Справа № 2а-4648/12/2170
Суддя: Милосердний М.М.
Дата ухвалення: 2014-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

25 лютого 2014 р.м.ОдесаСправа № 2а-4648/12/2170

Категорія: 8.3.3 Головуючий в 1 інстанції:
Бездрабко О.І.

Судова колегія Одеського апеляційного
адміністративного суду у складі:

головуючого - Милосердного М.М.,

суддів - Шляхтицького О.І. та
Ступакової І.Г.,

при секретарі - Мишевській О.В.,

за участю: представника ТОВ "ТД
"Горностаївський райагрохім" - Кузьома
Віктора Васильовича,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Одесі
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Каховської об'єднаної
державної податкової інспекції
Херсонської області Державної
податкової служби на постанову
Херсонського окружного
адміністративного суду від 27 листопада
2012 року по справі за адміністративним
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Торговий дім
"Горностаївський райагрохім" до
Каховської об'єднаної державної
податкової інспекції Херсонської
області Державної податкової служби
про визнання частково недійсним
податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И Л А :

У листопаді 2012 року товариство з
обмеженою відповідальністю "Торговий
дім "Горностаївський райагрохім" (далі -
ТОВ "ТД "Горностаївський райагрохім",
Товариство) звернулось до суду з
адміністративним позовом до
Каховської об'єднаної державної
податкової інспекції Херсонської
області Державної податкової служби
(далі - Каховська ОДПІ) про частково
визнання недійсним податкове
повідомлення-рішення № від 01.11.2012
року в частині збільшення суми
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість (далі - ПДВ) в розмірі
70208 грн.

В обґрунтування позовних вимог
зазначалося, що збільшення грошових
зобов'язань за результатами перевірки
та за спірним податковим
повідомленням-рішенням проведено у
зв'язку з неправомірним визнанням
нікчемними правочинів, укладених
позивачем з ТОВ "Продексим, ЛТД" на
поставку нафтопродуктів в червні-липні
2011 року.

Постановою Херсонського окружного
адміністративного суду від 27 листопада
2012 року позовні вимоги - задоволено. Суд
визнав частково протиправним та
скасував податкове
повідомлення-рішення Каховської ОДПІ
№ від 01.11.2012 року в частині
збільшення суми грошового зобов'язання
з ПДВ на 70208 грн.

Не погоджуючись з постановою суду,
начальником Каховської ОДПІ подана
апеляційна скарга, в якій зазначено, що
вказана постанова прийнята з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, тому підлягає
скасуванню з ухваленням нового
рішення.

Заслухавши суддю-доповідача,
розглянувши матеріали справи та
перевіривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів приходить до висновку
про відсутність підстав для її
задоволення з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що
ТОВ "ТД "Горностаївський райагрохім"
зареєстровано як юридичну особу 02
вересня 2004 року виконавчим комітетом
Херсонської міської ради, та з 19
вересня 2004 року Товариство перебуває
на податковому обліку і є платником
ПДВ.

Каховською ОДПІ проведено позапланову
виїзну перевірку ТОВ "ТД
"Горностаївський райагрохім" з питань
дотримання вимог податкового
законодавства за період з 01 січня 2010
року по 31 липня 2012 року, валютного та
іншого законодавства за вказаний
період, про що складено акт перевірки №
106/2201/33015354 від 22.09.2012 року.

У висновку акту перевірки зазначено, що
перевіркою встановлено порушення:

1. пп.198.1 ст.198 ПК України, в результаті
чого занижено ПДВ за період, що
перевірявся, на загальну суму 32117 грн., в
т.ч. січень 2011 року - 583 грн., лютий 2011
року - 11667 грн., липень 2011 року - 1508 грн.,
січень 2012 року - 10437 грн., лютий 2012 року -
6985 грн., червень 2012 року - 937 грн.;

2. пп.198.1, 198.6 ст.198 ПК України, ч.1 ст.203,
ст.ст.215, 228, 662, 655, 656 ЦК України в частині
недодержання в момент вчинення
правочинів, які не спрямовані на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ними (п.5 ст.203 ЦК України),
підприємством завищено податковий
кредит у вересні 2011 року в сумі 70208 грн.
в результаті визнання угод нікчемними
по операціях придбання товару, який
фактично не передавався та не
використовувався в господарській
діяльності платника податку для
отримання прибутку.

