Справа № 805/1758/14
Суддя: Смагар С.В.
Дата ухвалення: 2014-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний
суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 березня 2014 р.
Справа №805/1758/14

приміщення суду за адресою: 83052,
м.Донецьк, вул. 50-ої Гвардійської
дивізії, 17

час прийняття постанови: 12-05 год.

Донецький окружний адміністративний
суд у складі головуючого судді Смагар
С.В. при секретарі судового засідання
Поповій І.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу

за позовом Управління Пенсійного фонду
України в Центрально-Міському районі м.
Макіївки Донецької області

до Відділення виконавчої дирекції
Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України в
Центрально-Міському районі м. Макіївки
Донецької області

про стягнення витрат за період з жовтня
по грудень 2013 року в сумі 16638 грн. 86 коп.

за участю представників:

від позивача: Михайлець К.І. - за
дов. від 08.01.2014р.

від відповідача: Ціоненко С.В. - за дов.
від 13.01.2014р.

ВСТАНОВИВ:

Управлінням Пенсійного фонду
України в Центрально-Міському районі м.
Макіївки Донецької області заявлено
позов до Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в
Центрально-Міському районі м. Макіївки
Донецької області про стягнення витрат
по особових справах потерпілих, яким
виплачено пенсії по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання та пенсії у зв'язку з
втратою годувальника, який помер
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання за період з жовтня 2013 року
по грудень 2013 року на загальну суму 16638
грн. 86 коп.

Позивач в обґрунтування позовних
вимог посилається на те, що
відповідачем не були прийняті до
заліку спільними актами щомісячної
звірки суми на відшкодування витрат по
особових справах потерпілих,
пов'язаних з виплатою пенсій по
інвалідності внаслідок випадку на
виробництві або професійного
захворювання та пенсій у зв'язку із
втратою годувальника, який помер
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання за період з жовтня 2013 року
по грудень 2013 року на загальну суму 16638
грн. 86 коп., чим порушено право органу
Пенсійного фонду на відшкодування
зазначених пенсійних виплат.
Представник позивача у судовому
засіданні позовні вимоги підтримала у
повному обсязі.

Представник відповідача у судовому
засіданні заперечувала проти позову,
про що зазначила в письмових
запереченнях, в обґрунтування чого
пояснила, що відповідно до статті 2
Угоди про взаємне визнання праці на
відшкодування шкоди, заподіяної
працівнику, заподіяної професійним
захворюванням або іншим ушкодженням
здоров'я, які пов'язані з виконанням
ними трудових обов'язків відшкодування
шкоди, заподіяної працівникові
внаслідок трудового каліцтва, іншого
ушкодження здоров'я (в т.ч. при настанні
втрати працездатності внаслідок
нещасного випадку на виробництві,
пов'язаного з виконанням працівником
трудових обов'язків, після переїзду
потерпілого на територію іншої
Сторони), смерті, проводиться
роботодавцем Сторони, законодавство
якої поширювалося на працівника під
час отримання каліцтва, іншого
ушкодження здоров'я, смерті. Отже, що
стосується ОСОБА_3, то відсутнє
законодавчо встановлений обов'язок
Фонду відшкодовувати витрати на
виплату пенсій особам, з якими
страховий випадок стався за межами
України. Стосовно витрат на виплату
пенсії по втраті годувальника,
зазначила, що право на отримання такої
пенсії мають лише непрацездатні особи,
які перебували на утриманні
потерпілого. Отже, що стосується 35
осіб, зазначених у списку, то на момент
смерті годувальника вони не досягли
55-ти річного віку чи були
працездатними. Також зазначила, що
причинно-слідчий зв'язок смерті
потерпілого з одержаним каліцтвом або
іншим ушкодженням здоров'я має
підтверджуватися висновками
відповідних медичних закладів, а
позивачем не підтверджено
причинно-слідчий зв'язок смерті
годувальників ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з
отриманим каліцтвом або
профзахворюванням. Що стосується
ОСОБА_6 представник відповідача
зазначила, що він постраждав внаслідок
нещасного випадку в період проходження
служби при виконанні службових
обов'язків, пов'язаних з безпосередньою
участю в охороні громадського порядку,
громадської безпеки, боротьби із
злочинністю, та отримував пенсію
призначену відповідно до Закону
України «Про пенсійне забезпечення
осіб, звільнених з військової служби,
та деяких інших осіб». Отже, виплачена
пенсія ОСОБА_6 не підлягає
відшкодуванню відділенням Фонду,
оскільки даний нещасний випадок не
підлягає розгляду згідно Порядку
проведення розслідування та ведення
обліку нещасних випадків, професійних
захворювань і аварій на виробництві,
затвердженого постановою КМУ від
30.11.2011р. № 1232.

Вислухавши у судовому засіданні
представників сторін, дослідивши та
оцінивши надані докази за своїм
внутрішнім переконанням, суд встановив
наступне.

Позивачем нараховані та виплачені
пенсії по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання, пенсії у
зв'язку з втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, допомога на поховання, та
направлені на адресу Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м.
Центрально-Міському районі м. Макіївки
Донецької області акти звірки
розрахунків за період з жовтня 2013 року
по грудень 2013 року.

