Справа № 2-а-19131/10/0570
Суддя: Карась О.В.
Дата ухвалення: 2014-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 лютого 2014 року
м. Київ К/9991/4473/11

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Карася О.В. (головуючого), Голубєвої
Г.К., Рибченка А.О.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у Новоазовському
районі Донецької області на постанову
Донецького окружного
адміністративного суду від 19.11.2010 та
ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 06.01.2011 у
справі № 2а-19131/10/0570

за позовом Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_4

до Державної податкової
інспекції у Новоазовському районі
Донецької

області

про визнання недійсним та
скасування рішення про застосування
штрафних санкцій, -

В С Т А Н О В И В :

Підприємець в судовому порядку (з
урахування уточнень до позовних вимог)
оскаржив рішення від 14.07.2010 № в
частині визначення Державною
податковою інспекцією штрафних
(фінансових) санкцій у розмірі 17 954,20
грн. за порушення Закону України "Про
застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг".

Постановою суду першої інстанції,
залишеною без змін ухвалою
апеляційного суду, позовні вимоги
задоволено частково: оспорюване
рішення скасовано в частині
застосування до позивача фінансових
санкцій у розмірі 17 262,20 грн., у
задоволені решти позовних вимог
відмовлено.

У касаційній скарзі Державна податкова
інспекція, посилаючись на порушення
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, просить судові рішення в частині
задоволення позовних вимог скасувати
та ухвалити нове рішення, яким у
задоволенні позову відмовити у повному
обсязі.

Перевіривши правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, юридичної оцінки обставин
справи, доводи касаційної скарги,
колегія суддів вважає, що касаційну
скаргу необхідно відхилити з наступних
підстав.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, оспорюване позивачем
рішення в частині застосування
фінансових санкцій у розмірі 17 954,20 грн.
було прийнято на підставі акта
перевірки щодо дотримання суб'єктом
господарювання порядку проведення
розрахунків за товари (послуги), вимог з
регулювання обігу готівки, наявності
торгових патентів і ліцензій від 07.07.2010,
яким поряд з іншими порушеннями було
встановлено факт проведення позивачем
розрахункових операцій без
застосування РРО на повну суму покупки
у розмірі 138,50 грн. та реалізацію товару,
який не обліковано у встановленому
порядку, на суму 8 631,10 грн., що є
порушенням вимог пунктів 1, 2, 12 ст. 3
Закону України "Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг".

Задовольняючи позовні вимоги щодо
скасування оспорюваного рішення в
частині визначення фінансових санкцій
у сумі 17 262,20 грн., суди попередніх
інстанцій виходили з того, що за
відсутності на законодавчому рівні
встановленого порядку ведення обліку
товарних запасів на складах та/або за
місцем їх реалізації Підприємець такий
облік здійснювати не зобов'язаний.

Так, відповідно до п. 12 ст. 3, ст. 21 Закону
України від 06.07.1995 № 265/95-ВР "Про
застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг" суб'єкти підприємницької
діяльності, які здійснюють
розрахункові операції в готівковій
формі при продажу товарів у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг, зобов'язані: вести у порядку,
встановленому законодавством, облік
товарних запасів на складах та/або за
місцем їх реалізації, здійснювати
продаж лише тих товарів, які
відображені в такому обліку, за
винятком продажу товарів особами, які
відповідно до законодавства
оподатковуються за правилами, що не
передбачають ведення обліку обсягів
реалізованих товарів (наданих послуг);
до суб'єктів підприємницької
діяльності, що не ведуть або ведуть з
порушенням встановленого порядку
облік товарів за місцем реалізації та
зберігання, застосовується фінансова
санкція у розмірі подвійної вартості
необлікованих товарів за цінами
реалізації, але не менше десяти
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян.

Статтею 6 зазначеного Закону
передбачено, що облік товарних запасів
фізичною особою - суб'єктом
підприємницької діяльності ведеться у
порядку, визначеному чинним
законодавством, а юридичною особою (її
філією, відділенням, іншим
відокремленим підрозділом) - у порядку,
визначеному відповідним національним
положенням (стандартом)
бухгалтерського обліку. Облік ведеться
з урахуванням особливостей,
встановлених для суб'єктів малого
підприємництва.

Отже, аналіз наведених вище норм вказує
на обов'язок суб'єктів підприємницької
діяльності вести облік товарних
запасів на складах та/або за місцем їх
реалізації, проте чітко не визначає
самого порядку ведення такого обліку.
Виключення становить лише для фізичних
осіб - підприємців, які здійснюють
підприємницьку діяльність за
спрощеною системою оподаткування
відповідно до Указу Президента України
від 03.07.1998 № 727/98 "Про спрощену систему
оподаткування, обліку та звітності
суб'єктів малого підприємництва".

В свою чергу на законодавчому рівні
порядок обліку товарних запасів
встановлено виключно для юридичних
осіб, оскільки відповідно до п. 2 ст. 3
Закону України від 16.07.1999 № 996-XIV "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" бухгалтерський
облік є обов'язковим видом обліку, який
ведеться підприємством.

