Справа № 805/1591/14
Суддя: Дмитрієв В.С.
Дата ухвалення: 2014-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний
суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 березня 2014 р.
Справа № 805/1591/14

приміщення суду за адресою: 83052,
м.Донецьк, вул. 50-ої Гвардійської
дивізії, 17

Донецький окружний адміністративний
суд в складі: головуючого судді -
Дмитрієва В.С., розглянувши у порядку
письмового провадження справу за
позовом Управління Пенсійного Фонду
України в Петровському районі м.
Донецька до Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в Петровському
районі м. Донецька про стягнення
заборгованості по витратам на виплату
пенсій у зв'язку з втратою
годувальника, який помер внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання у розмірі 26
343,96 грн.,

В С Т А Н О В
И В:

Управління Пенсійного Фонду України в
Петровському районі м. Донецька
звернулось до Донецького окружного
адміністративного суду з позовом до
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в Петровському
районі м. Донецька про стягнення
заборгованості по витратам на виплату
пенсій у зв'язку з втратою
годувальника, який помер внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання за період з
01.09.2013 по 30.11.2013 у розмірі 26 343,96 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
відповідно до ст. 21 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності», органи виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків,
повинні відшкодовувати органам
Пенсійного фонду витрати за особовими
справи осіб, яким призначено пенсії по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання. Відповідач
відмовився від відшкодування витрат по
особовим справам потерпілих, яким
виплачено пенсії у зв'язку з втратою
годувальника, який помер внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання за період
вересень-листопад 2014 року в розмірі 25
510,59 грн. та по особовим справам осіб,
які стали інвалідами внаслідок
нещасного випадку на території
колишніх республік СРСР у розмірі 833,37
грн.

Позивач вважає, що така відмова не
ґрунтується на нормах чинного
законодавства, у зв'язку з чим просив
позов задовольнити.

Представник позивача в судове
засідання не з'явився, про дату, час і
місце розгляду справи повідомлений
належним чином. На адресу суду надіслав
клопотання про зупинення розгляду
справи у зв'язку з тим, що представник
позивача знаходиться на лікарняному.
Враховуючи приписи ч. 4 ст. 128 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд вважає за можливе
розглянути справу за його відсутності.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, про дату, час і
місце розгляду справи повідомлений
належним чином. Через відділ
діловодства та документообігу суду
надав письмові заперечення, в
обґрунтування чого зазначив, що
Відділенням виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України у Петровському
районі м. Донецька не враховані суми
витрат по особовим справам потерпілих,
яким виплачено пенсії у зв'язку з
втратою годувальника, який помер
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання за період з 01.09.2013 по
30.11.2013: по 2 особам, які стали інвалідами
внаслідок нещасного випадку на
території колишніх республік СРСР у
розмірі 833,37 грн.; по 64 особам, яким
виплачені пенсії у зв'язку з втратою
годувальника, який помер внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання: основний
розмір пенсії - 24 611,06 грн., поштовий збір
- 114,33 грн., допомога на поховання - 785, 60
грн.

Стосовно витрат з виплати та доставку
пенсій у зв'язку з втратою
годувальника, який помер внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання зазначив, що
рішеннями суду вже встановлені факти
щодо того, що на день смерті потерпілих
(годувальників) утриманці не досягли 55
річного віку, тобто були працездатними,
групи інвалідності їм не встановлено.
Щодо сум допомоги на поховання
зазначив, що відповідно до ч. 9 ст. 34
Закону № 1105, причинний зв'язок смерті
потерпілого з одержаним каліцтвом або
іншим ушкодженням здоров'я має
підтверджуватися висновками
відповідних медичних закладів. В
матеріалах справи висновки МСЕК про
причино-наслідкового зв'язку смерті
відсутні, тому підстав для
відшкодування допомоги на поховання у
Відділенні фонду не виникло. Щодо
витрат з виплати та доставки пенсій,
особам, які стали інвалідами внаслідок
нещасного випадку на території
колишніх республік СРСР, зазначив, що
відшкодування шкоди особам
проводиться за законодавством країн де
з ними сталися нещасні випадки, та
особових справ ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у
відповідача не має, з огляду на що,
просив відмовити у задоволенні позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 41, ч. 4 ст. 122, ч. 6 ст.
128 Кодексу адміністративного
судочинства України справа
розглядається в порядку письмового
провадження та фіксування судового
засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснюється.