Відповідачем не прийняті до
відшкодування витрати пенсійного
органу на загальну суму 16638 грн. 86 коп., у
тому числі:

- у зв'язку з отриманням
пенсіонерами травми за межами України
(виплата пенсії ОСОБА_3, який постраждав
внаслідок нещасного випадку на
виробництві 3 грудня 1982 року в м. Сургут
Росія) - 453 грн. 57 коп.;

- громадянам, яким виплачена
пенсія у зв'язку з тим, що на момент
смерті годувальника утриманець був
працездатним (виплата пенсії 35 особам,
які на час смерті годувальника не
досягли 55-річного віку чи були
працездатними) - 14613 грн. 31 коп.;

- пенсія по втраті годувальника у
зв'язку з відсутністю висновку МСЕК про
причинно-слідчий зв'язок смерті з
каліцтвом або профзахворюванням
(виплата пенсії ОСОБА_4, ОСОБА_5) - 907 грн.14
коп.;

- суми витрат на виплату пенсій,
оскільки нещасний випадок не
пов'язаний з виробництвом (виплата
пенсії ОСОБА_6, який постраждав
внаслідок нещасного випадку в період
проходження служби при виконання
службових обов'язків) - 450 грн.;

- допомога на поховання, оскільки
смерть потерпілого не пов'язана із
страховим випадком державного
соціального страхування (виплата
пенсії ОСОБА_8) - 214 грн. 84 коп.

Зазначені обставини підтверджені
матеріалами справи, а саме:
розрахунками сум позову, актами
щомісячної звірки особових справ
пенсіонерів, і не є спірними.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_3
постраждав внаслідок нещасного
випадку на виробництві, який стався у
Сургутському вантажно-транспортному
управлінні (м. Сургут) 3 грудня 1982 року,
про що складений акт за формою Н-1, йому
встановлена третя група інвалідності,
причиною якої стало трудове каліцтво,
та призначена пенсія по інвалідності.
За період з жовтня по грудень 2013 року
пенсійним фондом було виплачено пенсію
в сумі 453 грн. 57 коп. з урахуванням
витрат на доставку.

Відповідачем не були прийняті до
відшкодування витрати пенсійного
органу громадянам, яким виплачена
пенсія у зв'язку з тим, що на момент
смерті годувальника утриманець був
працездатним у період з жовтня по
грудень 2013 року наступним особам:
ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12,
ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16,
ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20,
ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24,
ОСОБА_25, ОСОБА_26, ОСОБА_27, ОСОБА_28,
ОСОБА_29, ОСОБА_30, ОСОБА_31, ОСОБА_32,
ОСОБА_33, ОСОБА_34, ОСОБА_35, ОСОБА_36,
ОСОБА_37, ОСОБА_38, ОСОБА_39, ОСОБА_40,
ОСОБА_41, ОСОБА_42, ОСОБА_43 на загальну
суму 14613 грн. 31 коп.

Також судом встановлено, що
позивачем була здійснена виплата
пенсії по втраті годувальника:

- ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, якій призначена
пенсія по втраті годувальника - ОСОБА_44,
який помер ІНФОРМАЦІЯ_7 року від
хронічного бронхіту. За період з жовтня
по грудень 2013 року пенсійним органом
ОСОБА_4 здійснено виплати у розмірі 453
грн. 57 коп.;

- ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, якій призначена
пенсія по втраті годувальника - ОСОБА_45,
який помер ІНФОРМАЦІЯ_8 року від
хронічного обструктивного бронхіту. За
період з жовтня по грудень 2013 року
позивачем ОСОБА_5 здійснено виплати у
розмірі 453 грн. 57 коп.

Судом з матеріалів справи
вбачається, що за період з жовтня по
грудень 2013 року

пенсійний орган (позивач у справі)
здійснив виплату основного розміру
пенсії по інвалідності ОСОБА_6 в
загальній сумі 450 грн.

ОСОБА_6 постраждав внаслідок
нещасного випадку в період проходження
служби при виконанні службових
обов'язків, пов'язаних з безпосередньою
участю в охороні громадського порядку,
громадської безпеки, боротьби із
злочинністю, та отримував пенсію,
призначену відповідно до Закону
України «Про пенсійне забезпечення
осіб, звільнених з військової служби,
та деяких інших осіб». 26 квітня 2010 року
ОСОБА_6 звернувся до пенсійного органу
із заявою, в якій просив призначити
йому пенсію згідно з Законом України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» (надалі - Закон № 1105).

Вказані обставини підтверджені
витягом з трудової книжки,
посвідченням інваліда ІІІ групи, актом
про нещасний випадок № 3 від 14 травня 2009
року, актом розслідування хронічного
професійного захворювання, актом
розслідування нещасного випадку від 14
травня 2009 року, висновком державної
диспансерної комісії, свідоцтвом про
хворобу № 233, висновком про
розслідування за фактом отримання
ушкоджень від 5 травня 2000 року, і не є
спірними.

