Справа № 820/12930/13-а
Суддя: Тацій Л.В.
Дата ухвалення: 2014-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2014 р.Справа № 820/12930/13-аКолегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Тацій Л.В.

Суддів: Водолажської Н.С. , Філатова Ю.М.

за участю секретаря судового засідання
Шабанової С.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Харківської об`єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Харківській області на постанову
Харківського окружного
адміністративного суду від 27.01.2014р.
по справі № 820/12930/13-а

за позовом Приватного підприємства
"Ліга А"

до Харківської об`єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Харківській
області

про скасування податкових
повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, Приватне підприємство "Ліга А"
(далі - ПП "Ліга А"), звернувся до
Харківського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом, в якому
просив скасувати в повному обсязі
податкові повідомлення-рішення
Харківської об'єднаної Державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Харківській
області від 16.07.2013 року № та від
16.07.2013 року № .

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 27.01.2014р. по
справі № 820/12930/13-а позов задоволено.

Відповідач, не погодившись з даним
судовим рішенням, подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
постанову та прийняти нову, якою у
задоволенні позову відмовити в повному
обсязі.

Сторони, будучи належним чином
повідомлені про дату, час та місце
апеляційного розгляду справи, в судове
засідання, призначене на 13.03.2014 року не
прибули.

Враховуючи, що в матеріалах справи
достатньо письмових доказів для
правильного вирішення апеляційної
скарги, а особиста участь сторін в
судовому засіданні - не обов'язкова,
колегія суддів у відповідності до ч. 4
ст. 196 КАС України визнала можливим
проводити розгляд апеляційної скарги
за відсутності представників сторін.

Відповідно до ч. 6 ст. 12 та ч. 1 ст. 41
Кодексу адміністративного судочинства
України фіксування судового засідання
13.03.2014 року за допомогою
звукозаписувального технічного запису
не здійснювалось у зв'язку з неявкою
осіб, які беруть участь у справі.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши суддю доповідача,
перевіривши рішення суду першої
інстанції та доводи апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено,
підтверджується наявними в матеріалах
справи доказами, що позивач пройшов
передбачену законодавством процедуру
державної реєстрації, ПП "Ліга А"
зареєстровано у встановленому законом
порядку, як юридична особа, набуло
правового статусу суб'єкта
господарювання - юридичної особи,
знаходиться на обліку в Харківській
об'єднаній Державній податковій
інспекції Головного управління
Міндоходів у Харківській області як
платник податків та зборів.

Вказані обставини сторонами
визнаються, а тому в силу ч. 3 ст. 72 КАС
України не доказуються перед судом.

Харківською об'єднаною Державною
податковою інспекцією Головного
управління Міндоходів у Харківській
області проведена документальна
невиїзна позапланова перевірка ПП
"Ліга А" з питань правильності
обчислення та нарахування податку на
додану вартість та податку на прибуток
підприємств по операціям з ФОП ОСОБА_2
(код НОМЕР_2) за період жовтень 2012 року
та відображення в податковому обліку у
листопаді 2012 - січні 2013 років.

Результати перевірки оформлені актом
від 21.06.13 № 1177/220/30588680 (а.с. 8-24 том 1).

У висновках вказаного акту перевірки
контролюючим органом відображено
висновок про порушення позивачем
приписів: п.138.1.1 п.138.1, п. 138.2 ст.138, пп.139.1.9
п.139.1 ст.139, п.198.1, п.198.3, п.198.6 ст.198, п. 201.1
ст. 201 Податкового кодексу України, які
призвели до заниження податку на
прибуток у сумі 19 187,00 грн. та до
заниження податку на додану вартість у
сумі 73 935,00 грн.

На підставі даного висновку Акту
перевірки, відповідачем прийняті
податкові повідомлення -рішення від
16.07.13р. № , яким було збільшено
суму грошового зобов'язання по податку
на прибуток на суму 23 983,75 грн. (основний
платіж - 19 187,00 грн. та штрафні
(фінансові) санкції - 4 796,75 грн.) та від
16.07.13 № , яким було збільшено суму
грошового зобов'язання по податку на
додану вартість на суму 92418,75 грн.
(основний платіж - 73 935,00 грн. та штрафні
(фінансові) санкції - 18 483,75 грн.) (а.с. 25-26
том 1).

З дослідженого акту перевірки слідує,
що фактичною підставою для прийняття
контролюючим органом рішень, слугувало
відображене в акті судження про
нереальність здійснення ФОП ОСОБА_2
фінансово-господарських операцій у
жовтні 2012 року, а також висновки
податкового органу про неможливість
підтвердити реальність операцій з ФОП
ОСОБА_2І з причин відсутності
обов'язкових реквізитів у
товарно-транспортних накладних.

