Справа № 814/2958/13-а
Суддя: Кравченко К.В.
Дата ухвалення: 2014-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

11 березня 2014 р.м.ОдесаСправа № 814/2958/13-а

Категорія: 9.5 Головуючий в 1 інстанції:
Лісовська Н. В.

Одеський апеляційний адміністративний
суд у складі колегії:

головуючого судді -Кравченка К.В.,судді
-Градовського Ю.М.,судді -Вербицької
Н.В.при секретарі -Дубині Т.Ю.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу Державної
фінансової інспекції в Миколаївській
області на постанову Миколаївського
окружного адміністративного суду від 07
жовтня 2013 року у справі за
адміністративним позовом
Миколаївського професійного ліцею
будівництва та сфери послуг до
Державної фінансової інспекції в
Миколаївській області про визнання
протиправними та скасування вимоги та
розпорядження -

В С Т А Н О В И В:

В липні 2013 року Миколаївський
професійний ліцей будівництва та сфери
послуг (надалі - Позивач, Ліцей)
звернувся до суду з адміністративним
позовом до Державної фінансової
інспекції в Миколаївській області
(надалі - Інспекція, ДФІ) про визнання
протиправними та скасування п.п.2, 6, 7
вимоги про усунення порушень,
попередження про неналежне виконання
бюджетного законодавства від 13.06.2013
року №14-03-14-14/3810 (надалі - Вимога),
визнання протиправним та скасування
розпорядження від 13.06.2013 року №36 про
зупинення операцій з бюджетними
коштами на рахунку №0063 за КТКВ
070501 «професійно-технічні навчальні
заклади» (надалі - Розпорядження).

В обґрунтування позовних вимог було
зазначено, що планова виїзна ревізія
фінансово-господарської діяльності
позивача була проведена Інспекцією з
перевищенням наданих їй Законом
повноважень. Пункти 2, 6, 7 Вимоги та
Розпорядження, що винесенні за
результатами проведеної ревізії, є
такими, що суперечать існуючим фактам
та не ґрунтуються на нормах чинного
законодавства.

Постановою Миколаївського окружного
адміністративного суду від 07.10.2013 року
позовні вимоги задоволені повністю.

Не погоджуючись з вищезазначеною
постановою, ДФІ подало апеляційну
скаргу, в якій, посилаючись на
порушення судом норм матеріального
права, просить постанову суду першої
інстанції скасувати та винести нову
постанову, якою відмовити в задоволені
позовних вимог повністю.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції, з
05.04.2012 року по 23.05.2013 року посадовими
особами ДФІ було проведено планову
виїзну ревізію
фінансово-господарської діяльності у
Ліцеї за 2010-2012 роки та завершений
звітний період 2013 року, оформлену
відповідним актом від 27.05.2013 року
№14-24/23.

За наслідками проведеної ревізії
Інспекцією було винесено та направлено
позивачу Вимогу від 13.06.2013 року за
№14-03-14-14/3810 про усунення порушень та
прийнято Розпорядження від 13.06.2013 року
№36.

Непогоджуючись з п.п.2, 6, 7 Вимоги та
Розпорядженням, позивач звернувся до
суду з вимогою про їх скасування.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої виходив з того, що пункти 2, 6, 7
Вимоги ДФІ, а також розпорядження про
зупинення операцій з бюджетними
коштами позивача є безпідставними та
протиправними.

Колегія суддів погоджується з цим
висновком суду першої інстанції,
виходячи з наступного.

Згідно п.2 Вимоги ДФІ, внаслідок
невірного зарахування 27 осіб на
навчання для отримання первинної
професійної підготовки впродовж 2011-2012
років Ліцеєм зайво витрачено бюджетних
коштів на виплату стипендій,
матеріальну допомогу та інші виплати
на суму 90,25 тис. грн., чим завдано збитки
закладу. Порушення усунуто частково на
суму 4,8 тис. грн., у зв'язку з чим
позивача зобов'язано привести
контингент учнів у відповідність до
вимог ч.ч.5-7 ст.3 Закону України «Про
професійно-технічну освіту», потребу у
коштах на стипендіальне забезпечення
розрахувати у відповідності з п.п.20, 22
Порядку складання, розгляду,
затвердження та основних вимог до
виконання кошторисів бюджетних
установ, затвердженого постановою КМ
України від 28.02.2002 року за №228 та
відкоригувати видатки за КЕКВ 2720
«Стипендії».

В обґрунтування цієї вимоги ДФІ
зазначило, що деякі особи невірно були
зараховані до Ліцею як „Учні", а тому не
мали права на отримання стипендії,
оскільки норми ст.3 Закону України «Про
професійно-технічну освіту» вказують
на те, що здобувати первинну
професійно-технічну освіту можуть
особи, яким раніше не присвоювався
жоден із освітньо-кваліфікаційних
рівнів (кваліфікований робітник,
молодший спеціаліст, бакалавр,
спеціаліст, магістр), а особи, які
раніше здобули один із
освітньо-кваліфікаційних рівнів
проходять перепідготовку та
підвищення кваліфікації та відповідно
до ст.36 Закону України «Про
професійно-технічну освіту» є
слухачами, а не учнями, а від так
виплачена їм стипендія є нецільовим
використання бюджетних коштів
стипендіального фонду.

Колегія суддів не погоджується з цими
висновками ДФІ, оскільки відповідно до
положень ст.37 Закону України «Про
професійно-технічну освіту» особи, що
знаходяться у статусі „слухачів",
мають ті ж права, що й „учні", а саме:
право на належні умови навчання за
обраною професією; матеріальне
забезпечення в період навчання на
умовах і в порядку, встановлених
Кабінетом Міністрів України; навчання
професії за індивідуальною програмою;
безоплатне користування
навчально-виробничою,
культурно-спортивною, побутовою,
оздоровчою базами навчального закладу;
матеріальну допомогу тощо.

Жодним нормативним документом не
зазначено що „слухачі" позбавлені
права на отримання стипендії..

З матеріалів справи вбачається, що
нарахування стипендій цим 27 особам
проводилося на підставі Наказів
виданих директором, стипендія
виплачена вищезазначеним особам зі
стипендіального фонду, Накази
реалізовані та втратили чинність, а 27
осіб, про які йдеться мова, на час
перевірки закінчили своє навчання.

Крім того, ДФІ не зазначає, які саме
нормативні акти були порушені
позивачем при прийнятті зазначених 27
осіб на навчання, та які правові
підстави були наявні у позивача для
відмови цим особам в прийнятті їх на
навчання до Ліцею.

Також колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції, що
вимога ДФІ про зобов'язання
„відкоригувати видатки за КЕКВ 2720"
відобразиться на зменшені
стипендіального фонду на 90,25 тис. грн.,
що у майбутніх періодах призведе до
порушення прав учнів які навчаються у
закладі на теперішній час.

Згідно п.6 Вимоги ДФІ, позивача
зобов'язано провести по
бухгалтерському обліку операцію по
відновленню вартості земельної
ділянки, визначеної станом на 01.01.2012
року.

Під час проведення ревізії, ДФІ
встановлено заниження балансової
вартості земельної ділянки за даними
бухгалтерського обліку Ліцею, станом
на 01.01.2013 року на загальну суму 441,77 тис.
грн. внаслідок коригування вартості
земельної ділянки у січні 2012 року за
нормативною грошовою оцінкою, виданою
Управлінням Держкомзему у м. Миколаїв
від 26.01.2012 року, що є, на думку
відповідача, порушенням вимог ст.13
Закону України «Про оцінку земель» від
11.12.2003 року, якою визначено, зокрема, що
для відображення вартості земельної
ділянки за даними бухгалтерського
обліку обов'язково проводити експертну
грошову оцінку, а не нормативно грошову
оцінку.