Судом також встановлено, що у грудні
2013 року позивачем здійснена виплата
допомоги на поховання ОСОБА_8 в розмірі
214 грн. 84 коп., в тому числі 213 грн. 16 коп. -
допомога на поховання в частині, що
підлягає відшкодуванню відповідно до
пункту 4 Порядку, 01 грн. 68 коп. - витрати
на доставку пенсії.

Згідно з підпунктами «г», «д» частини
1 статті 21 Закону № 1105 у разі настання
страхового випадку Фонд соціального
страхування від нещасних випадків
зобов'язаний у встановленому
законодавством порядку своєчасно та в
повному обсязі відшкодовувати шкоду,
заподіяну працівникові внаслідок
ушкодження його здоров'я або в разі
його смерті, виплачуючи йому або
особам, які перебували на його
утриманні, пенсію по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання; пенсію у зв'язку з
втратою годувальника, який помер
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання.

Згідно частиною 2 статті 2 Закону №
1105 особи, право яких на отримання
відшкодування шкоди раніше було
встановлено згідно із законодавством
СРСР або законодавством України про
відшкодування шкоди, заподіяної
працівникам внаслідок травмування на
виробництві або професійного
захворювання, пов'язаних з виконанням
ними трудових обов'язків, мають право
на забезпечення по страхуванню від
нещасного випадку відповідно до цього
Закону. При цьому право на таке
забезпечення, яке встановлено в
Україні, не залежить від того, у якій з
колишніх республік СРСР стався
нещасний випадок на виробництві з
застрахованою особою або виникло
професійне захворювання, пов'язане з
виконанням нею трудових обов'язків.

Відповідно до пункту «а» статті 27
Закону України «Про пенсійне
забезпечення» громадянам України -
переселенцям з інших держав, які не
працювали в Україні, пенсії по
інвалідності внаслідок трудового
каліцтва або професійного
захворювання призначаються незалежно
від стажу роботи.

Частиною 2 статті 24 Закону № 1105
передбачено, якщо після призначення
застрахованій особі матеріальної
допомоги чи надання соціальних послуг
між Фондом соціального страхування від
нещасних випадків і страховиками з
інших видів соціального страхування
виникають спори щодо понесених витрат,
виплата здійснюється страховиком, до
якого звернувся застрахований.
Страховик, до якого звернувся
застрахований, має право звернутися до
відповідного страховика з інших видів
соціального страхування щодо
відшкодування понесених ним витрат.

Частиною 4 статті 26 Основ
законодавства України про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування закріплено, що
якщо після призначення застрахованій
особі матеріальної допомоги чи надання
соціальних послуг між страховиками
виник спір щодо понесених витрат,
виплата здійснюється страховиком, до
якого звернулася застрахована особа.
При цьому неналежний страховик має
право звернутися до належного
страховика щодо відшкодування
понесених ним витрат.

Згідно з пунктом 3 розділу XI
Прикінцевих положень Закону № 1105
відшкодування шкоди, медична,
професійна та соціальна реабілітація
провадяться Фондом соціального
страхування від нещасних випадків
також зазначеним у статті 8 цього
Закону особам, які потерпіли до
набрання ним чинності та мали право на
зазначені страхові виплати і соціальні
послуги. Абзацом третім пункту 3
розділу XI цього Закону встановлено, що
вся заборгованість потерпілим на
виробництві та членам їх сімей, яким до
набрання чинності цим Законом
підприємства, установи та організації
не відшкодували матеріальної і
моральної (немайнової) шкоди,
заподіяної ушкодженням здоров'я,
виплачується цими підприємствами,
установами і організаціями, а в разі їх
ліквідації без правонаступника -
Фондом соціального страхування від
нещасних випадків.

Таким чином, обов'язок Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків відшкодувати потерпілим на
виробництві та членам їх сімей
матеріальну і моральну (немайнову)
шкоду, заподіяну ушкодженням здоров'я,
не залежить від сплати Фонду страхових
внесків підприємств, на яких ушкоджене
здоров'я потерпілого.

Відповідно до статті 2 Угоди «Про
взаємне визнання прав на відшкодування
шкоди, завданої працівникам каліцтвом,
професійним захворюванням або іншим
ушкодженням здоров'я, пов'язані з
виконанням ними трудових обов'язків»,
підписаної 9 вересня 1994 року між
частиною держав колишнього СРСР,
відшкодування шкоди, завданої
працівнику внаслідок трудового
каліцтва, іншого ушкодження здоров'я (у
тому числі при настанні втрати
працездатності в результаті нещасного
випадку на виробництві, пов'язаного з
виконанням працівниками трудових
обов'язків, після переїзду потерпілого
на територію іншої Сторони), смерті
здійснюється роботодавцем Сторони,
законодавство якої поширювалось на
працівника в момент одержання
каліцтва, іншого ушкодження здоров'я,
смерті.

Статтею 3 Угоди про гарантії прав
громадян держав-учасників
Співдружності Незалежних держав у
галузі пенсійного забезпечення від 13
березня 1992 року встановлено, що всі
витрати, пов'язані із здійсненням
пенсійного забезпечення за цією Угодою
несе держава, що надає це пенсійне
забезпечення. Статтею 5 цієї Угоди
передбачено, що вона поширюється на всі
види пенсійного забезпечення громадян,
які встановлені законодавством.

