Справа № 826/2145/14
Суддя: Санін Б.В.
Дата ухвалення: 2014-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1Вн. № 8/44
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2014 року 09:00
№ 826/2145/14

Окружний адміністративний суд м. Києва
у складі головуючого судді Саніна Б.В.,
суддях - Кобилянський К. М., Шрамко Ю. Т.
при секретарі судового засідання
Борисовій Т. М. розглянувши у
письмовому провадженні
адміністративну справу

за позовомАдвокатського об'єднання
«Головань і Партнери»до1.
Міністерства економічного розвитку і
торгівлі України 2. Державної
служби статистики Українитреті особи1.
Адвокатське бюро «Андрій
Бурлаченко і Партнери» 2. Адвокатське
об'єднання «Абсольво»провизнання
бездіяльності протиправною та
зобов'язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

До судді Окружного адміністративного
суду м. Києва Саніна Б.В. надійшов
адміністративний позов адвокатського
об'єднання «Головань і Партнери»
(надалі - Позивач/АО «Головань і
Партнери») до Міністерства
економічного розвитку і торгівлі
України (надалі - Відповідач-1) та
Державної служби статистики України
(надалі - Відповідач-2), в якому просить
суд:

1. Визнати протиправною
бездіяльність Відповідача-2, яка
полягає у не розробленні змін до
Класифікації організаційно-правових
форм господарювання, затверджено
Наказом Державного комітету України з
питань технічного регулювання та
споживчої політики №97 від 28.05.2004 р.
(надалі - Класифікатор №97).

2. Визнати протиправною
бездіяльність Відповідача-1, яка
полягає у невнесенні змін до
Класифікатора №97.

3. Зобов'язати Відповідача-1
розробити зміни і доповнення до
Класифікатора №97 шляхом запровадження
окремих позицій класифікатора для
організаційно-правових форм
адвокатського бюро та адвокатського
об'єднання.

4. Зобов'язати Відповідача-2 внести
зміни і доповнення до Класифікатора №97
шляхом запровадження окремих позицій
класифікатора для
організаційно-правових форм
адвокатського бюро та адвокатського
об'єднання.

Ухвалою Окружного адміністративного
суду м. Києва від 24.02.2014 р. провадження
по справі було відкрито, призначено
справу до судового розгляду.

В судове засідання з'явився
представник Позивача, який позовні
вимоги підтримав в повному обсязі,
просить позовні вимоги задовольнити із
підстав викладених в
адміністративному позові, зокрема
зазначає про бездіяльність
Відповідачів, яка полягає у не
розробленні змін до Класифікатора №97,
а саме не внесення окремих позицій
класифікатора для
організаційно-правових форм, що
визначені Законом України «Про
адвокатуру та адвокатську діяльність»
(надалі - Закон №5076), зокрема:
адвокатське бюро та адвокатське
об'єднання.

В судове засідання з'явився
представник Відповідача-1, який позовні
вимоги не визнає в повному обсязі,
просить в задоволенні відмовити, при
цьому зазначає що до його повноважень
не відноситься розроблення та
затвердження змін до Класифікатора №97.
В той же час, відповідно до положень
Закону України «Про стандартизацію»
(надалі - Закон №2408), Декрету Кабінету
Міністрів України №46-93 від 10.05.1993 р.
«Про стандартизацію і сертифікацію»
(надалі - Декрет №46-93), Закону України
«Про стандарти, технічні регламенти та
процедури оцінки відповідності»
(надалі - Закон №3164), Закону України
«Про державну статистику» (надалі -
Закон №2614) розроблення таких змін та їх
затвердження відноситься до
повноважень Державного комітету
статистики України.

В судове засідання з'явився
представник Відповідача-2, який позовні
вимоги не визнає в повному обсязі,
просить в задоволенні відмовити із
підстав викладених в письмових
запереченнях, зокрема зазначає про
відсутність будь-яких процедурних
перешкод для використання існуючого
Класифікатора №97 при визначенні
організаційно-правових форм, що
передбачені Законом №5076, зокрема:
адвокатське бюро та адвокатське
об'єднання

Відповідно до положень п.1 ст.6
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод, кожен має право
на справедливий і публічний розгляд
його справи упродовж розумного строку
незалежним і безстороннім судом,
встановленим законом, який вирішить
спір щодо його прав та обов'язків
цивільного характеру або встановить
обґрунтованість будь-якого висунутого
проти нього кримінального
обвинувачення. Більше того, відповідно
до рішень Європейського суду з прав
людини, що набули статусу остаточного,
зокрема «Іззетов проти України»,
«Пискал проти України», «Майстер проти
України», «Субот проти України»,
«Крюков проти України», «Крат проти
України», «Сокор проти України»,
«Кобченко проти України», «Шульга
проти України», «Лагун проти України»,
«Буряк проти України», «ТОВ «ФПК
«ГРОСС» проти України», «Гержик проти
України» суду потрібно дотримуватись
розумного строку для судового
провадження.

