Справа № 820/935/14
Суддя: Єгупенко В.В.
Дата ухвалення: 2014-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

27 лютого 2014 р.
№ 820/935/14

Харківський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді - Єгупенко В.В.

за участю секретаря - Вождаєвої М.О.

за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - Блудової
О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду в м.
Харкові адміністративну справу за
позовом

ОСОБА_1 до Головоного управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Харківській області про визнання
дій протиправними та зобов'язання
вчинити певні дії ,

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до
Харківського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом в якому
просить суд визнати неправомірними дії
комісії Головного Управління
внутрішніх справ України в Харківській
області з розгляду питань, пов'язаних
із встановленням статусів учасника
бойових дій та учасника війни у відмові
в наданні ОСОБА_1 статусу учасника
бойових дій. Зобов'язати комісію
Головного Управління внутрішніх справ
України в Харківській області з
розгляду питань, пов'язаних із
встановленням статусів учасника
бойових дій та учасника війни визнати
ОСОБА_1 учасником бойових дій і видати
йому посвідчення встановленого зразка.

В обґрунтування позову позивач
зазначив, що жовтні місяці 2013 року
звернувся із заявою про визнання його
учасником бойових дій відповідно до
чинного законодавства і видачі
посвідчення встановленого зразка в
комісію Головного Управління
внутрішніх справ України Харківській
області з розгляду питань, пов'язаних
із встановленням статусів учасника
бойових дій та учасника війни, проте
відповідно до протоколу засідання
комісії, позивачу було відмовлено у
визнанні учасником бойових дій і
видачі посвідчення встановленого
зразка, що він вважає незаконним і
неправомірним, у зв'язку з чим
вимушений звернутися до Харківського
окружного адміністративного суду за
відновленням свого порушеного права.

В судовому засіданні позивач позов
підтримав та просив задовольнити у
повному обсязі.

Представник відповідача у судовому
засіданні проти позову заперечувала,
просила суд у задоволенні
адміністративного позову ОСОБА_1
відмовити у повному обсязі.

Суд, вивчивши доводи позову та
заперечень проти нього, заслухавши
пояснення сторін, дослідивши зібрані
по справі докази в їх сукупності,
проаналізувавши зміст норм
матеріального і процесуального права,
які врегульовують спірні
правовідносини, вважає що
адміністративний позов задоволенню не
підлягає виходячи з таких підстав та
мотивів.

Судом встановлено та підтверджується
матеріалами справи, що ОСОБА_1, у складі
Харківського вищого військового
училища тилу МВС СРСР знаходився у
службовому відрядженні в м.
Степанакерті, та притягувався до
несення служби по охороні громадського
порядку при надзвичайних обставинах з
27.11.1990 року (наказ №307 від 28.11.1991 р., по
11.01.1991 р., наказ №11 від 04.01.1991 р.) (а.с.7).

ОСОБА_1 звернувся із заявою про
визнання його учасником бойових дій
відповідно до чинного законодавства і
видачі посвідчення встановленого
зразка в комісію Головного Управління
внутрішніх справ України Харківській
області з розгляду питань.

Протоколом засідання комісії ГУМВС
України в Харківській області з
розгляду питань, пов'язаних із
встановленням статусу учасника
бойових дій №150 від 04.11.2013 року
ухвалено, ОСОБА_1, колишньому
працівнику ОВС України, в проханні
встановлення статусу учасника бойових
дій відмовити посилаючись на те, що
згідно п.2 ст. 6 Закону України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» згідно з яким
учасниками бойових дій визнаються
особи рядового, начальницького складу
і військовослужбовці Міністерства
внутрішніх справ колишнього Союзу РСР
(включаючи військових та технічних
спеціалістів і радників), за рішенням
Уряду колишнього Союзу РСР перебували
у відрядженні в державах, де в цей
період велися бойові дії, і брали
участь у бойових діях чи забезпеченні
бойової діяльності військ. Перелік
таких держав та періодів бойових дій на
їх території затверджені постановою
Кабінету Міністрів України від 08.02.1994 №
63. Відповідно до вищевказаної
постанови Кабінету Міністрів України
Азербайджанська РСР не відноситься до
держав, на території яких велись бойові
дії у будь який час (а.с.8-9).

