиться до заяви адресованій Голові
опікунської ради подружжя ОСОБА_11 та
ОСОБА_6, про відсутність заперечень
щодо надання дозволу на заставу
квартири АДРЕСА_1 в якій зареєстровані
їх малолітні діти ОСОБА_10 та ОСОБА_9
(а.с.106), оскільки дана заява не містить
штампу вхідної кореспонденції, з
номером та датою реєстрації, та ніким
не посвідчена, тоді, як заява подружжя
ОСОБА_3 та ОСОБА_7 адресована Голові
опікунської ради про надання дозволу
на заставу квартири в якій
зареєстрована їх малолітня дитина як
такі що мають місце.

Пунктом 2 Інструкції з діловодства за
зверненнями громадян в органах
державної влади і місцевого
самоврядування, об'єднаннях громадян,
на підприємствах, в установах,
організаціях незалежно від форм
власності, в засобах масової
інформації затвердженою постановою
Кабінету Міністрів України від 14.04.1997
року за № 348 усі пропозиції, заяви і
скарги, що надійшли, повинні прийматися
та централізовано реєструватися у день
їх надходження на
реєстраційно-контрольних картах,
придатних для оброблення
персональними комп'ютерами (додаток N 1),
або в журналах (додаток N 2). Конверти
(вирізки з них) зберігаються разом з
пропозицією, заявою, скаргою. Облік
особистого прийому громадян ведеться
на картках, у журналах (додаток N 3) або
за допомогою
електронно-обчислювальної техніки.

Реєстраційний індекс пропозиції,
заяви, скарги зазначається у
реєстраційному штампі (додаток N 5).
Штамп ставиться на нижньому полі
першого аркуша документа праворуч або
на іншому вільному від тексту місці,
крім місця, призначеного для підшивки.

Посилаючись на вищенаведене суд
апеляційної інстанції приходить до
висновку, що дана заява не була
зареєстрована належним чином, та
вважається неподаною.

Протоколом засідання опікунської ради
від 06.04.2006 року розглянуто лише заяву
подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_7, відсутній
розгляд заяви іншого подружжя в
протоколі не йдеться. Підставою для
прийняття розпорядження є протокол
засідання опікунської ради.

Також розпорядженням Личаківської
районної адміністрації зазначено, про
розгляд заяви лише ОСОБА_3 та ОСОБА_7
посилаючись на пропозицію опікунської
ради відносно малолітніх ОСОБА_8,
ОСОБА_9 та ОСОБА_10.

З огляду на вищенаведене суд
апеляційної інстанції робить висновок,
що заяви подружжя ОСОБА_11 та ОСОБА_6 не
подавало про відсутність заперечень
щодо надання дозволу на заставу
квартири АДРЕСА_1 в якій зареєстровані
їх малолітні діти ОСОБА_10 та ОСОБА_9,
тому така заява не розглядалась на
засіданні опікунської ради та
Личаківською районною адміністрацією.

Сімейним кодексом передбачено, що
батьки мають право дати згоду на
вчинення неповнолітньою дитиною
правочинів: укладати договори, які
підлягають нотаріальному посвідченню
та (або) державній реєстрації, в тому
числі договори щодо поділу або обміну
житлового будинку, квартири; видавати
письмові зобов'язання від імені дитини;
відмовлятися від майнових прав дитини,
лише з дозволу органу опіки та
піклування, та лише за їх заявою.

Враховуючи вищенаведене колегія
суддів приходить до висновку, що судом
першої інстанції при вирішенні даного
спору порушено норми матеріального та
процесуального права, рішення винесене
на підставі неповного з'ясування
обставин які мають значення для справи,
а тому апеляційну скаргу слід
задовольнити, а оскаржувану постанову
скасувати та прийняти нову, якою
позовні вимоги задовольнити.

Керуючись ч.3 ст. ст.160, 195, 196, 198, 202, 205, 207,
ст.254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах
ОСОБА_4 задовольнити, постанову
Личаківського районного суду м. Львова
від 18 грудня 2013 року у справі №2-а/463/157/13
- скасувати та прийняти нову, якою
позовні вимоги задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати
розпорядження Личаківської районної
адміністрації Львівської міської ради
від 11.04.2006 року № 601 про дозвіл подружжю
ОСОБА_3 та ОСОБА_5 на укладення договору
застави АДРЕСА_1, де зареєстровані
малолітні ОСОБА_8, ОСОБА_10 та ОСОБА_9

Постанова апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, але може бути оскаржена у
касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції протягом
двадцяти днів з дня набрання
постановою законної сили, а у разі
складення її в повному обсязі,
відповідно до ч.3 ст. 160 КАС України - з
дня складення постанови в повному
обсязі.

Головуючий
Н.В. Ільчишин

Судді
М.А. Пліш

Т.І. Шинкар