Відповідно до положень ст.122 Кодексу
адміністративного судочинства України
(надалі - КАС України), суд перейшов до
письмового провадження по справі.

На підставі поданих заяв про залучення
до участі у справі в якості третіх осіб,
які не заявляють самостійних вимог на
боці Позивача судом, в порядку
передбаченому положеннями ст.53 КАС
України, було залучено до участі третіх
осіб без самостійних вимог на стороні
Позивача - Адвокатське бюро «Андрій
Бурлаченко і Партнери» та Адвокатське
об'єднання «Абсольво».

Розглянувши наявні в матеріалах
докази, заслухавши пояснення Позивача
та Відповідачів, дослідивши пояснення
третіх осіб, всебічно і повно
з'ясувавши всі фактичні обставини
справи на яких ґрунтується позов,
оцінивши докази які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд дійшов
висновку про наступне.

24.12.2013 р. Позивач звернувся до
Міністерства економічного розвитку і
торгівлі України з листом №386/104, в
якому просив привести у відповідність
до положень Закону №5076 Класифікатор
№97, а саме запровадити окремі позиції
класифікатора для
організаційно-правових форм
адвокатського бюро та адвокатського
об'єднання.

Листом №3411-10/2869-12 від 25.01.2014 р.
Відповідач-1 повідомив Позивача, що
питання розроблення та внесення змін
до Класифікатора №97 відноситься до
повноважень Державної служби
статистики України.

Позивач вважаючи що його права та
інтереси порушені, звернувся до суду
для їх захисту.

Відповідно до ч.3 ст.2 КАС України у
справах щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
усіх форм дискримінації; пропорційно,
зокрема з дотриманням необхідного
балансу між будь-якими несприятливими
наслідками для прав, свобод та
інтересів особи і цілями, на досягнення
яких спрямоване це рішення (дія); з
урахуванням права особи на участь у
процесі прийняття рішення; своєчасно,
тобто протягом розумного строку.

Законом №2408 встановлені правові та
організаційні засади стандартизації в
Україні які спрямовані на забезпечення
єдиної технічної політики у цій сфері.
При цьому, в ст.1 Закону №2408
передбачено, що нормативний документ -
документ, який установлює правила,
загальні принципи чи характеристики
різних видів діяльності або їх
результатів. Цей термін охоплює такі
поняття як «стандарт», «кодекс
усталеної практики» та «технічні
умови».

Водночас, визначення правових та
економічних основи систем
стандартизації та сертифікації,
встановлює організаційні форми їх
функціонування на території України
передбачено Декретом №46-93. В ст.4 якого
визначено, що нормативні документи із
стандартизації поділяються на:
державні стандарти України; галузеві
стандарти; стандарти науково-технічних
та інженерних товариств і спілок;
технічні умови; стандарти підприємств.
До державних стандартів України
прирівнюються державні класифікатори
техніко-економічної та соціальної
інформації. Порядок розроблення і
застосування державних класифікаторів
установлюється центральним органом
виконавчої влади з питань технічного
регулювання.

В той же час, Закон №3164 визначає
правові та організаційні засади
розроблення і застосування
національних стандартів, технічних
регламентів та процедур оцінки
відповідності, а також основоположні
принципи державної політики у сфері
стандартизації, технічного
регулювання та оцінки відповідності.
При цьому, в ст.10 Закону №3164
передбачено, що національні стандарти
розробляються технічними комітетами
із стандартизації (технічними
комітетами), а у разі їх відсутності -
організаціями, що мають відповідний
науково-технічний досвід у цій сфері.