Перевіривши матеріали справи,
вирішивши питання, чи мали місце
обставини, якими обґрунтовувалися
вимоги, та якими доказами вони
підтверджуються, чи є інші фактичні
дані, які мають значення для вирішення
справи, та докази на їх підтвердження,
яку правову норму належить застосувати
до цих правовідносин, суд встановив
наступне.

Між сторонами підписано Акт звірки
витрат по особових справах потерпілих,
яким виплачено пенсії по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання та пенсій у зв'язку з
втратою годувальника, який помер
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання за період
вересень-листопад 2013 року та Акт звірки
витрат по особових справах потерпілих,
яким виплачено пенсії по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, які отримали каліцтво в
державах СНД і переїхали на постане
місце проживання в Україну, за період з
вересня 2013 року по листопад 2013 року.

Згідно зазначених актів та розрахунків
ціни позову, не були прийняті до
відшкодування Фондом за період
вересень-листопад 2013 року розбіжності
в сумі 26 343,96 грн. в результаті
непогодження Фондом соціального
страхування відшкодувати Управлінню
ПФУ суми пенсій, які виплачені:

- по особовим справам ОСОБА_1 та ОСОБА_2,
яким виплачені пенсії по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, які отримали а державах
СНД і переїхали на постійне місце
проживання в Україну в сумі 833,37 грн.

- суми витрат по особовим справам
потерпілих, яким виплачено пенсії в
зв'язку з втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання на загальну суму 25 510,59
грн., у тому числі основний розмір
пенсій - 24 611,06 грн., доставка основного
розміру пенсії - 114,33 грн., допомога на
поховання - 785,60 грн.

Відповідно до п. "д" ч. 1 статті 21 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності» №
1105-ХІV від 23.09.1999 (далі за текстом - Закон
№ 1105-ХІV) - у разі настання страхового
випадку Фонд соціального страхування
від нещасних випадків зобов'язаний у
встановленому законодавством порядку
своєчасно та в повному обсязі
відшкодовувати шкоду, заподіяну
працівникові внаслідок ушкодження
його здоров'я або в разі його смерті,
виплачуючи йому або особам, які
перебували на його утриманні, зокрема,
пенсію у зв'язку з втратою
годувальника, який помер внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання.

Тобто, на відповідача покладається
обов'язок виплатити пенсію по втраті
годувальника, у разі його смерті від
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання. Оскільки
пенсійне забезпечення здійснюється
позивачем, то відповідач зобов'язаний
відшкодувати вказану пенсію.

Частиною 3 статті 30 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» передбачено, що пенсія по
інвалідності від нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання призначається відповідно
до Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності».

Також частиною 1 статті 36 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»
визначено, що пенсія у зв'язку з втратою
годувальника призначається
непрацездатним членам сім'ї померлого
годувальника, які були на його
утриманні, за наявності в годувальника
на день смерті страхового стажу, який
був би необхідний йому для призначення
пенсії по інвалідності, а в разі смерті
пенсіонера або осіб, зазначених у
частині другій статті 32 цього Закону, -
незалежно від тривалості страхового
стажу. При цьому дітям пенсія у зв'язку
з втратою годувальника призначається
незалежно від того, чи були вони на
утриманні годувальника.

Статтею 21 Закону № 1105-ХІV визначений
перелік соціальних послуг та виплат,
які здійснюються та відшкодовуються
Фондом соціального страхування від
нещасних випадків у разі настання
страхового випадку.

Відповідно до ст. 28 Закону № 1105-ХІV,
страховими виплатами є грошові суми,
які згідно із статтею 21 цього Закону
Фонд соціального страхування від
нещасних випадків виплачує
застрахованому чи особам, які мають на
це право, у разі настання страхового
випадку.

Зазначені грошові суми складаються із:
1) страхової виплати втраченого
заробітку (або відповідної його
частини) залежно від ступеня втрати
потерпілим професійної працездатності
(далі - щомісячна страхова виплата); 2)
страхової виплати в установлених
випадках одноразової допомоги
потерпілому (членам його сім'ї та
особам, які перебували на утриманні
померлого); 3) страхової виплати пенсії
по інвалідності потерпілому; 4)
страхової виплати пенсії у зв'язку з
втратою годувальника; 5) страхової
виплати дитині, яка народилася
інвалідом внаслідок травмування на
виробництві або професійного
захворювання її матері під час
вагітності; 6) страхових витрат на
медичну та соціальну допомогу.