Фізичні ж особи - суб'єкти
підприємницької діяльності ведуть
Книгу обліку доходів і витрат, форма
якої визначена Інструкцією про
оподаткування доходів фізичних осіб
від зайняття підприємницькою
діяльністю, затвердженою наказом
Головної державної податкової
інспекції України від 21.04.1993 № 12, а
порядок ведення - у листі ДПАУ від 05.11.1997
№ 17-0117/10-8886 - через відсутність у
зазначеній Інструкції положень
стосовно правил заповнення Книги.

Разом з тим слід зазначити, що лист
податкової інспекції носить лише
роз'яснювальний, інформаційний
характер та не має сили нормативно -
правого акта.

Як вбачається з матеріалів справи та
обставин, встановлених попередніми
судовими інстанціями, облік товарних
запасів ведеться Підприємцем у книзі
обліку доходів та витрат з
відображенням накладних щодо
внутрішнього переміщення товару, копії
яких містяться у матеріалах справи.

Отже, порушення вимог статей вказаного
Закону позивачем не вчинено, оскільки
застосування штрафної санкції до
суб'єкта підприємницької діяльності,
який реалізує товар без підтверджуючих
документів на його придбання і веде при
цьому облік товарів за місцем їх
реалізації у книзі обліку доходів та
витрат, ст. 21 Закону України "Про
застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг" не передбачено.

Враховуючи наведене, не можна
погодитись з мотивами, за якими суди в
даному випадку задовольнили позовні
вимоги.

Водночас помилковість мотивів
задоволення позову не може бути
підставою для скасування правильного
по суті рішення у цій справі.

Цілком обґрунтованого висновку дійшов
суд першої інстанції, з думкою якого
погодився апеляційний суд, щодо
вирішення спору відносно проведення
позивачем розрахунків зі споживачем за
готівкові кошти без використання
реєстратора розрахункових операцій.

Так, порядок проведення розрахунків
визначено ст. 3 Закону № 265/95-ВР,
відповідно до якої суб'єкти
підприємницької діяльності, що
здійснюють розрахункові операції в
готівковій та/або безготівковій формі
(із застосуванням платіжних карток,
чеків, жетонів тощо), при продажу
товарів (наданні послуг) у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг зобов'язані: проводити
розрахункові операції на повну суму
покупки (надання послуги) через
зареєстровані, опломбовані у
встановленому порядку та переведені у
фіскальний режим роботи реєстратори
розрахункових операцій з
роздрукуванням відповідних
розрахункових документів, що
підтверджують виконання розрахункових
операцій, або у випадках, передбачених
цим Законом, із застосуванням
зареєстрованих у встановленому
порядку розрахункових книжок; видавати
особі, яка отримує або повертає товар,
отримує послугу або відмовляється від
неї, розрахунковий документ
встановленої форми на повну суму
проведеної операції.

Відповідальність за невиконання
зазначених обов'язків передбачено п. 1
ст. 17 Закону № 265/95-ВР у вигляді
фінансових санкцій у п'ятикратному
розмірі вартості проданих товарів
(наданих послуг), що здійснено без
проведення розрахункових операцій
через реєстратори розрахункових
операцій, у разі нероздрукування
відповідного розрахункового
документа, що підтверджує виконання
розрахункової операції.

Відповідно до ст. 2 Закону № 265/95-ВР
розрахункова операція - це приймання
від покупця готівкових коштів,
платіжних карток, платіжних чеків,
жетонів тощо за місцем реалізації
товарів (послуг), а розрахунковий
документ - це документ встановленої
форми та змісту (касовий чек, товарний
чек, розрахункова квитанція, проїзний
документ тощо), що підтверджує факт
продажу (повернення) товарів, надання
послуг, отримання (повернення) коштів,
купівлі-продажу іноземної валюти,
надрукований у випадках, передбачених
цим Законом, і зареєстрованим у
встановленому порядку реєстратором
розрахункових операцій або заповнений
вручну.

Оскільки, як встановлено судом,
внаслідок передачі покупцеві товару та
прийняття від останнього суми
готівкових коштів у розмірі 138,50 грн., що
з достатньою повнотою зафіксовано у
акті перевірки як носієм доказової
інформації про виявлені порушення
вимог податкового, валютного та іншого
законодавства суб'єктами
господарювання, позивач не виконав
вимоги пунктів 1,2 ст. 3 Закону № 265/95-ВР,
тому відповідач правомірно застосував
до нього штрафні (фінансові) санкції у
сумі 692,00 грн.

При цьому судом правомірно відхилено
посилання позивача на те, що
розрахункова операція не була
завершена через можливе продовження
замовлення з боку покупців, оскільки
продавець позивача фактично прийняв
від покупців готівкові кошти в оплату
придбаного товару.

З урахування викладеного, суд
касаційної інстанції відхиляє доводи
органу податкової служби, викладені у
касаційній скарзі, і не вбачає підстав
для скасування судових рішень першої
та апеляційної інстанцій.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210 - 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у Новоазовському районі
Донецької області відхилити.

Постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 19.11.2010 та
ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 06.01.2011 у
справі № 2а-19131/10/0570 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і оскарженню не підлягає,
крім як з підстав, у строк та в порядку,
визначеними ст. ст. 237-2391Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий
О.В. Карась

Судді
Г.К Голубєва

А.О. Рибченко