Крім того, нормативно-правовим актом,
який регулює правові відносини в
галузі державної статистики, визначає
права і функції органів державної
статистики, організаційні засади
здійснення державної статистичної
діяльності з метою отримання всебічної
та об'єктивної статистичної інформації
щодо економічної, соціальної,
демографічної та екологічної ситуації
в Україні та її регіонах і забезпечення
нею держави та суспільства є Закон №2614.

В ст.11 Закону №2614 визначено, що
органами державної статистики є
центральний орган виконавчої влади, що
реалізує державну політику у сфері
статистики; функціональні органи
державної статистики - підприємства,
установи та організації, які
знаходяться у сфері управління
центрального органу виконавчої влади,
що реалізує державну політику у сфері
статистики.

При цьому, в ст.12 Закону №2614 основними
завданнями органів державної
статистики є забезпечення розроблення,
вдосконалення та впровадження системи
державних класифікаторів
техніко-економічної та соціальної
інформації, які використовуються для
проведення статистичних спостережень.

Водночас, відповідно до указу
Президента України №396/2011 від 06.04.2011 р.
«Про Державну службу статистки
України» Державна служба статистики
України є спеціально уповноваженим
центральним органом виконавчої влади у
галузі статистики, діяльність якої
спрямовується і координується
Кабінетом Міністрів України через
Міністра економічного розвитку і
торгівлі України.

Отже, як встановлено в судовому
засіданні, що підтверджено
представником Державної служби
статистики України, питання внесення
змін до Класифікатора №97 відноситься
саме до повноважень Державної служби
статистики України.

Таким чином, колегія суддів
погоджується із посиланням
Відповідача-1, що до повноважень
Міністерства економічного розвитку і
торгівлі України не відносяться
питання розроблення змін до
Класифікатора №97 та їх подальше
затвердження.

Як наслідок, колегія суддів дійшла
висновку, що позовні вимоги до
Відповідача-1 задоволенню не
підлягають.

Відповідно до положень наказу
Державного комітету України з питань
технічного регулювання та споживчої
політики №97 від 28.05.20104 р. «Про
затвердження національних стандартів
України, державних класифікаторів
України, національних змін до
міждержавних стандартів, внесення
зміни до наказу Держспоживстандарту
України від 31.03.2004 р. №59 та скасування
нормативних документів» під
організаційно-правовою формою
розуміють форму здійснювання
господарської (зокрема
підприємницької) діяльності з
відповідною правовою основою, яка
визначає характер відносин між
засновниками (учасниками), режим
майнової відповідальності по
зобов'язаннях підприємства
(організації), порядок створення,
реорганізації, ліквідації, управління,
розподілу одержаних прибутків, можливі
джерела фінансування діяльності тощо.

При цьому, в ч.1 ст.83 Цивільного кодексу
України визначено, що юридичні особи
можуть створюватись у формі товариств,
установ та в інших формах, встановлених
законом.

15.08.2012 р. набув чинності Закон №5076, який
визначає правові засади організації і
діяльності адвокатури та здійснення
адвокатської діяльності в Україні.

В ч.3 ст.4 Закону №5076 передбачено, що
адвокат може здійснювати адвокатську
діяльність індивідуально або в
організаційно-правових формах
адвокатського бюро чи адвокатського
об'єднання (організаційні форми
адвокатської діяльності). При цьому, із
положень ст.14 та ст.15 Закону №5076
передбачено, що діяльність таких видів
юридичних осіб: адвокатське бюро -
юридична особа, створена одним
адвокатом, і діє на підставі статуту.
Найменування адвокатського бюро
повинно включати прізвище адвоката,
який його створив; адвокатське
об'єднання - юридична особа, створена
шляхом об'єднання двох або більше
адвокатів (учасників), і діє на підставі
статуту.

В той же час, п.10 Перехідних положень
Закону №5076 визначено, що Кабінету
Міністрів України у тримісячний строк
з дня набрання чинності цим Законом:
привести свої нормативно-правові акти
у відповідність із цим Законом;
забезпечити приведення міністерствами
та іншими центральними органами
виконавчої влади своїх
нормативно-правових актів у
відповідність із цим Законом.

Отже, чинним законодавством
передбачені такі
організаційно-правові форми як
адвокатського бюро чи адвокатського
об'єднання, та зобов'язано центральні
органи виконавчої влади привести у
відповідність свої нормативно-правові
акти до Закону №5076.