Такий висновок Податковим органом
зроблено у зв'язку з визнанням
нікчемними усіх угод контрагента
позивача - ТОВ "Продексим, ЛТД" за
травень 2011 року, відповідно нікчемними
і угоди із ТОВ "ТД "Горностаївський
райагрохім''.

Тому, на думку Податкового органу, ТОВ
"ТД "Горностаївський райагрохім", в
порушення вимог ПК включено до складу
податкового кредиту суму ПДВ у розмірі
70208 грн. по постачальнику ТОВ
"Продексим, ЛТД", що призвело до
заниження суми ПДВ, яка підлягає сплаті
до бюджету.

На підставі висновків акту перевірки
було винесено оскаржуване податкове
повідомлення-рішення від 01.11.2012 р. №
.

Під час розгляду справи судом першої
інстанції встановлено, що висновок
податкового органу щодо виявлених під
час перевірки порушень ґрунтується на
висновках акту № 3572/23-5/36236014 від 21.10.2011
року "Про результати документальної
позапланової невиїзної перевірки ТОВ
"Продексим, ЛТД" з питання дотримання
вимог податкового та валютного
законодавства при здійсненні
господарських відносин із платником
податків ПКВП "Аверс" за період з 01
травня 2011 року по 31 травня 2011 року."
Зазначеним актом встановлено
відсутність реальної можливості
поставок нафтопродуктів від ПВКП
"Аверс" до ТОВ "Продексим, ЛТД", а
отримання та перевезення
нафтопродуктів по ланцюгу постачання
від ПВКП "Аверс" на ТОВ "Продексим, ЛТД",
а потім до контрагентів-покупців не
підтверджується документально.

Під час з'ясування офіційних обставин
справи, судом також встановлено, що
правовідносини між ТОВ "ТД
"Горностаївський райагрохім'' та ТОВ
"Продексим, ЛТД" виникли на підставі
договору товарного кредиту № 06/01/11-1 від
06.01.2011 року, яким передбачено, що
кредитор (ТОВ "Продексим, ЛТД")
зобов'язується поставити
горючо-змащувальні матеріали (ТОВ "ТД
"Горностаївський райагрохім''), а
останній зобов'язується прийняти та
оплатити ТМЦ.

Відповідно до даного договору ТОВ
"Продексим, ЛТД" поставило ТОВ "ТД
"Горностаївський райагрохім" у
червні-липні 2011 року нафтопродукти,
були виписані видаткові накладні та
податкові накладні, на підставі яких
ТОВ "ТД "Горностаївський райагрохім'' до
складу податкового кредиту вересня 2011
року було включено суму податку на
додану вартість у розмірі 70208 грн.

Транспортування нафтопродуктів
підтверджується товарно-транспортними
накладними. Розрахунки між сторонами
проведені у безготівковому порядку, що
підтверджується платіжними
дорученнями із відміткою банку про
перерахування коштів. Нафтопродукти,
отримані від ТОВ "Продексим, ЛТД"
використані позивачем у господарській
діяльності.

Судом також встановлено, що ТОВ
"Продексим, ЛТД" у деклараціях у складі
податкових зобов'язань відобразило ПДВ
по операціям з позивачем, що не
заперечується відповідачем.

Суми ПДВ були внесені позивачем до
реєстру отриманих податкових
накладних від вказаного контрагента,
включені до складу податкового кредиту
відповідного податкового періоду,
відображені у реєстрах отриманих
податкових накладних, та відповідають
даним податкової декларації з податку
на додану вартість. А, отже, позивачем
до податкового кредиту були віднесені
лише витрати по сплаті податку, які
підтверджені податковими накладними.

Будь-яких зауважень до заповнення
вищезазначених документів від
Податкового органу не надходило.