Відповідно до статті 5 Закону України
"Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту" учасниками
бойових дій є особи, які брали участь у
виконанні бойових завдань по захисту
Батьківщини у складі військових
підрозділів, з'єднань, об'єднань всіх
видів і родів військ Збройних Сил
діючої армії (флоту), у партизанських
загонах і підпіллі та інших
формуваннях як у воєнний, так і у мирний
час.

Згідно до статті 6 Закону України "Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту" перелік держав,
зазначених у пункті 2 зазначеної
статті, періоди бойових дій у них та
категорії працівників визначаються
Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до архівної довідки за
підписом начальника Центрального
архівного відділу ВВ МВС України №327
від 22 квітня 2014 року встановлено, що
ОСОБА_1 у складі Харківського вищого
військового училища тилу МВС СРСР
знадився у службовому відрядженні в м.
Степанакерті та притягувався до
несення служби з охорони цивільного
порядку при надзвичайних обставинах з
27.11.1990 року по 11.01.1991 року (а.с.7).

Як зазначено позивачем, під час
проходження служби у Харківському
вищому військовому училищі тилу МВС
СРСР за рішенням Уряду СРСР та наказами
№ 307 від 28Л1.91р. та № 11 від 14.01.1991р.
Міністра внутрішніх справ СРСР був
відряджений для охорони громадського
порядку в Азербайджанську РСР, де
проходив службу в Нагорно -
Карабахській автономній області у
місті Степанакерт в умовах
надзвичайного стану, введеного у
зв'язку з масовими антигромадськими
проявами та веденням озброєних
конфліктів між вірменським і
азербайджанським населенням. Також
позивач зазначив, що під час
проходження служби виконував обов'язки
помічника начальника штабу
Надзвичайного району НКАО по
контрольно-пропускним пунктам,
забезпечував та виконував завдання по
обладнанню та організації служби КПП,
перевірці несення служби всьома видами
військових нарядів, знаряджених від
частин ВВ МВС СРСР та учбових закладів
МВС СРСР підлеглих Комендатурі району
Надзвичайного стану НКАО та прилеглих
районів Азербайджанської РСР,
патрулюванню міст та територіальній
обороні населених пунктів, перевірці
транспортних засобів, супроводженню і
охороні від озброєних нападів на
вірменське та азербайджанське
населення, біженців під час їх
переміщення і безліч інших спеціальних
дій. Службові завдання виконувалися
тільки в бойовій екіпіровці
(бронежилет, сталевий шолом та ін.) зі
штатною зброєю - автомат Калашникова з
ГП-40, пістолет Макарова зі спорядженими
двома магазинами, брав участь у
військових операціях, із застосуванням
бронетехніки, по виявленню і знищенню
незаконних озброєних формувань,
перевірці приміщень та інших місць
зберігання вогнепальної і холодної
зброї, боєприпасів, вибухівки. Разом з
місцевими підрозділами органів
внутрішніх справ брав участь у
контролі по дотриманню громадського
порядку місцевим населенням, вимог
комендантського часу і режиму
надзвичайного стану.

Постановою Кабінету Міністрів України
від 8 лютого 1994 року № 63 затверджено
перелік держав і періодів бойових дій
на їх території. Нагорно-Карабахська
автономна область під час конфлікту
між вірменським та азербайджанським
населенням входила до складу
Азербайджанської РСР. В зазначеному
переліку Азербайджан відсутній.

В той же час, бойові дії - це дії військ,
авіації, флоту з метою знищення живої
сили, бойової техніки і військових
споруд противника, оволодіння
територією, яку він займав, надання
протидії наступу противника, відбиття
його ударів й утримання займаній
своїми військами території.

Листом від 16.07.2010 р. № 1083/11/13-10 Вищим
адміністративним судом України з метою
забезпечення однакового і правильного
застосування законодавства щодо
визнання осіб, які належать до
учасників бойових дій до відома голів
апеляційних адміністративних судів
України була доведена постанова
Верховного Суду України (а саме
постанова Верховного суду України від
18 травня 2010 р.), в якій викладено правову
позицію з відповідного питання.