Згідно із статтею 33 Закону № 1105-ХІV, у
разі смерті потерпілого право на
одержання щомісячних страхових виплат
(пенсій згідно з підпунктом "д" пункту 1
частини першої статті 21 цього Закону)
мають непрацездатні особи, які
перебували на утриманні померлого або
мали на день його смерті право на
одержання від нього утримання, а також
дитина померлого, яка народилася
протягом не більш як десятимісячного
строку після його смерті.

Такими непрацездатними особами є: 1)
діти, які не досягли 16 років; діти з 16 до
18 років, які не працюють, або старші за
цей вік, але через вади фізичного або
розумового розвитку самі не спроможні
заробляти; діти, які є учнями,
студентами (курсантами, слухачами,
стажистами) денної форми навчання - до
закінчення навчання, але не більш як до
досягнення ними 23 років; 2) жінки, які
досягли 55 років, і чоловіки, які досягли
60 років, якщо вони не працюють; 3)
інваліди - члени сім'ї потерпілого на
час інвалідності; 4) неповнолітні діти,
на утримання яких померлий виплачував
або був зобов'язаний виплачувати
аліменти; 5) непрацездатні особи, які не
перебували на утриманні померлого, але
мають на це право.

Право на одержання страхових виплат у
разі смерті потерпілого мають також
дружина (чоловік) або один з батьків
померлого чи інший член сім'ї, якщо він
не працює та доглядає дітей, братів,
сестер або онуків потерпілого, які не
досягли 8-річного віку.

Пенсія у разі смерті годувальника
призначається і виплачується згідно із
законодавством.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 Кодексу
адміністративного судочинства України
обставини, встановлені судовим
рішенням в адміністративній, цивільній
або господарській справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Постановою Донецького окружного
адміністративного суду від 13.12.2012 по
справі №2а/0570/12506/2012 позов Управління
Пенсійного фонду України в
Петровському районі м. Донецька до
Відділення виконавчої дирекції фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та
професійного захворювання України в
Петровському районі м. Донецька про
стягнення заборгованості по витратам
по особових справах потерпілих, яким
виплачено пенсії у зв'язку з втратою
годувальника, який помер внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання, за період з
01.03.2012 по 31.03.2012 на загальну суму 204 772,17
грн. задоволено частково.

Ухвалою Донецького апеляційного
адміністративного суду від 28.12.2012
постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 13.12.2012 по
справі №2а/0570/12506/2012 залишено без змін.

На підставі частини 5 статті 254 КАС
України постанова Донецького
окружного адміністративного суду від
13.12.2012 у справі №2а/0570/12506/2012 набрала
законної сили 28.12.2012, з огляду на що,
обставини, встановлені даною
постановою, не можуть оспорюватись в
даній справі.

Постановою Донецького окружного
адміністративного суду від 13.12.2012 у
справі №2а/0570/12506/2012 встановлено, що
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8,
ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12,
ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16,
ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20,
ОСОБА_21, ОСОБА_3, ОСОБА_22, ОСОБА_23,
ОСОБА_24, ОСОБА_25, ОСОБА_26, ОСОБА_27,
ОСОБА_28, ОСОБА_29, ОСОБА_30, ОСОБА_31,
ОСОБА_32, ОСОБА_33, ОСОБА_34, ОСОБА_35,
ОСОБА_36, ОСОБА_37, ОСОБА_38, ОСОБА_39,
ОСОБА_40, ОСОБА_41, ОСОБА_42, ОСОБА_43,
ОСОБА_44, ОСОБА_45, ОСОБА_46, ОСОБА_47,
ОСОБА_69, ОСОБА_48, ОСОБА_49, ОСОБА_50,
ОСОБА_51, ОСОБА_52, ОСОБА_53, ОСОБА_54,
ОСОБА_55, ОСОБА_56, ОСОБА_57, ОСОБА_58,
ОСОБА_59 не мають право на одержання
щомісячних страхових виплат
відповідно до Закону № 1105-ХІV.