Перевіряючи юридичну та фактичну
обґрунтованість мотивів, які покладені
суб'єктом владних повноважень в основу
спірних правових актів індивідуальної
дії на відповідність вимогам ч.3 ст.2 КАС
України, колегія суддів виходить з
наступного.

З матеріалів справи слідує, що між
позивачем, ПП "Ліга А" (в якості
Замовника), та ФОП ОСОБА_2 (в якості
Перевізника) був укладений договір від
11.09.12 № 1109-01, предметом якого є надання
транспортних послуг (а.с. 42-43 том 1).

За умовами договору Перевізник надає
послуги по транспортуванню вантажу по
Україні на підставі заявки, а Замовник
зобов'язується їх приймати та
оплачувати.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" господарською
операцією є дія або подія, яка викликає
зміни в структурі активів та
зобов'язань, власному капіталі
підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою
господарської операції є те, що вона
повинна спричиняти реальні зміни
майнового стану платника податків.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 909 ЦК України за
договором перевезення вантажу одна
сторона (перевізник) зобов'язується
доставити довірений їй другою стороною
(відправником) вантаж до пункту
призначення та видати його особі, яка
має право на одержання вантажу
(одержувачеві), а відправник
зобов'язується сплатити за перевезення
вантажу встановлену плату. Укладення
договору перевезення вантажу
підтверджується складенням
транспортної накладної (коносамента
або іншого документа, встановленого
транспортними кодексами (статутами).

Зазначені господарські операції з
отримання послуг ПП "Ліга А"
підтверджуються первинними
документами: заявками на перевезення
вантажу, податковими накладними від
03.10.12 № 1, від 04.10.12 №2, від 05.10.12 №4, від
08.10.12 № 5, від 09.10.12 №7, актами
здачі-прийняття робіт (надання послуг)
від 30.11.12 № ОУ0000007, від 31.12.12 № ОУ0000047,
товарно-транспортними накладними (а.с.
44-163 том 1).

Надані позивачем платіжні дорученнями
№ 310 від 03.10.12, № 313 від 04.10.12, від 05.10.12 №
319, від 08.10.12 № 321, від 09.10.12 №325 (а.с. 164-168 т.
1), засвідчують факт виконання
позивачем зобов'язань за спірним
правочином шляхом перерахування
безготівкових грошових коштів, що
означає втрату позивачем права
власності на ці кошти. Доказів
повернення цих коштів до позивача,
наявності у позивача та його
контрагента спільного інтересу щодо їх
отримання позивачем (що могло б мати
місце в разі пов'язаності цих осіб), до
матеріалів справи суб'єктом владних
повноважень не подано. За правилами
Закону України "Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в Україні"
операція по списанню коштів з
банківських рахунків платника податку
призводить до зміни стану та структури
активів і зобов'язань такого платника.

З приводу зауважень контролюючого
органу щодо окремих реквізитів
товарно-транспортних накладних, як то
відсутність в деяких із них посад та
прізвищ осіб підприємств, що приймали
та здавали вантаж, підписів водіїв,
судом в якості обґрунтування
правомірності спірних податкових
повідомлень-рішень не приймаються,
оскільки сама собою наявність або
відсутність окремих документів, а так
само помилки у їх оформленні, не є
підставою для висновків про
відсутність господарської операції,
якщо з інших даних вбачається, що
фактичний рух активів або зміни у
власному капіталі чи зобов'язаннях
платника податків у зв'язку з його
господарською діяльністю мали місце.

Таким чином, господарські операції ПП
"Ліга А" із ФОП ОСОБА_2 підтверджуються
не тільки товарно-транспортними
накладними, але й іншими документами, а
саме: договором, заявками на
перевезення вантажу, податковими
накладними, актами здачі-прийняття
робіт (надання послуг).

Матеріалами справи підтверджено, що
позивач, ПП "Ліга А", у спірних
правовідносинах отримав в
розпорядження документи, визначені
законом як підстави для збільшення
витрат з податку на прибуток та
податкового кредиту з ПДВ, провів
розрахунки з контрагентом у повному
обсязі.

Також, з матеріалів справи слідує, що
контрагент позивача на момент
здійснення господарських операцій був
зареєстрований в установленому
законом порядку, знаходився на обліку в
податковому органі, мав статус
платника ПДВ, що також не
спростовується актом перевірки
позивача.

Крім того, під час проведення перевірки
відповідачем не встановлено у позивача
наміру отримати за договором від 11.09.12
№ 1109-01 іншого результату, ніж отримання
послуг.