Як вже зазначалось судом, Законом №
1105 передбачено, що у разі настання
страхового випадку обов'язок своєчасно
та в повному обсязі відшкодовувати
шкоду, заподіяну працівникові
внаслідок ушкодження здоров'я або в
разі його смерті, виплачуючи йому або
особам, які перебували на його
утриманні, зокрема, пенсію по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання чи пенсію у
зв'язку з втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, а також організація
поховання померлого та відшкодування
вартості пов'язаних з цим ритуальних
послуг відповідно до місцевих умов,
покладений на Фонд соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України (статті 21, 28
вказаного Закону).

Порядок відшкодування Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України Пенсійному фонду
України витрат, пов'язаних з виплатою
пенсій по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсій у
зв'язку із втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, затверджений Постановою
правління Пенсійного фонду України,
правління Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України 4 березня 2003 року №
5-4/4, зареєстрованою в Міністерстві
юстиції України 16 травня 2003 року № 376/7697
(надалі - Порядок № 5-4/4).

Частиною 2 статті 24 Закону № 1105
встановлено, якщо після призначення
застрахованій особі матеріальної
допомоги чи надання соціальних послуг,
між Фондом соціального страхування від
нещасних випадків і страховиками з
інших видів соціального страхування
виникають спори щодо понесених витрат,
виплата здійснюється страховиком, до
якого і звернувся застрахований. При
цьому страховик, до якого звернувся
застрахований має право звернутися до
відповідного страховика з інших видів
соціального страхування щодо
відшкодування понесених ним витрат.

Статтею 36 Закону №1058 встановлені
умови призначення пенсії у зв'язку з
втратою годувальника, згідно якої
пенсія у зв'язку з втратою годувальника
призначається непрацездатним членам
сім'ї померлого годувальника, які були
на його утриманні, за наявності в
годувальника на день смерті страхового
стажу, який був би необхідний йому для
призначення пенсії по інвалідності, а в
разі смерті пенсіонера або осіб,
зазначених у частині другій статті 32
цього Закону, - незалежно від
тривалості страхового стажу. При цьому
дітям пенсія у зв'язку з втратою
годувальника призначається незалежно
від того, чи були вони на утриманні
годувальника. Батьки і чоловік
(дружина) померлого, які не були на його
утриманні, мають право на пенсію у
зв'язку з втратою годувальника, якщо
втратили джерело засобів до існування.
Непрацездатними членами сім'ї
вважаються: 1) чоловік (дружина), батько,
мати, якщо вони є інвалідами або
досягли пенсійного віку, передбаченого
статтею 26 цього Закону; 2) діти (у тому
числі діти, які народилися до спливу 10
місяців з дня смерті годувальника)
померлого годувальника, які не досягли
18 років або старші цього віку, якщо вони
стали інвалідами до досягнення 18 років.
Діти, які навчаються за денною формою
навчання у загальноосвітніх
навчальних закладах системи загальної
середньої освіти, а також
професійно-технічних, вищих навчальних
закладах, - до закінчення такими дітьми
навчальних закладів, але не довше ніж
до досягнення ними 23 років, та
діти-сироти - до досягнення ними 23 років
незалежно від того, навчаються вони чи
ні; 3) чоловік (дружина), а в разі їх
відсутності - один з батьків або брат чи
сестра, дідусь чи бабуся померлого
годувальника незалежно від віку і
працездатності, якщо він (вона) не
працюють і зайняті доглядом за дитиною
(дітьми) померлого годувальника до
досягнення нею (ними) 8 років. До членів
сім'ї, які вважаються такими, що були на
утриманні померлого годувальника,
відносяться особи, зазначені в частині
другій цієї статті, якщо вони: 1) були на
повному утриманні померлого
годувальника; 2) одержували від
померлого годувальника допомогу, що
була для них постійним і основним
джерелом засобів до існування. Члени
сім'ї померлого годувальника, для яких
його допомога була постійним і
основним джерелом засобів до
існування, але які й самі одержували
пенсію, мають право, за бажанням,
перейти на пенсію у зв'язку з втратою
годувальника.

Відмінними між Законами № 1105 та
Законом України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-IV
(надалі - Закон №1058) є те, що статтею 33
Закону № 1105 закріплено, що у разі
смерті потерпілого право на одержання
щомісячних страхових виплат (пенсій
згідно з підпунктом "д" пункту 1 частини
першої статті 21 цього Закону) мають
непрацездатні особи, які перебували на
утриманні померлого або мали на день
його смерті право на одержання від
нього утримання, а також дитина
померлого, яка народилася протягом не
більш як десятимісячного строку після
його смерті. Такими непрацездатними
особами є: 1) діти, які не досягли 16
років; діти з 16 до 18 років, які не
працюють, або старші за цей вік, але
через вади фізичного або розумового
розвитку самі не спроможні заробляти;
діти, які є учнями, студентами
(курсантами, слухачами, стажистами)
денної форми навчання - до закінчення
навчання, але не більш як до досягнення
ними 23 років; 2) жінки, які досягли 55
років, і чоловіки, які досягли 60 років,
якщо вони не працюють; 3) інваліди -
члени сім'ї потерпілого на час
інвалідності; 4) неповнолітні діти, на
утримання яких померлий виплачував або
був зобов'язаний виплачувати аліменти;
5) непрацездатні особи, які не
перебували на утриманні померлого, але
мають на це право. Право на одержання
страхових виплат у разі смерті
потерпілого мають також дружина
(чоловік) або один з батьків померлого
чи інший член сім'ї, якщо він не працює
та доглядає дітей, братів, сестер або
онуків потерпілого, які не досягли
8-річного віку.

Тобто, коло осіб, які мають право на
одержання щомісячних страхових виплат
відповідно до Закону № 1105 вужче, ніж
коло осіб, яким призначається пенсія у
зв'язку з втратою годувальника на
загальних умовах.

Згідно статті 28 Закону № 1105
страховими виплатами є грошові суми,
які згідно із статтею 21 цього Закону
Фонд соціального страхування від
нещасних випадків виплачує
застрахованому чи особам, які мають на
це право, у разі настання страхового
випадку. Зазначені грошові суми, в тому
числі, складаються із страхової
виплати пенсії у зв'язку з втратою
годувальника.

Водночас, для визнання суми пенсії по
втраті годувальника саме страховою
виплатою в розумінні Закону № 1105,
підставою для такої виплати Закон
визначає обов'язкову наявність
страхового випадку.

Так, відповідно до статті 13 Закону №
1105 страховим випадком є нещасний
випадок на виробництві або професійне
захворювання, що спричинили
застрахованому професійно зумовлену
фізичну чи психічну травму за обставин,
зазначених у статті 14 цього Закону, з
настанням яких виникає право
застрахованої особи на отримання
матеріального забезпечення та/або
соціальних послуг. Факт нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання
розслідується в порядку, затвердженому
Кабінетом Міністрів України
відповідно до Закону України «Про
охорону праці». Підставою для оплати
потерпілому витрат на медичну
допомогу, проведення медичної,
професійної та соціальної
реабілітації, а також страхових виплат
є акт розслідування нещасного випадку
або акт розслідування професійного
захворювання (отруєння) за
встановленими формами.

За змістом статей 8, 10, 81 Закону
України «Про пенсійне забезпечення»
пенсійне забезпечення громадян,
призначення пенсій і оформлення
документів для їх виплати здійснюється
органами Пенсійного фонду України з
виплатою пенсій за рахунок його коштів.

Відповідно до частини 9 статті 34
Закону № 1105 причинний зв'язок смерті
потерпілого з одержаним каліцтвом або
іншим ушкодженням здоров'я має
підтверджуватися висновками
відповідних медичних закладів.

Загальними положеннями Інструкції
про встановлення причинного зв'язку
смерті з професійним захворюванням
(отруєнням) або трудовим каліцтвом, яка
затверджена наказом Міністерства
охорони здоров'я України від 15
листопада 2005 року № 606 та зареєстрована
в Міністерстві юстиції України 2 грудня
2005 року за № 1455/11735, передбачено, що
причинний зв'язок смерті з професійним
захворюванням (отруєнням) або трудовим
каліцтвом - зв'язок, який можна
встановити між перебігом професійних
захворювань (отруєнь) або наслідками
трудового каліцтва з урахуванням
форми, стадії, тяжкості функціональних
порушень, розвитку ускладнень за життя,
патоморфологічними та гістологічними
змінами в органах та системах
організму, що виявлені під час розтину,
та настанням смерті.

Пунктом 2.10 зазначеної Інструкції
закріплено, що висновок про наявність
або відсутність причинного зв'язку
смерті з професійним захворюванням
(отруєнням) або трудовим каліцтвом
оформляється довідкою у трьох
примірниках, що використовується МСЕК
за формою, що затверджується МОЗ
України та видається: перший - установі,
що надавала направлення до МСЕК, другий
- відповідному відділенню виконавчої
дирекції Фонду, третій - заявнику.
Підставою є акт визначення причинного
зв'язку смерті з профзахворюванням
(отруєнням) або трудовим каліцтвом
(форма акта затверджується МОЗ
України).

Частиною 8 статті 34 Закону № 1105
закріплено, що у разі смерті
потерпілого від нещасного випадку або
професійного захворювання витрати на
його поховання несе Фонд згідно з
порядком, визначеним Кабінетом
Міністрів України.

Порядок проведення витрат на
поховання у разі смерті потерпілого
від нещасного випадку на виробництві
або професійного захворювання,
затверджений постановою Кабінету
Міністрів України від 11 липня 2001 року №
826 (надалі - Порядок № 826), регулює
питання відшкодування Фондом таких
витрат страхувальнику або сім'ї
застрахованого, чи іншій особі, яка
здійснювала поховання потерпілого, на
організацію поховання та пов'язаних з
цим ритуальних послуг. Витрати на
поховання провадяться у разі смерті
потерпілого, що настала за обставин, за
яких настає страховий випадок
державного соціального страхування
громадян від нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання, перелік яких наведено
Кабінетом Міністрів України (пункт 2
Порядку № 826). Організація поховання
працівника, який загинув на
виробництві або помер у лікарні під час
лікування отриманої на виробництві
травми, проводиться страхувальником
(пункт 5 зазначеного Порядку).

Відповідно до абзацу 2 частини 9
статті 34 Закону № 1105 у разі смерті
потерпілого, який одержував страхові
виплати і не працював, розмір
відшкодування шкоди особам, зазначеним
у статті 33 цього Закону, визначається
виходячи із суми щомісячних страхових
виплат і пенсії, які одержував
потерпілий на день його смерті, з
відповідним коригуванням щомісячних
страхових виплат згідно із статтею 29
цього Закону. Причинний зв'язок смерті
потерпілого з одержаним каліцтвом або
іншим ушкодженням здоров'я має
підтверджуватися висновками
відповідних медичних закладів.

Таким чином, зі змісту частини 4
статті 26 Основ, частини 2 статті 24
Закону № 1105 вбачається: якщо після
призначення застрахованій особі
матеріальної допомоги чи надання
соціальних послуг між страховиками
виник спір щодо понесених витрат,
виплата здійснюється страховиком, до
якого звернулася застрахована особа.
При цьому неналежний страховик має
право звернутися до належного
страховика та відшкодувати понесені
ним витрати.

Аналіз норм Закону № 1105, який
визначає правову основу, економічний
механізм та організаційну структуру
загальнообов'язкового державного
соціального страхування громадян від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, що призвели
до втрати працездатності або загибелі
застрахованих на виробництві осіб, та
Порядку № 826, затвердженого на
виконання частини 8 статті 34 цього
Закону, дає підстави вважати, що Фонд
зобов'язаний відшкодовувати виплачені
іншими страховиками суми допомоги на
поховання лише тих осіб, які померли
від нещасного випадку на виробництві
або професійного захворювання, тобто
за умови наявності причинного зв'язку
їх смерті з одержаним каліцтвом або
іншим ушкодженням здоров'я.

Суд дійшов висновку, що положення
пункту 4 Порядку № 826, яким зобов'язано
Фонд відшкодовувати ПФУ витрати на
допомогу на поховання сім'ї померлого
або особі, яка здійснила поховання
особи, котра отримувала пенсію по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання, суперечить
положенням Закону № 1105. Так, зокрема,
стаття 21 цього Закону пов'язує
виникнення такого обов'язку у Фонду зі
смертю працівника, а не з отриманням
померлим, який не працював, зазначеної
вище пенсії.

Отже, що стосується позовних вимог
про стягнення з відповідача витрат на
виплату допомоги на поховання ОСОБА_8,
оскільки смерть потерпілого не
пов'язана із страховим випадком
державного соціального страхування,
суд дійшов висновку, що оскільки
позивачем не доведено, що смерть ОСОБА_8
є наслідком страхового випадку,
страхувальником за яким є Фонд, правові
підстави для покладання на відповідача
обов'язку по відшкодуванню витрат УПФУ
на виплату та доставку допомоги за
грудень 2013 року в сумі 214 грн. 84 коп. на
поховання цієї особи відсутні.

Відповідно до частини 1 статті 72
Кодексу адміністративного судочинства
України обставини, встановлені судовим
рішенням в адміністративній, цивільній
або господарській справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи, або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Суд зазначає, що постановою
Донецького окружного
адміністративного суду від 26 листопада
2013 року по справі № 805/15513/13-а позов
Управління Пенсійного фонду України в
Центрально-Міському районі м. Макіївки
Донецької області до Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у
Центрально-Міському районі м. Макіївки
Донецької області про стягнення витрат
задоволено частково, а саме: стягнуто з
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в
Центрально-Міському районі м. Макіївки
Донецької області витрати по особовій
справі ОСОБА_3, якому виплачено пенсію
по інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві за період з
липня по вересень 2013 року в сумі 450 грн.
та витрати на доставку пенсії у розмірі
3 грн. 57 коп.; стягнуто з Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в
Центрально-Міському районі м. Макіївки
Донецької області витрати по виплаті
пенсії ОСОБА_43, у зв'язку з втратою
годувальника, який помер внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання, за період з
липня по вересень 2013 року в сумі 100 грн.
05 коп. та витрати на доставку пенсії у
розмірі 0,79 грн. У задоволенні іншої
частини позовних вимог відмовлено.

Постановою Донецького апеляційного
адміністративного суду від 28 січня 2014
року по справі № 805/15513/13-а апеляційну
скаргу Управління Пенсійного фонду
України в Центрально-Міському районі м.
Макіївки Донецької області на
постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 26 листопада
2013 року залишено без задоволення.
Апеляційну скаргу Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у
Центрально-Міському районі м. Макіївки
Донецької області на постанову
Донецького окружного
адміністративного суду від 26 листопада
2013 року задоволено частково. Постанову
Донецького окружного
адміністративного суду від 26 листопада
2013 року у справі за позовом Управління
Пенсійного фонду України в
Центрально-Міському районі м. Макіївки
Донецької області до Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у
Центрально-Міському районі м. Макіївки
Донецької області про стягнення витрат
по особових справах потерпілих, яким
виплачено пенсії по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання та пенсії у зв'язку з
втратою годувальника, який помер
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання за період з липня 2013 року
по вересень 2013 року на загальну суму 16522
грн. 33 коп., скасовано, а позовні вимоги
задоволено частково. Стягнуто з
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в
Центрально-Міському районі м. Макіївки
Донецької області витрати по особовій
справі ОСОБА_3, якому виплачено пенсію
по інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві за період з
липня по вересень 2013 року в сумі 450 грн.
та витрати на доставку пенсії у розмірі
3 грн. 57 коп. У задоволені іншої частини
позовних вимог відмовлено.