Крім того, встановлено, що ТОВ
"Продексим, ЛТД" на момент здійснення
продажу нафтопродуктів позивачу мало
право на виписку податкових накладних
і було зареєстроване платником ПДВ, що
встановлено Податковим органом у акті
№ 3572/23-5/36236014 від 21.10.2011 року.
Встановлені обставини сторонами по
справі не оспорюються.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції
виходив з того, що відповідачем в акті
перевірки належним чином не було
визначено підстав для висновків про
нікчемність угоди, оскільки відсутні
жодні порушення правил
бухгалтерського та фінансового обліку,
а реальність виконання угод
підтверджені належним чином оформлені
первинні бухгалтерські документи.
Також, суд вважав, що ТОВ "Продексим,
ЛТД" на момент здійснення продажу
нафтопродуктів позивачу мало право на
виписку податкових накладних і було
зареєстровано платником ПДВ, що
встановлено податковим органом у акті
№ 3572/23-5/36236014 від 21.10.2011 року.

За таких обставин, суд дійшов до
висновку про обґрунтованість позовних
вимог та протиправність податкового
повідомлення-рішення в частині
оскарження, а тому частково скасував
його.

Колегія суддів вважає ці висновки суду
першої інстанції правильними і такими,
що відповідають вимогам статей 2, 7, 10, 11,
70, 71, 72 КАС України, Конституції України,
Податкового кодексу України,
Цивільного кодексу України.

В апеляційній скарзі Каховсокої ОДПІ
зазначається, що судом першої
інстанції належним чином не надано
правової оцінки господарської
діяльності контрагента позивача - ТОВ
"Продексим, ЛТД" з ВКПП "Аверс", які мають
ознаки нікчемності.

Колегія суддів не може погодитися з
цими доводами апеляційної скарги
виходячи з наступного.

Відповідно до пунктів 198.3, 198.6 статті 198
ПК України податковий кредит звітного
періоду визначається виходячи з
договірної (контрактної) вартості
товарів/послуг, але не вище рівня
звичайних цін, визначених відповідно
до статті 39 цього Кодексу, та
складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку. Не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Також, відповідно до пунктів 201.6, 201.10
статті 201 ПК України податкова накладна
є податковим документом і одночасно
відображається у податкових
зобов'язаннях і реєстрі виданих
податкових накладних продавця та
реєстрі отриманих податкових
накладних покупця. Податкова накладна
видається платником податку, який
здійснює операції з постачання
товарів/послуг, на вимогу покупця та є
підставою для нарахування сум податку,
що відносяться до податкового кредиту.

Таким чином, формування суб'єктом
господарювання податкового кредиту не
може ставитись у пряму залежність від
додержання податкової дисципліни
третіми особами, а пов'язане з
призначенням придбаних товарів
(послуг) для використання у
господарській діяльності та наявності
податкової накладної (накладних).

Законодавство України, не ставить в
залежність виникнення у платника ПДВ
права на податковий кредит від
дотримання вимог податкового
законодавства іншим суб'єктом
господарювання. Якщо контрагент не
виконав свого зобов'язання по сплаті
податку до бюджету, то це тягне
відповідальності та негативні
наслідки саме щодо цієї особи.
Зазначена обставина не є підставою для
позбавлення платника податку права на
відшкодування ПДВ, якщо останній
виконав усі передбачені законом умови
щодо отримання такого відшкодування та
має всі документальні підтвердження
розміру свого податкового кредиту.

Вказана позиція узгоджується з
практикою Європейського суду з прав
людини у справі "БУЛВЕС" АД проти
Болгарії" (заява № 3991/03), де
Європейський суд з прав людини у своєму
рішенні від 22 січня 2009 року зазначив, що
платник податку не повинен нести
наслідків невиконання постачальником
його зобов'язань зі сплати податку і в
результаті сплачувати податок на
додану вартість вдруге, а також
сплачувати пеню. На думку Суду, такі
вимоги стали надмірним тягарем для
платника податку, що порушило
справедливий баланс, який повинен
підтримуватися між вимогами
суспільного інтересу та вимогами
захисту права власності.

Щодо посилання апелянта на не
дотримання позивачем загальних вимог
цивільного законодавства в момент
вчинення правочинів, які не спрямовані
на реальне настання правових
наслідків, то колегія суддів зазначає,
що відповідно до статті 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами 1-3, 5, 6 статті
203 цього Кодексу.