Досліджуючи витребувані та приєднані
до справи документи, колегія суддів
зазначає, що матеріали справи не
містять жодних доказів наявності між
позивачем та його контрагентом при
укладанні і виконанні договору
взаємоузгоджених зловмисних дій,
спрямованих на порушення існуючого в
державі суспільного ладу або моральних
засад. Таких доказів суду відповідачем
не надано, а судом при виконанні вимог
ст. 11 КАС України не виявлено. При цьому,
суд бере до уваги, що доказів, які б
вказували на відсутність реальності
господарських операцій за цим
договором, за правилами ч. 2 ст.71 КАС
України відповідач до суду не надав, а
судом самостійно таких доказів не
виявлено.

Як вбачається з матеріалів справи,
послуги, отримані від контрагента,
позивачем були використані в межах
своєї господарської діяльності, а саме
у 2012 році позивачем укладено договори
поставки соняшнику з ПП "Мечніково"
(договір від 17.09.12 № 1709-01), з ТОВ
"Селідовське" (договір № 11/1-1 від 01.11.12)
та з ТОВ "Агроліга" (договір № 240901 від
24.09.12), відповідно до умов яких ПП
"Мечніково" (у якості постачальника),
ТОВ "Селідовське" (у якості
постачальника) та ТОВ "Агроліга" (у
якості постачальника) зобов'язувались
поставити товар, а ПП "Ліга А" (у якості
покупця) прийняти його та оплатити.
Придбання товару за вказаними
договорами підтверджується
приєднаними до матеріалів справи
копіями договорів, видатковими
накладними. За цими договорами
поставка товару здійснювалась на
складах постачальників шляхом
самовивозу.

Транспортування придбаного товару за
допомогою яких можливо здійснити
перемішання товару, здійснювалось ПП
"Ліга А" за допомогою до сторонніх
суб'єктів господарювання. Внаслідок
чого позивачем укладено з ФОП ОСОБА_2
договір від 11.09.12 № 1109-01 про надання
транспортних послуг.

Придбаний у постачальників товар -
соняшник транспортувався на адресу:
Харківська область, смт. Нова Водолага,
вул. Чехова, 14. За вказаною адресою
розміщуються виробничі потужності ТОВ
"Агроком Нова Водолага". Основною ціллю
придбання соняшнику було виготовлення
соняшникової олії та макухи, що
підтверджується договором на
переробку насіння соняшнику № 0309-01 від
03.09.12, укладеним між ТОВ "Агроком Нова
Водолага" та ПП "Ліга А", копія якого
приєднана до матеріалів справи.
Відповідно до умов договору на
переробку насіння соняшнику ПП "Ліга А"
передавало, а ТОВ "Агроком Нова
Водолага" приймало соняшник для
переробки в соняшникову олію та
макуху.

На підтвердження факту ввезення товару
- соняшнику на ТОВ "Агроком Нова
Водолага" до матеріалів справи
приєднані: копії актів про
прийняття-передачу насіння соняшника,
журналу реєстрації зважування
вантажів на автомобільних вагах по
формі N ЗХС-28 (книга вагаря), карток
аналізу зерна за формою №47, журналу
реєстрації лабораторних аналізів
середньодобових проб при прийманні
зерна по формі N ЗХС-49, реєстрів
товарно-транспортних накладних, які
супроводжували завезений на
підприємство соняшник (форма N ЗХС-3),
переліків реєстрів накладних по формі
№ ЗХС-5.

Оцінивши перелічені первинні
документи за правилами ст.86 КАС
України, колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції про те,
що зміст оглянутих документів містить
назву документа (форми), дату та місце
складання, назву підприємства, від
імені якого складено документ, зміст та
обсяг господарської операції, одиницю
виміру господарської операції,
особистий підпис особи, яка брала
участь у здійсненні господарської
операції, первинні документи виписані
реально існуючими суб'єктами права.

Оглянуті документи не мають дефектів
форми, змісту або походження, котрі в
силу ст.9 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні", ст.44 Податкового
кодексу України, п. 2.4 Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку (затверджено
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995 року №88, зареєстровано в
Міністерстві юстиції України 05.06.1995
року за №168/704; далі за текстом -
Положення №88) спричиняють втрату
первинними документами юридичної сили
і доказовості, призвели до зміни в
структурі активів платника податків, а
відтак сприймаються судом як належні
та допустимі докази реальності
вчинення господарських операцій.

Реальність здійснення господарських
операцій між позивачем і контрагентом
підтверджується також фактом
подальшого використання придбаного
позивачем товару у власній
господарській діяльності.

