Справа № 2-а-16298/11
Суддя: Грищенко Т.М.
Дата ухвалення: 2014-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у 1-й інстанції: Шляхов В.І
Суддя-доповідач: Грищенко Т.М.
У Х В А Л А

Іменем України

06 березня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого
Грищенко Т.М.,

суддів
Лічевецького І.О., Мацедонської В.Е.,

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Управління праці і соціального захисту
населення Ріпкинської
райдержадміністрації Чернігівської
області на постанову Ріпкинського
районного суду Чернігівської області
від 27 грудня 2011 року у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_2 до
Управління праці і соціального захисту
населення Ріпкинської
райдержадміністрації Чернігівської
області про визнання дій
неправомірними та зобов'язання
здійснити нарахування та виплату
грошової допомоги

ВСТАНОВИВ

У серпня 2011 року ОСОБА_2 звернулась до
Ріпкинського районного суду
Чернігівської області з
адміністративним позовом до
Управління праці і соціального захисту
населення Ріпкинської
райдержадміністрації Чернігівської
області про визнання протиправними дій
відповідача щодо нарахування та
виплати щомісячної грошової допомоги у
зв'язку з обмеженням споживання
продуктів місцевого виробництва та
особистого підсобного господарства
передбаченої ст.37 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»,
зобов'язання відповідача здійснити
нарахування та виплату щомісячної
грошової допомоги в розмірі 40%
мінімальної заробітної плати у
зв'язку з обмеженням споживання
продуктів місцевого виробництва та
особистого підсобного господарства
передбачену ст.37 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» з 09 липня
2007 року по теперішній час, з
урахуванням фактично виплачених
коштів.

Ухвалою Ріпкинського районного суду
Чернігівської області від 10 жовтня 2011
року позовні вимоги позивачки за
період з 09.07.2007 року по 24.12.2010 року -
залишені без розгляду.

Постановою Ріпкинського районного
суду Чернігівської області від 27
грудня 2011 року позовні вимоги позивача
до Управління праці і соціального
захисту населення Ріпкинської
райдержадміністрації Чернігівської
області про визнання дій
неправомірними та зобов'язання
провести перерахунок грошової
допомоги - задоволені, а саме: визнано
неправомірними дії відповідача щодо
відмови позивачці у нарахуванні
щомісячної грошової допомоги у зв'язку
з обмеженням споживання продуктів
харчування, передбачену ч.1 ст.37 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»;
зобов'язано відповідача провести
позивачці перерахунок щомісячної
грошової допомоги у зв'язку з
обмеженням споживання продуктів
харчування, місцевого виробництва та
особистого підсобного господарства в
розмірі передбаченому ст.37 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
та здійснити відповідні виплати з 25
грудня 2011 року по 27 грудня 2011 року, за
виключенням виплачених сум за вказаний
період.

Не погоджуючись з зазначеним судовим
рішенням, Управління праці і
соціального захисту населення
Ріпкинської райдержадміністрації
Чернігівської області подало
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати постанову суду першої
інстанції як таку, що постановлена з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, та прийняти нову,
якою відмовити у задоволенні позовних
вимог.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
залишенню без задоволення, а постанова
суду - без змін з таких підстав.

Згідно зі п.1 ч.1 ст.198, ч.1 ст.200 КАС
України суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову суду - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач є потерпілим від
Чорнобильської катастрофи, та проживає
у зоні гарантованого добровільного
відселення.

Відповідно до статті 37 Закону України
"Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" громадянам,
які проживають на територіях
радіоактивного забруднення,
виплачується щомісячна грошова
допомога у зв'язку з обмеженням
споживання продуктів харчування
місцевого виробництва та особистого
підсобного господарства в таких
розмірах: у зоні гарантованого
добровільного відселення - 40
відсотків від мінімальної заробітної
плати.

Всупереч ст.37 Закону України "Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" позивачу
проводились відповідні виплати
відповідно до постанови Кабінету
Міністрів України N 836 від 26 липня 1996
року "Про компенсаційні виплати особам,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи".

Згідно з положеннями частини четвертої
статті 9 Кодексу адміністративного
судочинства України у разі
невідповідності нормативно-правового
акта Конституції України, закону
України, міжнародному договору, згода
на обов'язковість якого надана
Верховною радою України, або іншому
правовому акту суд застосовує правовий
акт, який має вищу юридичну силу.

Судом першої інстанції вірно
встановлено, що при визначенні розміру
щомісячної грошової допомоги у зв'язку
з обмеженням споживання продуктів
харчування місцевого виробництва та
особистого підсобного господарства і
розміру виплати громадянам, які
проживають на території
радіоактивного забруднення у зоні
гарантованого добровільного
відселення, застосуванню не підлягає
наведена вище постанова Кабінету
Міністрів України N 836 від 26 липня 1996
року "Про компенсаційні виплати особам,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи", яка
істотно звужує обсяг встановлених
законом прав позивача, тоді як при
вирішенні даного спору застосуванню
підлягають ст.37 Закону України "Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи".

На підставі вищенаведеного, приймаючи
до уваги, що судом першої інстанції
правильно встановлено обставини
справи, судове рішення ухвалено з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, висновки суду
першої інстанції доводами апелянта не
спростовані, колегія суддів приходить
до висновку про відсутність підстав
для зміни або скасування постанови
суду.

Керуючись ст.ст.183-2, 195, 197, 198, 200, 205, 206 КАС
України, суд, -

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу Управління праці і
соціального захисту населення
Ріпкинської райдержадміністрації
Чернігівської області - залишити без
задоволення.

Постанову Ріпкинського районного суду
Чернігівської області від 27 грудня 2011
року - залишити без змін.

Ухвала є остаточною та оскарженню
не підлягає.

Головуючий суддя
Т.М.Грищенко

Судді
І.О.Лічевецький

В.Е. Мацедонська

.

Головуючий суддя
Грищенко Т.М.

Судді:
Лічевецький І.О.

Мацедонська В.Е.