Із зазначеної постанови вбачається, що
колегією судів Судової палати в
адміністративних справах Верховного
Суду України було встановлено, що зі
змісту примітки 6 до Переліку стосовно
можливості визнання осіб учасниками
бойових дій, якщо такі мали місце в
інших країнах після грудня 1979 року, та
не названі у Переліку, вбачається, що її
положення поширюються лише на
військових фахівців, які направлялися
Генеральним штабом Збройних Сил
колишнього Союзу РСР у країни, на
території яких велися бойові дії і
пільги яким надавалися на підставі
довідок 10 Головного управління
Генерального штабу Збройних Сил СРСР
про їх особисту участь у бойових діях.

Відповідно до частини 1 статті 244-2
Кодексу адміністративного судочинства
України рішення Верховного Суду
України, прийняте за результатами
розгляду заяви про перегляд судового
рішення з мотивів неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права у подібних
правовідносинах, є обов'язковим для
всіх суб'єктів владних повноважень, які
застосовують у своїй діяльності
нормативно-правовий акт, що містить
зазначені норми права, та для всіх
судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність з рішенням Верховного
Суду України.

Суд зазначає, що позивачем не надано
доказів про належність його до
військових фахівців, які направлялися
Генеральним штабом Збройних Сил
колишнього Союзу РСР у країни, на
території яких велися бойові дії і
пільги яким надавалися на підставі
довідок 10 Головного управління
Генерального штабу Збройних Сил СРСР
про їх особисту участь у бойових діях.
Крім того, ним не надано прямих доказів,
які б свідчили про те, що він був
учасником бойових дій, оскільки він
виконував завдання саме по охороні
громадського порядку.

Надання позивачу статусу учасника
бойових дій можливо лише у випадку
надання ним доказів про його
безпосередню участь в бойових діях.

Встановлення статусу учасника бойових
дій Позивачу, потягне за собою
безпідставне надання пільг і
компенсацій, визначених Законом
України "Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту" та
призведе до витрачання бюджетних
коштів.

Таким чином дії відповідача з розгляду
питань пов'язаних із встановленням
статусів учасника бойових дій та
учасника війни ОСОБА_1 та рішення
засідання комісії ГУМВС України в
Харківській області з питань,
пов'язаних із встановленням статусу
учасника бойових дій та учасника війни,
що оформлене протоколом № 150 від 04.11.2013
року про відмову ОСОБА_1, колишньому
працівнику ОВС України, в проханні
встановлення статусу учасника бойових
дій є правомірними.

Відповідно до частини першої статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України, завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень. У справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень, у відповідності
до ч. 3 ст. 2 КАС України, адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони: 1) на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; 2) з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано; 3)
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії); 4)
безсторонньо (неупереджено); 5)
добросовісно; 6) розсудливо; 7) з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); 9) з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; 10) своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС
України кожна сторона по справі
повинна довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Приймаючи до уваги викладене, та
враховуючи те, що відповідач діяв на
підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України, суд знаходить позов
необґрунтованим та таким, що не
підлягає задоволенню

Відповідно до ч. 2 ст. 94 КАС України у
разі ухвалення судового рішення на
користь сторони, яка є суб'єктом
владних повноважень, сплачений судовий
збір позивачу не повертається.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 9, 11, 71, 94, 128, 159, 160- 163, 186, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного
позову ОСОБА_1 до Головоного управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Харківській області про визнання дій
протиправними та зобов'язання вчинити
певні дії - відмовити.

Постанова може бути оскаржена в
Харківський апеляційний
адміністративний суд через
Харківський окружний адміністративний
суд шляхом подачі апеляційної скарги в
десятиденний строк з дня її
проголошення, копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги. У разі подання апеляційної
скарги постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після закінчення
апеляційного розгляду справи.

Повний текст постанови виготовлено 04
березня 2014 року.

Суддя
Єгупенко В.В.