Таким чином, надаючи оцінку всім
наявним в матеріалах справи договорам,
податковим накладним, накладним,
платіжним дорученням,
товарно-транспортним накладним та
іншим первинним документам, якими
позивач доводе перед судом реальність
здійснення господарської операції,
суд, досліджуючи їх, встановлює
наявність обставин реальності
здійснення господарських операцій
платника податку, на підставі яких
таким платником були сформовані дані
податкового обліку.

У ході розгляду справи судом
встановлено, що жодних зауважень чи
претензій до правоздатності і
дієздатності юридичних осіб, які є
сторонами спірних правочинів, до
правового статусу сторін договорів як
платників ПДВ, відповідності спірних
правочинів вимогам закону, належності
складання первинних документів за
спірними правочинами ДПІ ані при
проведенні перевірки, ані в ході
судового розгляду не має. Судом також
встановлено, що мотиви фізичної
відсутності товару у спірних
правовідносинах, невикористання
товару в господарській діяльності
позивача, вартісних показників
придбаного позивачем товару, способу,
порядку та стану розрахунків не були
покладені суб'єктом владних
повноважень в основу спірних рішень.

Викладене в акті судження податкового
органу про вчинення платником податків
порушень закону ґрунтується лише на
мотивах повідомлення про можливість
допущення порушень податкового
законодавства контрагента позивача.

Втім, з цьому приводу суд зазначає, що
належними та допустимими в розумінні
ст.124 Конституції України, ст.70 КАС
України доказами факту вчинення
платником податків нікчемного
правочину або факту відображення в
обліку показників господарських
операцій, які в дійсності не відбулись,
можуть бути або обвинувальний вирок
суду по кримінальній справі (бо діяння
платника податків по протиправному
заволодінню майном іншої особи або
ухиленню від сплати податків, тобто
вчинення нікчемного правочину, є
об'єктивною стороною злочинів,
передбачених ст.191 КК України та ст.212 КК
України), або рішення суду у справі про
стягнення одержаного за нікчемним
правочином (бо наслідком вчинення
платником податків нікчемного
правочину відповідно до ст.ст. 207, 208, 250
Господарського кодексу України є
застосування конфіскаційного заходу у
вигляді стягнення одержаного за
нікчемним правочином), або рішення суду
про визнання правочину недійсним (бо
відповідно до ч. З ст. 228 Цивільного
кодексу України вчинення платником
податків правочину, котрий суперечить
інтересам держави та суспільства, є
підставою для звернення до суду з
вимогою про визнання такого правочину
недійсним).

Проте, відповідачем не подано до суду
жодних доказів порушення кримінальної
справи відносно посадових (службових)
осіб позивача або за викладеними у акті
фактами діяльності платника податків,
наявності обвинувального вироку суду,
рішення суду про стягнення одержаного
за нікчемним правочином, наявності
рішення суду про визнання правочину
недійсним.

Законодавством України не передбачена
відповідальність юридичної особи за
можливими допущеними порушеннями
законодавства інших юридичних осіб, на
господарюючих суб'єктів не
покладається обов'язок та не надається
право контролювати дотримання
законодавства платником податків, який
виступає контрагентом у господарській
операції.

Висновок про те, що платник не несе
відповідальності за порушення,
допущені його контрагентом
узгоджується з практикою
Європейського Суду (Рішення
Європейського Суду від 22 січня 2009 року
у справі «Булвес» АД проти Болгарії
(заява № 3991/03), відповідно до п. 714 якого,
визначено, що компанія-заявник не
повинна нести відповідальність за
наслідки невиконання постачальником
його обов'язків щодо своєчасного
декларування ПДВ і, як наслідок,
сплачувати ПДВ повторно разом із пенею.
Суд вважає, що такі вимоги
прирівнюються до надзвичайного
обтяження для компанії-заявника, що
порушило справедливий баланс, який
повинен був підтримуватися між
вимогами загальних інтересів та
вимогами захисту права власності.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дій чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідно до ст. 200 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову або ухвалу
суду -без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів
відзначає, що суд першої інстанції
дійшов вичерпних юридичних висновків
щодо встановлення обставин справи і
правильно застосував до спірних
правовідносин сторін норми
матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених
вище підстав, висновків суду не
спростовують.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 199,
ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Харківської
об`єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Харківській області
залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 27.01.2014р. по
справі № 820/12930/13-а залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
у касаційному порядку протягом
двадцяти днів з дня складання ухвали у
повному обсязі шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Тацій Л.В.Судді
Водолажська Н.С. Філатов Ю.М.