Так, судом апеляційної інстанції
встановлено, що пенсійний орган
здійснив виплату пенсії у зв'язку з
втратою годувальника, який помер
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, наступним особам: ОСОБА_9,
ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13,
ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17,
ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21,
ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_25,
ОСОБА_26, ОСОБА_27, ОСОБА_28, ОСОБА_29,
ОСОБА_30, ОСОБА_31, ОСОБА_32, ОСОБА_33,
ОСОБА_34, ОСОБА_35, ОСОБА_36, ОСОБА_37,
ОСОБА_38, ОСОБА_39, ОСОБА_40, ОСОБА_41,
ОСОБА_42. Всі перелічені вище особи на
час смерті годувальника не досягли
55-річного віку чи були працездатними.
Позивачем не доведено, що на день
смерті годувальника ці особи
перебували на утриманні померлого або
мали на день його смерті право на
одержання від нього утримання.

Таким чином, зазначені особи не
належали до категорії непрацездатних
осіб в розумінні статті 33 Закону № 1105,
отже, позовні вимоги в частині
стягнення з відповідача витрат на
виплату цим особам основного розміру
пенсії по втраті годувальника та
витрат на її доставку не підлягають
задоволенню.

Що стосується витрат по виплаті
пенсії ОСОБА_43, у зв'язку з втратою
годувальника, який помер внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання, судом
апеляційної інстанції встановлено
наступне.

ОСОБА_43, ІНФОРМАЦІЯ_3, з 11 листопада 2010
року призначено пенсію по втраті
годувальника - ОСОБА_46, який загинув
ІНФОРМАЦІЯ_9 року внаслідок нещасного
випадку на виробництві, що
підтверджено актом про нещасний
випадок на виробництві, свідоцтвом про
смерть, свідоцтвом про шлюб та заявою
від 11 листопада 2010 року. На день смерті
годувальника ОСОБА_43 виповнилося 30
років, вона не працювала, про що
свідчать записи у трудовій книжці і
мала на утриманні неповнолітніх дітей
від загиблого: ОСОБА_47, ІНФОРМАЦІЯ_4,
ОСОБА_48, ІНФОРМАЦІЯ_5, ОСОБА_49,
ІНФОРМАЦІЯ_6, двом з яких не виповнилося
8 років, що підтверджено довідкою-актом
про сумісне проживання, свідоцтвами
про народження дітей. Після досягнення
наймолодшим з дітей восьмирічного
віку, ОСОБА_48 втратила право на
отримання страхових виплат в розумінні
Закону України № 1105. Окрім цього, судом
було встановлено, що ОСОБА_43 з 1 жовтня
1984 року отримувала пенсію за віком на
пільгових умовах за Списком № 2, що
підтверджено розпорядженням про
призначення пенсії від 9 жовтня 1984 року,
а з 2010 року перейшла на пенсію по втраті
годувальника, скориставшись своїм
правом, передбаченим статтею 36 Закону
України № 1058, але це право не пов'язано
із страховим випадком в розумінні
Закону № 1105.

Отже суд дійшов висновку, оскільки
призначена та виплачувана пенсія
ОСОБА_43 не є страховою виплатою у
розумінні Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності», тому з відповідача не
підлягають до відшкодовування витрати
на виплату пенсії ОСОБА_43

Що стосується витрат по виплаті
пенсії ОСОБА_3, судом апеляційної
інстанції встановлено, що страховиком,
який має виплачувати пенсію по
інвалідності особі, яка стала
інвалідом від нещасного випадку на
виробництві на території колишніх
республік СРСР до проголошення
незалежності України, а в разі виплати
такої органами Пенсійного фонду
України - відшкодувати останньому
витрати, є Фонд соціального
страхування від нещасних випадків.

Таким чином відповідач неправомірно
не зарахував суми витрат на виплату
пенсії ОСОБА_3, який отримав травми за
межами України.

Щодо вимог позивача про стягнення з
відповідача заборгованості з
відшкодування витрат на виплату пенсії
по втраті годувальника у зв'язку з
відсутністю висновку МСЕК про
причинно-наслідковий зв'язок між
смертю годувальника та трудовим
каліцтвом або профзахворюванням, судом
апеляційної інстанції встановлено, що
позивачем не доведена належними
доказами, а саме висновком МСЕК
наявність причинно-наслідкового
зв'язку між смертю ОСОБА_44 та ОСОБА_45 та
трудовим каліцтвом або професійним
захворюванням, тобто позивачем не
доведено, що смерть цих осіб є
наслідком страхового випадку,
страхувальником за яким є Відділення
Фонду.