Також, статтею 203 ЦК України визначено
перелік вимог, дотримання яких є
необхідним для дійсності правочину, а
саме, зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
моральним засадам суспільства; особа,
яка вчиняє правочин, повинна мати
необхідний обсяг цивільної
дієздатності; волевиявлення учасника
правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі;
правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом; правочин має
бути спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно частини 2 статті 207 ЦК України
правочин, який вчиняє юридична особа,
підписується особами, уповноваженими
на це її установчими документами,
довіреністю, законом або іншими актами
цивільного законодавства, та
скріплюється печаткою.

Оцінюватися при дослідженні факту
здійснення господарської операції
повинні відносини безпосередньо між
учасниками тієї операції на підставі
якої сформовані дані податкового
обліку.

Із набуттям чинності з 01 січня 2011 року
змін до ЦК України, зокрема, було
викладено частину першу статті 203 у
новій редакції та доповнено статтю 228
частиною третьою, податкові органи не
можуть посилатися на нікчемність
правочинів та господарських
зобов'язань платників податків
відповідно до частин 1 та 2 статті 228 ЦК
України, як на правову підставу для
донарахування податкових зобов'язань.
Виключення з цього правила може
становити лише ситуація із
безпідставним відшкодуванням податку
на додану вартість із державного
бюджету, що може бути кваліфіковано як
незаконне заволодіння майном держави.
В інших же випадках дії платників
податків, що мали намір ухилитися від
оподаткування укладаючи правочини та
використовуючи господарські операції
як інструмент коригування показників
своєї господарської діяльності для
цілей отримання так званої податкової
вигоди (мінімізації оподаткування) без
наміру здійснювати реальні
господарські операції, не охоплюються
змістом поняття "незаконне заволодіння
майном держави", що міститься у
диспозиції частини першої статті 228 ЦК
України, й тому відсутні правові
підстави для застосування частин 1 та 2
статті 228 ЦК України.

Податкові органи, на підставі частини
третьої статті 228 ЦК України чи статті
207 ГК України, можуть у судовому порядку
доводити недійсність правочинів
(господарських зобов'язань), що, на їх
думку, укладені платниками податку з
метою, яка завідомо суперечна
інтересам держави та суспільства і
полягає в ухиленні від оподаткування.

Таким чином, з огляду на викладене,
висновки Податкового органу щодо
визначення сум податкових зобов'язань
платників податку з ПДВ без отримання
відповідного рішення суду про
недійсність правочину (господарського
зобов'язання), винесеного судом за
позовом податкового органу на підставі
частини третьої статті 228 ЦК України чи
статей 207 та 208 ГК України, повинні
ґрунтуватись виключно на даних, які
містяться в документах, перелік яких
визначений ПК України, в податковій
інформації, експертних висновках,
судових рішеннях тощо.

Тому, на думку колегії суддів, висновки
Каховської ОДПІ, що викладені в акті
перевірки №106/2201/33015354 від 22.09.2012 року, не
підкріплені жодними доказами і носять
характер суб'єктивних припущень.

Також, частиною другою статті 71 КАС
України передбачено, що в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову. Проте
податковий орган цього обов'язку не
виконав.

Враховуючи наведене та встановлені
обставини справи, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про скасування податкового
повідомлення-рішення № від 01.11.2012
року в частині збільшення суми
грошового зобов'язання з ПДВ на суму 70208
грн.

Підсумовуючи все викладене, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
вірно встановив фактичні обставини
справи, ретельно дослідив наявні
докази, дав їм належну оцінку та
прийняв законне та обґрунтоване
рішення у відповідності з вимогами
матеріального та процесуального права.

За таких обставин, підстав для
скасування рішення суду першої
інстанції та задоволення апеляційної
скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС
України, судова колегія,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Каховської
об'єднаної державної податкової
інспекції Херсонської області
Державної податкової служби - залишити
без задоволення, а постанову
Херсонського окружного
адміністративного суду від 27 листопада
2012 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
чинності негайно після її оголошення,
але може бути оскаржена в касаційному
порядку до Вищого адміністративного
суду України протягом двадцяти днів
після набрання законної сили судовим
рішенням суду апеляційної інстанції.

Повний текст судового
рішення виготовлений 03 березня 2014 року.

Головуючий:

Судді: