Справа № 604/1635/13-а 6а/604/3/13
Суддя: Сеник Р.П.
Дата ухвалення: 2014-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2014 р.
Справа № 142/14

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді
Сеника Р.П.,

суддів
Попка Я.С., Хобор Р.Б.

розглянувши у порядку письмового
провадження в місті Львові апеляційну
скаргу ОСОБА_1 на ухвалу
Підволочиського районного суду
Тернопільської області від 03 грудня 2013
року про зміну способу виконання
постанови Підволочиського районного
суду Тернопільської області від 07
липня 2011 року за заявою ОСОБА_1 в справі
за позовом ОСОБА_1 до управління
Пенсійного фонду України в
Підволочиському районі про
зобов'язання провести перерахунок та
виплату пенсії,-

В С Т А Н О В И
В :

29 жовтня 2013 року заявник звернувся до
суду з заявою про зміну способу та
порядку виконання постанови
Підволочиського районного суду
Тернопільської області від 07 липня 2011
року.

Ухвалою Підволочиського районного
суду Тернопільської області від 03
грудня 2013 року в справі № 6-а/604/3/13
відмовлено в задоволенні заяви про
зміну способу та порядку виконання
постанови Підволочиського районного
суду Тернопільської області від 07
липня 2011 року.

Не погодившись із зазначеною ухвалою
ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу в якій
просить скасувати ухвалу суду першої
інстанції та задовольнити заявлені
вимоги про зміну способу та порядку
виконання постанови Підволочиського
районного суду Тернопільської області
від 07 липня 2011 року

В обґрунтування своїх апеляційних
вимог зазначає, що судом неправильно
встановлено обставини справи та
невірно застосовано норми
процесуального права.

Особи, які беруть участь у справі в
судове засідання для розгляду
апеляційної скарги не прибули, про
дату, час і місце розгляду справи були
повідомлені належним чином, клопотань
від осіб, які беруть участь у справі,
про розгляд справи за їх участю не
поступило, а тому, колегія суддів, у
відповідності до пп. 1,2, ч.1 ст. 197 КАС
України, вважає за можливе розглянути
справу в порядку письмового
провадження за наявними матеріалами
справи. Справу може бути вирішено на
основі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи і
обговоривши доводи апеляційної скарги,
судова колегія приходить до висновку,
що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід
залишити без задоволення. При цьому
колегія суддів виходить з наступних
міркувань.

Статтею 14 Кодексу адміністративного
судочинства України встановлено, що
судове рішення, яким закінчується
розгляд справи в адміністративному
суді, ухвалюється іменем України.
Постанови та ухвали суду в
адміністративних справах, що набрали
законної сили, є обов'язковими до
виконання на всій території України.
Невиконання судових рішень тягне за
собою відповідальність, встановлену
законом.

Постановою Підволочиського районного
суду Тернопільської області від 07
липня 2011 року зобов'язано управління
Пенсійного фонду України в
Підволочиському районі нарахувати та
виплатити ОСОБА_1 підвищення до пенсії
в розмірі 30% мінімальної пенсії за
віком відповідно до ст. 6 Закону України
«Про соціальний захист дітей війни».

За приписами пункту другого частини
четвертої статті 105 КАС України
адміністративний позов може містити
вимоги про зобов'язання відповідача -
суб'єкта владних повноважень прийняти
рішення або вчинити певні дії. У разі
задоволення адміністративного позову
суд може прийняти постанову про
зобов'язання відповідача вчинити певні
дії (п. 2 ч. 2 ст. 162 КАС України).

Аналіз резолютивної частини постанови
Підволочиського районного суду
Тернопільської області від 07 липня 2011
року та синтез наведених процесуальних
норм дають підстави зробити висновок
про те, що зобов'язання, покладені на
відповідача цим судом, є позовними
вимогами як обраним судом видом
захисту порушених прав позивача, які
суд задовольнив.

За таких обставин позивач просив
змінити не спосіб виконання постанови
суду, а судове рішення по суті позовних
вимог і вирішити додаткову позовну
вимогу про стягнення коштів, яка не
була предметом розгляду та дослідження
адміністративного суду під час
прийняття цієї постанови. Хоча в
адміністративному судочинстві
повноваження щодо зміни постанови суду
в частині задоволення позовних вимог
мають тільки адміністративні суди
апеляційної та касаційної інстанцій
(ст. 198, 223 КАС України).

Відтак суд першої інстанції,
відмовляючи в задоволенні заяви про
зміну способу виконання рішення,
дійшов вірного висновку.

Крім того, частиною першою статті 263
КАС України встановлено, що за
наявності обставин, що ускладнюють
виконання судового рішення
(відсутність коштів на рахунку,
відсутність присудженого майна в
натурі, стихійне лихо тощо), державний
виконавець може звернутися до
адміністративного суду першої
інстанції, незалежно від того, суд якої
інстанції видав виконавчий лист, що
видав виконавчий лист, із поданням, а
особа, яка бере участь у справі, та
сторона виконавчого провадження - із
заявою про відстрочення або
розстрочення виконання, зміну чи
встановлення способу і порядку
виконання судового рішення. Питання
про відстрочення або розстрочення
виконання, зміну чи встановлення
способу і порядку виконання судового
рішення може бути розглянуто також за
ініціативою суду.

Підставою для застосування правил цієї
норми є обставини, що перешкоджають
належному виконанню судового рішення в
адміністративній справі: ускладнюють
його виконання або роблять неможливим.
Для відстрочення чи розстрочення
виконання судового рішення такою
обставиною може бути недостатність
коштів на рахунку, стихійне лихо, для
зміни способу чи порядку виконання
судового рішення - неможливість
виконання судового рішення внаслідок
відсутності, пошкодження або знищення
об'єкта стягнення або з інших причин.

Таким чином, для відстрочення,
розстрочення виконання рішення та
зміни способу його є такі підстави: для
розстрочення та відстрочення -
обставини, що ускладнюють виконання, а
для зміни способу і порядку виконання -
обставини, які роблять виконання
неможливим.

З матеріалів справи вбачається, що
виконання постанови суду першої
інстанції неможливе через відсутність
коштів, виплата яких буде здійснена за
наявності відповідного фінансування з
Державного бюджету України.

Отже, виконання постанови суду
фактично можливе, хоча й за певних умов,
тому відсутні підстави для зміни
способу виконання рішення суду першої
інстанції.

Також колегія суддів наголошує, що
«захист порушеного права у судовому
рішенні» і «спосіб виконання судового
рішення» не є тотожними поняттями
(процесуальними інститутами).

Згідно ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду першої
інстанції без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

За таких обставин, судова колегія
апеляційного суду вважає, що суд першої
інстанції повно встановив обставини
справи, дав належну оцінку доказам,
правильно застосував норми
матеріального та процесуального права
та правомірно відмовив у задоволенні
заяви.

Доводи апелянта висновків суду першої
інстанції не спростовують, тому не
можуть бути підставою для задоволення
апеляційної скарги.

Керуючись ст.94, ч.З ст.160, ст.ст.195,196, п.1 ч.1
ст.198, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 254 КАС
України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без
задоволення.

Ухвалу Підволочиського районного суду
Тернопільської області від 03 грудня 2013
року в справі № 6-а/604/3/13 залишити без
змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили через п'ять днів після
направлення її копій особам, які беруть
участь у справі та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуючий:
Р.П. Сеник

Судді :
Я.С. Попко

Р.Б. Хобор