Крім того, постановою суду від 13.12.2012
встановлено, що ОСОБА_60 була дружиною
особи, яка внаслідок нещасного випадку
отримала професійне захворювання, яке
спричинило смерть потерпілого. Однак,
відсутній висновок МСЕК про
причино-наслідкового зв'язку смерті
потерпілого з професійним
захворюванням, в зв'язку з чим у
Відділення фонду не виникло обов'язку
перед органом Пенсійного фонду по
відшкодуванню щомісячних страхових
виплат ОСОБА_60 відповідно до Закону №
1105-ХІV.

Стосовно ОСОБА_61, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка є
донькою померлого ОСОБА_62 судом
встановлено, що зазначеній особі
призначено пенсію у зв'язку з втратою
годувальника - ОСОБА_62, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_4. Висновком МСЕК про час
настання інвалідності підтверджено, що
ОСОБА_61 є інвалідом 2-ї групи по зору з
дитинства (захворювання настало до
досягнення 18-ти річного віку). Згідно з
вказаними документами, інвалідність
встановлено без строку. А отже, на
підставі п.п. 1, 3 ч. 2 ст. 33 Закону № 1105-ХІV,
ця особа має право на одержання
щомісячних страхових виплат.

З приводу не врахування відповідачем
суми витрат на виплату пенсій у зв'язку
із втратою годувальника по особовій
справі ОСОБА_63, суд зазначає наступне.

ОСОБА_63, ІНФОРМАЦІЯ_2, призначено пенсію
у зв'язку із втратою годувальника, який
помер у зв'язку із нещасним випадком на
виробництві, який стався з її чоловіком
ОСОБА_64 ІНФОРМАЦІЯ_5, що
підтверджується Актом про нещасний
випадок на виробництві № 9.

Відтак, на день смерті чоловіка ОСОБА_63
не досягла 55 річного віку.
Непрацездатною за висновком МСЕК не
визнавалась.

Отже, право на отримання виплат у
ОСОБА_63 не виникло, тому витрати на
виплату їй пенсій не підлягають
стягненню.

Щодо не врахування відповідачем суми
витрат на виплату пенсій у зв'язку із
втратою годувальника по особовій
справі ОСОБА_65, суд зазначає наступне.

ОСОБА_65, ІНФОРМАЦІЯ_3, призначено пенсію
у зв'язку із втратою годувальника, який
помер у зв'язку із нещасним випадком на
виробництві, який стався з її чоловіком
ОСОБА_66 ІНФОРМАЦІЯ_6, що
підтверджується висновком № 31 від
06.05.2008.

Відтак, на день смерті чоловіка ОСОБА_65
не досягла 55 річного віку.
Непрацездатною за висновком МСЕК не
визнавалась.

Отже, право на отримання виплат у
ОСОБА_65 не виникло, тому витрати на
виплату їй пенсій не підлягають
стягненню.

Разом із тим, позивач просить суд
стягнути суму допомоги на поховання,
виплачену сім'ям померлих, а саме по
ОСОБА_67 та ОСОБА_68.

Відповідно до частини 8 статті 34 Закону
№ 1105-ХІV у разі смерті потерпілого від
нещасного випадку або професійного
захворювання витрати на його поховання
несе Фонд згідно з порядком, визначеним
Кабінетом Міністрів України.

Порядком проведення витрат на
поховання у разі смерті потерпілого
від нещасного випадку на виробництві
або професійного захворювання,
затвердженим постановою Кабінету
Міністрів України від 11 липня 2001 року №
826 та постановою правління Фонду від 03
жовтня 2008 року № 45 «Про витрати на
поховання та пов'язані з цим ритуальні
послуги у разі смерті потерпілого від
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання» визначено,
що витрати на поховання провадяться у
разі смерті потерпілого, що настала за
обставин, за яких настає страховий
випадок державного соціального
страхування громадян від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, перелік яких визначено
Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч. 9 ст. 34 Закону № 1105-ХІV,
причинний зв'язок смерті потерпілого з
одержаним каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я має
підтверджуватись висновками
відповідних медичних закладів.

Однак, в матеріалах справи висновки
МСЕК про причино-наслідкового зв'язку
смерті ОСОБА_68 та ОСОБА_67 відсутні.

Смерть особи від загального
захворювання, яка отримувала пенсію по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсії у
зв'язку з втратою годувальника не є
страховим випадком, при настанні якого
виникає обов'язок Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в Петровському
районі м.Донецька на відшкодування
витрат, пов'язаних з похованням, а отже
в даному випадку у відповідача не
виникло обов'язку перед Управлінням
Пенсійного Фонду України в
Петровському районі м. Донецька по
відшкодуванню допомоги на поховання.

Стосовно позовних вимог в частині
стягнення суми витрат по особовим
справам ОСОБА_1 (нещасний випадок
стався 21.12.1986) та ОСОБА_2 (нещасний
випадок стався 24.04.1984), які стали
інвалідами внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання на
території колишніх СРСР, суд зазначає
наступне.

Законом № 1105-ХІV визначено правову
основу, економічний механізм та
організа ційну структуру
загальнообов'язкового державного
соціального страхування громадян від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, що призвели
до втрати працездатності або загибелі
застрахованих на виробництві осіб, та
зазначеного вище По рядку,
затвердженого на виконання частини 8
статті 34 цього Закону, дає підстави вва
жати, що Фонд зобов'язаний
відшкодовувати виплачені іншими
страховиками суми допо моги на
поховання лише тих осіб, які померли
від нещасного випадку на виробництві
або професійного захворювання, тобто
за умови наявності причинного зв'язку
їх смерті з оде ржаним каліцтвом або
іншим ушкодженням здоров'я.

Відповідно до пункту 3 розділу XI
(Прикінцеві положення) Закону № 1105-ХІV
відшкодування шкоди, медична,
професійна та соціальна реабілітація
провадяться Фондом соціального
страхування від нещасних випадків
також зазначеним у статті 8 цього
Закону особам, які потерпіли до
набрання ним чинності та мали право на
зазначені страхові виплати і соціа
льні послуги.

За змістом частини 2 статті 2
зазначеного Закону особи, право яких на
отримання відшкодування шкоди раніше
було встановлено згідно із
законодавством СРСР або
законодавством України про
відшкодування шкоди, заподіяної
працівникам внаслідок травму вання на
виробництві або професійного
захворювання, пов'язаних з виконанням
ними трудових обов'язків, мають право
на забезпечення по страхуванню від
нещасного випадку відповідно до цього
Закону.

При цьому, право на таке забезпечення,
яке встановлено в Україні, не залежить
від того, у якій з колишніх республік
СРСР стався нещасний випадок на
виробництві з за страхованою особою
або виникло професійне захворювання,
пов'язане з виконанням нею трудових
обов'язків.

Підпунктом «а» статті 27 Закону України
«Про пенсійне забезпечення» встанов
лено, що громадянам України -
переселенцям з інших держав, які не
працювали в Україні, пенсії по
інвалідності внаслідок трудового
каліцтва або професійного
захворювання призначаються незалежно
від стажу роботи.

Відповідно до абзацу 3 пункту 3 розділу
XI Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» вся заборгованість
потерпілим на виробництві та членам їх
сімей, яким до набрання чинності цим
Законом підприємства, установи та
організації не відшкодували
матеріальної і моральної (немай нової)
шкоди, заподіяної ушкодженням здоров'я,
виплачується цими підприємствами,
установами і організаціями, а в разі їх
ліквідації без правонаступника -
Фондом соціального страхування від
нещасних випадків.

Таким чином, за змістом наведеної норми
обов'язок Фонду соціального
страхування від нещасних випадків
відшкодувати потерпілим на
виробництві та членам їх сімей
матеріальну і моральну (немайнову)
шкоду, заподіяну ушкодженням здоров'я,
не залежить від того, чи сплачували
Фонду страхові платежі підприємства,
що ліквідувалися та на яких було
ушкоджено здоров`я потерпілого.

Згідно до абзацу 7 наведеного вище
пункту, Фонд соціального страхування
від нещасних випадків є
правонаступником державного,
галузевих та регіональних фондів
охорони праці, передбачених статтею 21
Закону України «Про охорону праці», які
ліквідуються.

Статтею 2 Угоди про взаємне визнання
прав на відшкодування шкоди, завданої
працівникам каліцтвом, професійним
захворюванням або іншим ушкодженням
здоров'я, пов'язані з виконанням ними
трудових обов'язків, підписаної 09
вересня 1994 року між частиною держав
колишнього СРСР передбачено, що
відшкодування шкоди, завданої
працівнику внаслідок трудового
каліцтва, іншого ушкодження здоров'я (у
тому числі при настанні втрати
працездатності в результаті нещасного
випадку на виробництві, пов'язаного з
виконанням працівниками трудових
обов'язків, після переїзду потерпілого
на тери торію іншої Сторони), смерті
здійснюється роботодавцем Сторони,
законодавство якої поширювалось на
працівника в момент одержання
каліцтва, іншого ушкодження здоров'я,
смерті.