Таким чином, враховуючи що Закон №5076
набрав чинності 15.08.2012 р., а також
приймаючи до уваги що саме до
повноважень Відповідача-2 відноситься
питання розроблення змін та доповнень
до державних класифікаторів, колегія
суддів погоджується із доводами
Позивача щодо протиправної
безвільності Державної служби
статистики України, яка полягає у не
розроблені змін до Класифікатора №97.

Щодо позовних вимог Позивача про
зобов'язання Відповідача-2 розробити
зміни і доповнення до Класифікатора №97
шляхом запровадження окремих позицій
класифікатора для
організаційно-правових форм
адвокатського бюро та адвокатського
об'єднання, колегія суддів зазначає
наступне.

Так, зі змісту Рекомендації Комітету
Міністрів Ради Європи №R(80)2 стосовно
здійснення адміністративними органами
влади дискреційних повноважень,
прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 р.
на 316-й нараді, під дискреційним
повноваженням слід розуміти
повноваження, яке адміністративний
орган, приймаючи рішення, може
здійснювати з певною свободою розсуду -
тобто, коли такий орган може обирати з
кількох юридично допустимих рішень те,
яке він вважає найкращим за даних
обставин.

Адміністративний суд, перевіряючи
рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта
владних повноважень на відповідність
закріпленим ч.3 ст.2 КАС України
критеріям, не втручається у дискрецію
(вільний розсуд) суб'єкта владних
повноважень поза межами перевірки за
названими критеріями. Завдання
адміністративного судочинства полягає
не у забезпеченні ефективності
державного управління, а в
гарантуванні дотримання прав та вимог
законодавства, інакше було б порушено
принцип розподілу влади.

Принцип розподілу влади заперечує
надання адміністративному суду
адміністративно дискреційних
повноважень - ключовим завданням якого
є здійснення правосуддя, від так
завданням адміністративного суду є
контроль за легітимністю прийняття
рішення.

Таким чином, вказана вимога Позивачів є
формою втручання в дискреційні
повноваження Відповідача-2 та виходить
за межі завдань адміністративного
судочинства, а тому задоволенню не
підлягає.

Відповідно до ст.19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Частиною1 ст.6 КАС України гарантовано,
що кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до адміністративного суду, якщо вважає,
що рішенням, дією чи бездіяльністю
суб'єкта владних повноважень порушені
її права, свободи або інтереси.

Частинами 1 та 2 ст.11 КАС України,
визначено, що розгляд і вирішення справ
в адміністративних судах здійснюються
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості. Суд розглядає
адміністративні справи не інакше як за
позовною заявою, поданою відповідно до
цього Кодексу, і не може виходити за
межі позовних вимог.

Частиною 1 ст.9 КАС України встановлено,
що суд при вирішенні справи керується
принципом законності, відповідно до
якого органи державної влади, органи
місцевого самоврядування, їхні
посадові і службові особи зобов'язані
діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст.71 КАС України встановлено,
що кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених ст.72 цього Кодексу.

Статтею 159 КАС України встановлено, що
судове рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яке
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

З огляду на вищевказане суд дійшов
висновку про наявність підстав для
часткового задоволення позовних вимог
Позивача. Крім того, відповідно до ст. 94
КАС України, судовий збір підлягає
відшкодуванню Позивачу частково.

Керуючись положеннями статей 2, 7, 69-71, 94,
160-163, 254 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позовні вимоги адвокатського
об'єднання «Головань і Партнери» до
Міністерства економічного розвитку і
торгівлі України та Державної служби
статистики України задовольнити
частково.

2. Визнати протиправною
бездіяльність Державної служби
статистики України яка полягає у не
розробленні змін до Класифікації
організаційно-правових форм
господарювання, затверджено наказом
Державного комітету України з питань
технічного регулювання та споживчої
політики №97 від 28.05.2004 р.

3. В задоволенні інших позовних
вимог відмовити.

4. Присудити на користь
адвокатського об'єднання «Головань і
Партнери» понесені судові витрати в
розмірі 5 (п'ять) грн. 08 коп. із видатків
Державного бюджету направлених на
користь Державної служби статистики
України.

Постанова набирає законної сили
відповідно до ст. 254 КАС України.
Постанова може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції за правилами,
встановленими ст.185-187 КАС України.

Головуючий суддя
Б. В. Санін

Судді
К. М. Кобилянський

Ю. Т. Шрамко