Отже, позовні вимоги в частині
стягнення з відповідача витрат на
виплату та доставку пенсії по втраті
годувальника ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в
загальній сумі 907 грн. 14 коп. є
необґрунтованими, а тому задоволенню
не підлягають.

Щодо позовних вимог про стягнення з
відповідача витрат на виплату пенсії,
оскільки нещасний випадок не
пов'язаний з виробництвом стосовно
ОСОБА_6, судом апеляційної інстанції
встановлено, що виплачена ОСОБА_6
пенсія не підлягає відшкодуванню
відповідачем, оскільки акт про
нещасний випадок від 14 травня 2009 року №
3 складений відповідно до Порядку
розслідування та обліку нещасних
випадків, професійних захворювань та
аварій, що сталися в органах і
підрозділах системи Міністерства
внутрішніх справ України, який
затверджений наказом Міністерства
внутрішніх справ України від 27 грудня
2002 року № 1346. Отже, відсутні підстави
для задоволення позовних вимог щодо
стягнення з відповідача суми по
відшкодуванню витрат пенсійного
органу на виплату пенсії ОСОБА_6 за
період з жовтня по грудень 2013 року у
загальному розмірі 450 грн.

Відповідно до частини 5 статті 254
Кодексу адміністративного судочинства
України постанова Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 28 січня 2014 року по справі № 805/15513/13-а
набрала законної сили. Таким чином,
обставини, які встановлені даним
судовим рішенням, не доказуються в цій
адміністративній справі в порядку
статті 72 КАС України.

Таким чином, приймаючи до уваги
наведене, суд вважає встановленими
обставини щодо необґрунтованості
заявлених вимог в частині
відшкодування відповідачем витрат:
громадянам, яким виплачена пенсія у
зв'язку з тим, що на момент смерті
годувальника утриманець був
працездатним наступним особам: ОСОБА_9,
ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13,
ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17,
ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21,
ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_25,
ОСОБА_26, ОСОБА_27, ОСОБА_28, ОСОБА_29,
ОСОБА_30, ОСОБА_31, ОСОБА_32, ОСОБА_33,
ОСОБА_34, ОСОБА_35, ОСОБА_36, ОСОБА_37,
ОСОБА_38, ОСОБА_39, ОСОБА_40, ОСОБА_41,
ОСОБА_42, ОСОБА_43; по виплаті пенсії по
втраті годувальника у зв'язку з
відсутністю висновку МСЕК про
причинно-слідчий зв'язок смерті з
каліцтвом або профзахворюванням
стосовно ОСОБА_4 та ОСОБА_5; на виплату
пенсій, оскільки нещасний випадок не
пов'язаний з виробництвом стосовно
ОСОБА_6, який постраждав внаслідок
нещасного випадку в період проходження
служби при виконання службових
обов'язків, та про обґрунтованість
вимог в частині стягнення витрати по
особовій справі ОСОБА_3 за період з
жовтня 2013 року по грудень 2013 року в
загальній сумі 453 грн. 57 коп. Що
стосується позовних вимог про
стягнення з відповідача витрат на
виплату допомоги на поховання ОСОБА_8,
оскільки смерть потерпілого не
пов'язана із страховим випадком
державного соціального страхування,
суд дійшов висновку, що позивачем не
доведено, що смерть ОСОБА_8 є наслідком
страхового випадку, страхувальником за
яким є Фонд, тому позовні вимоги в цій
частині не підлягають задоволенню.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов
висновку, що позовні вимоги Управління
Пенсійного фонду України в
Червоногвардійському районі м.
Макіївки Донецької області підлягають
частковому задоволенню.

Керуючись статтями 2-15, 17-18, 33-35, 41-42,
47-51, 56-59, 69-71, 79, 86, 87, 94, 99, 104-107, 110, 122-143, 151-154,
158, 162, 163, 167, 185-186, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов Управління Пенсійного фонду
України в Центрально-Міському районі м.
Макіївки Донецької області до
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в
Центрально-Міському районі м. Макіївки
Донецької області про стягнення витрат
за період з жовтня по грудень 2013 року в
сумі 16638 грн. 86 коп. задовольнити
частково.

Стягнути з Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в
Центрально-Міському районі м. Макіївки
Донецької області витрати по особовій
справі ОСОБА_3 за період з жовтня 2013
року по грудень 2013 року в загальній
сумі 453 грн. 57 коп. (чотириста п'ятдесят
три гривні п'ятдесят сім копійок).

В іншій частині позовних вимог у
задоволенні відмовити.

Вступна та резолютивна частини
постанови прийняті у нарадчій кімнаті
та проголошені у судовому засіданні 13
березня 2014 року. Постанова у повному
обсязі буде складена 18 березня 2014 року.

У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до
адміністративного суду апеляційної
інстанції через суд першої інстанції,
який ухвалив оскаржуване судове
рішення. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції.
Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 КАС України
апеляційна скарга подається протягом
десяти днів з дня отримання копії
постанови.

Суддя
Смагар С.В.