Колегія суддів не погоджується з цим
висновком ДФІ, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції,
вартість земельної ділянки за
нормативною грошовою оцінкою станом на
01.01.2012 року складала 5519257,00 грн.. 26.01.2012
року позивачем було проведено чергову
нормативну грошову оцінку земельної
ділянки, яка згідно витягу про таку
оцінку №28003 від 26.01.2012 року склала 5077489,45
грн., і саме ця вартість відображена у
бухгалтерському обліку з січня 2012 року.

Відповідно до ст.13 Закону України «Про
оцінку земель» експертна грошова
оцінка земельних ділянок проводиться у
разі відображення вартості земельних
ділянок та права користування
земельними ділянками у
бухгалтерському обліку відповідно до
законодавства України.

Таким чином, зазначаючи про порушення
Ліцеєм ст.13 Закону України «Про оцінку
земель», відповідач вказує на
неправомірність використання
позивачем нормативної грошової оцінки
земельної ділянки для відображення у
бухгалтерському обліку її балансової
вартості, оскільки законом встановлена
вимога проведення експертної грошової
оцінки землі.

В той же час, ДФІ зобов'язує позивача
відновити вартість земельної ділянки,
яка також визначена нормативною
грошовою оцінкою.

Крім цього, 04.06.2013 року ПП
«Консалтингова фірма «Снейл» складено
висновок, відповідно до якого
експертна грошова оцінка земельної
ділянки Ліцею складає 4087571,00 грн., тобто
навіть менше, ніж обліковано позивачем
по бухгалтерському обліку з січня 2012
року.

Отже, відображення позивачем з січня 2012
року в бухгалтерському обліку вартості
земельної ділянки в розмірі 5077489,45 грн.
не призвело до збитків, як це зазначено
у акті перевірки. Станом на час
розгляду даної адміністративної
справи позивач відобразив в своєму
бухгалтерському обліку експертну
грошову оцінка земельної ділянки в
розмірі 4087571,00 грн., згідно висновку ПП
«Консалтингова фірма «Снейл» від 04.06.2013
року.

Згідно п.7 Вимоги ДФІ, позивача
зобов'язано внести зміни (укласти
додаткові угоди) до укладених
договорів з постачальниками
комунальних послуг в частині
розмежування фактично спожитих послуг
за окремими споживачами та оплатою за
відповідними тарифами, та встановити
відокремлені прилади обліку
комунальних послуг, що споживаються
мешканцями гуртожитку.

В обґрунтування такої вимоги ДФІ
зазначило, що Ліцей згідно укладених
договорів на електро- газо- та водо-
постачання по всьому обсягу споживання
комунальних послуг віднесено до однієї
тарифної групи - „бюджетної" а від так
здійснює оплату за спожиті комунальні
послуги по тарифам відповідно як для
бюджетної установи. ДФІ вважає, що
оскільки спожиті комунальні послуги
використовуються на потреби не тільки
закладу - Ліцею, а й на потреби
гуртожитку Ліцею, в якому мешкають
учні, то спожиті послуги мешканцями
гуртожитку для
індивідуально-побутових потреб
необхідно сплачувати за тарифами як
для населення.

З матеріалів справи вбачається та
встановлено судом першої інстанції,
згідно з даними технічного паспорту на
нежитлові будівлі Ліцею, розташованими
за адресою вул. Айвазовського 15-Б,
виданого Миколаївським міжміським
бюро технічної інвентаризації
(зареєстрованого 23.09.2004 року)
гуртожиток визначено як окрему житлову
будівлю цільового призначення. На
першому поверсі гуртожитку розміщення
навчальні та допоміжні приміщення
Ліцею, а з другого поверху розміщенні
кімнати гуртожитку.

Відповідно до ст.22 Закону України «Про
професійно-технічну освіту» до
основних повноважень та напрямів
діяльності професійно-технічного
навчального закладу належать, в тому
числі, організація харчування,
матеріальне забезпечення та побутове
обслуговування учнів;
матеріально-технічне забезпечення
навчально-виховного процесу.

Відповідно до п.п.3, 4, 7 Переліку платних
послуг, які можуть надаватися
навчальними закладами, іншими
установами та закладами системи
освіти, що належать до державної та
комунальної форми власності,
затвердженого Постановою КМ України
від 27.08.2010 року №796, останні мають право
на надання спеціально облаштованих
приміщень гуртожитків навчальних
закладів для проживання: осіб, які
навчаються або працюють у відповідному
навчальному закладі; абітурієнтів
відповідного навчального закладу під
час вступних іспитів; осіб, які
направлені у відрядження до таких
навчальних закладів; осіб, які
навчаються в інших навчальних закладах
і проживають у гуртожитках навчального
закладу згідно з рішенням його
керівника; працівників інших
навчальних закладів, установ та
організацій, а також право на надання
громадянам, які користуються
послугами, зазначеними у підпунктах 1 - 3
цього пункту, комунальних послуг,
послуг з експлуатації та
господарського обслуговування
будинків і приміщень.

Таким чином, навчальний заклад має
право надавати гуртожиток як для
безоплатного проживання в ньому учнів,
так і платних послуг не тільки для
учнів, а й для інших осіб та
забезпечувати їх комунальними
послугами.

Також встановлено, що Гуртожиток разом
з учбовим корпусом та іншими спорудами
передавався на баланс позивача для
потреб учбового закладу - Ліцею, який є
бюджетною організацією, та складає
цілісний майновий комплекс. Ліцей є
державним професійно-технічним
навчальним закладом другого
атестаційного рівня, що забезпечує
реалізацію права громадян на здобуття
професійно-технічної освіти та,
відповідно, як розпорядник бюджетних
коштів, який отримує кошти державного
бюджету, здійснює оплату за спожиті
комунальні послуги по тарифам як для
бюджетної установи, в тому числі і за
гуртожиток.

Умовами договорів з постачальниками
комунальних послуг, що діяли у період
перевіряємий ревізією, (2011-2013 роки) не
визначено розмежування споживачів на
Ліцей (бюджетна установа) та мешканців
гуртожитку (як населення).

Таким чином, колегія суддів приходить
до висновку, що у перевіряємий період
позивач правомірно сплачував спожиті
комунальні послуги відповідно до
укладених договорів по визначеними
тарифам як для бюджетної організації.

З огляду на вищенаведене, колегія
суддів приходить до висновку, що пункти
2, 6, 7 Вимоги є протиправними, що також
вірно було встановлено судом першої
інстанції.

Також є правильним висновок суду
першої інстанції про задоволення
позовних вимог про скасування
Розпорядження від 13.06.2013 року за №36,
оскільки воно прийнято на підставі
пунктів 2, 6 Вимоги, які визнанні
протиправними.

Враховуючи вищенаведене, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи,
порушень матеріального та
процесуального права при вирішенні
справи не допустив, а наведені в скарзі
доводи правильність висновків суду не
спростовують.

За таких обставин, апеляційна скарга
задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.195, ст.196, п.1 ч.1 ст.198, п.1 ч.1
ст.205, ст.206, ч.5 ст.254 КАС України,
апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Державної
фінансової інспекції в Миколаївській
області - залишити без задоволення, а
постанову Миколаївського окружного
адміністративного суду від 07 жовтня 2013
року - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
чинності негайно після її
проголошення, але може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили судовим рішенням суду
апеляційної інстанції.

Повний текст судового рішення
виготовлений 14 березня 2014 року.

Головуючий суддя:К.В. Кравченко Суддя:
Суддя: Ю.М. Градовський Н.В. Вербицька