Роботодавець, відповідальний за
завдання шкоди, здійснює її
відшкодування відповідно до свого
національного законодавства.

Зі змісту зазначеної норми вбачається,
що вона регулює інші відносини, а не ті,
які є предметом спору у цій справі та
пов'язані з відшкодуванням витрат ПФУ,
понесе них у зв'язку з виплатою пенсій
особам, які стали інвалідами внаслідок
нещасного випа дку на виробництві на
території інших республік СРСР до
проголошення Україною незалежності.

Відповідно до статті 1 Угоди про
гарантії прав громадян держав-учасниць
Співдружності Незалежних Держав у
сфері пенсійного забезпечення від 13
березня 1992 року, пенсійне забезпечення
громадян держав-учасниць даної Угоди
та членів їх сімей здійснюється за
законодавством держави, на території
якої вони проживають.

За приписами статті 3 цієї Угоди всі
витрати, пов'язані зі здійсненням пен
сійного забезпечення за даною Угодою,
несе держава, яка надає забезпечення.

За змістом цієї норми взаємні
розрахунки між державами можуть
проводитися лише на підставі
двосторонніх договорів.

На підставі викладеного, суд приходить
до висновку, що страховиком, який має
виплачувати пенсію по інвалідності
особі, яка стала інвалідом від
нещасного випадку на виробни цтві на
території колишніх республік СРСР, а в
разі виплати такої органами Пенсійного
фонду України - відшкодувати
останньому витрати, повинен Фонд
соціального страхування від нещасних
випадків.

Аналогічна правова позиція викладена в
Постанові Верховного Суду України від
21 листопада 2011 року № 21-361а11.

З матеріалів справи вбачається, що сума
витрат по особовим справам ОСОБА_1 та
ОСОБА_2, яким призначено пенсію у
зв'язку із інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання на
території колишніх СРСР, за
вересень-листопад 2013 року складає 833,37
грн., у тому числі: 450 грн. - сума витрат
по особовій справі ОСОБА_1, 383,37 грн. -
сума витрат по особовій справі ОСОБА_2

Таким чином, суд приходить до висновку,
що позовні вимоги в цій частині є
обґрунтованими та підлягають
задоволенню.

На підставі вищевикладеного, суд
дійшов висновку, що позов Управління
Пенсійного Фонду України в
Петровському районі м. Донецька до
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в Петровському
районі м. Донецька про стягнення
заборгованості по витратам на виплату
пенсій у зв'язку з втратою
годувальника, який помер внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання у розмірі 26
343,96 грн. підлягає частковому
задоволенню.

На підставі вищевикладеного та
керуючись ст. ст. 2-15, 17-18, 33-35, 41-42, 47-51, 56-59,
69-71, 79, 86, 87, 94, 99, 104-107, 110-111, 121, 122-143, 151-154, 158,
162, 163, 167, 185-186, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, -

П О С Т А Н О В
И В:

Позовні вимоги Управління Пенсійного
фонду України в Петровському районі
м.Донецька - задовольнити частково.

Стягнути з Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійного
захворювання України в Петровському
районі м. Донецька Донецької області на
користь Управління Пенсійного Фонду
України в Петровському районі м.
Донецька заборгованість по витратам на
виплату пенсій у зв'язку з втратою
годувальника, який помер внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання в розмірі 1286
(одна тисяча двісті вісімдесят шість)
гривні 94 копійки.

В задоволенні іншої частини позовних
вимог - відмовити.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Донецького
апеляційного адміністративного суду
через Донецький окружний
адміністративний суд шляхом подачі
апеляційної скарги в 10-денний строк з
дня її проголошення. У разі
застосування судом ч. 3 ст. 160 КАС
України, а також прийняття постанови у
письмовому провадженні апеляційна
скарга подається протягом 10 днів з дня
отримання копії постанови. Копія
апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги. У разі подання апеляційної
скарги судове рішення, якщо його не
скасовано, набирає законної сили після
повернення апеляційної скарги, відмови
у відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Суддя
Дмитрієв В.С.