Справа № 815/6621/13-а
Суддя: Балан Я. В.
Дата ухвалення: 2014-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/6621/13-а
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2014 року
м. Одеса

16 год. 40 хв.

У залі судових засідань № 31

Одеський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді
- Балан Я.В.

судді -
Єфіменко К.С.

судді -
Марина П.П.

при секретарі судового засідання
- Сербіні Р.І.

за участю сторін:

позивач
- ОСОБА_1

представник позивача -
ОСОБА_2 (за довіреністю)

представник відповідача

Державного агентства земельних

ресурсів України
- Браїловська А.А. (за довіреністю)

представника відповідача

ГУ ДКСУ в Одеській області -
не з'явився

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом ОСОБА_1 до Державного агентства
земельних ресурсів України, ГУ ДКС
України в Одеській області про
визнання дій та бездіяльності
відповідача в особі Державного
агентства земельних ресурсів України
стосовно отримання під час знаходження
на лікарняному заступника начальника
відділу - завідувача сектору
державного земельного кадастру
Держземагентства у Кілійському районі
Одеської області ОСОБА_1, пояснення
незаконними та такими, що грубо
порушують вимоги ст. 3, 6, 19, 21, 22, 46
Конституції України; визнання дій та
бездіяльності відповідача в особі
Державного агентства земельних
ресурсів України стосовно не видання у
день звільнення з займаної посади
наказу про звільнення з посади
заступника начальника відділу -
завідувача сектору державного
земельного кадастру Держземагентства
у Кілійському районі Одеської області
ОСОБА_1, незаконними та такими, що грубо
порушують вимоги ст. 3, 6, 19 Конституції
України, ч. 2 ст. 47 КЗпП України;
визнання дій та бездіяльності
відповідача в особі Державного
агентства земельних ресурсів України
стосовно невидачі у день звільнення з
займаної посади трудової книжки
заступнику начальника відділу -
завідувача сектору державного
земельного кадастру Держземагентства
у Кілійському районі Одеської області
ОСОБА_1, незаконними та такими, що грубо
порушують вимоги ст. 3, 6, 19 Конституції
України, ч. 1 ст. 47 КЗпП України; визнання
дій та бездіяльності відповідача в
особі Державного агентства земельних
ресурсів України стосовно невиплати у
день звільнення з займаної посади
заступнику начальника відділу -
завідувача сектору державного
земельного кадастру Держземагентства
у Кілійському районі Одеської області
ОСОБА_1, незаконними та такими, що грубо
порушують вимоги ст. 3, 6, 19 Конституції
України, ст. 116 КЗпП України; визнання
дій та бездіяльності відповідача в
особі Державного агентства земельних
ресурсів України у встановленні факту
порушення Присяги державного
службовця, заступником начальника
відділу - завідувача сектору
державного земельного кадастру
Держземагентства у Кілійському районі
Одеської області ОСОБА_1, незаконними
та такими, що перевищують повноваження
відповідача, встановлені Указом
Президента України № 445/2011
від 08.04.2011 року та грубо порушують права
та обов'язки позивача; визнання дій та
бездіяльності відповідача в особі
Державного агентства земельних
ресурсів України стосовно
неповідомлення Приморської сільської
ради Кілійського району Одеської
області у встановлений законом строк,
про звільнення з займаної посади
заступника начальника відділу -
завідувача сектору державного
земельного кадастру Держземагентства
у Кілійському районі Одеської області
ОСОБА_1, незаконними та такими, що грубо
порушують вимоги ч. 3 ст. 33 Закону
України «Про статус депутатів місцевих
рад»; визнання дій та бездіяльності
відповідача в особі Державного
агентства земельних ресурсів України
стосовно ненадання позивачу наказу №
100-кт/а від 28.03.2013 року про звільнення з
займаної посади заступника начальника
відділу - завідувача сектору
державного земельного кадастру
Держземагентства у Кілійському районі
Одеської області ОСОБА_1, незаконними
та такими, що грубо порушили право на
своєчасне оскарження до суду рішень
дій та бездіяльності органів державної
влади та місцевого самоврядування,
права на відшкодування матеріальної та
моральної шкоди, права на отримання
кваліфікованої юридичної допомоги,
гарантованих ст.ст. 55, 56, 59 Конституції
України; визнання дій та бездіяльності
відповідача в особі Державного
агентства земельних ресурсів України
стосовно видання наказу № 1003-кт/а від
28.03.2013 року про звільнення з займаної
посади заступника начальника
відділу-завідувача сектору державного
земельного кадастру Держземагентства
у Кілійському районі Одеської області
ОСОБА_1 під час його знаходження на
лікарняному незаконними та такими, що
грубо порушують вимоги ст. 19, 21, 22, 28, 43
Конституції України, ч. 3 ст. 40 КЗпП
України; визнання незаконним та
скасування наказу № 1003-кт/а Державного
агентства земельних ресурсів України
від 28.03.2013 року про звільнення з
займаної посади заступника начальника
відділу-завідувача сектору державного
земельного кадастру Держземагентства
у Кілійському районі Одеської області.
ОСОБА_1; поновлення ОСОБА_1 на посаді
заступника начальника
відділу-завідувача сектору державного
земельного кадастру Відділу
Державного Агентства із земельних
ресурсів України у Кілійському районі
Одеської області; стягнення з
відповідача, в особі Державного
агентства земельних ресурсів України
на користь позивача, в особі ОСОБА_1
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу; стягнення з відповідача, в
особі Державного агентства земельних
ресурсів України на користь позивача, в
особі ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі
5000 грн. 00 окоп. та зобов'язання
відповідача, в особі Державного
агентства земельних ресурсів України
скасувати запис про звільнення з
займаної посади на підставі наказу №
1003-кт/а від 28.03.2013 року та внести
відповідні зміни в трудову книжку
позивача, -

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного
адміністративного звернувся з позовом
ОСОБА_1 до Державного агентства
земельних ресурсів України (надалі -
Держземагентство України), ГУ ДКС
України в Одеській області, про
визнання дій та бездіяльності
відповідача в особі Державного
агентства земельних ресурсів України
стосовно отримання під час знаходження
на лікарняному заступника начальника
відділу - завідувача сектору
державного земельного кадастру
Держземагентства у Кілійському районі
Одеської області ОСОБА_1, пояснення
незаконними та такими, що грубо
порушують вимоги ст. 3, 6, 19, 21, 22, 46
Конституції України; визнання дій та
бездіяльності відповідача в особі
Державного агентства земельних
ресурсів України стосовно не видання у
день звільнення з займаної посади
наказу про звільнення з посади
заступника начальника відділу -
завідувача сектору державного
земельного кадастру Держземагентства
у Кілійському районі Одеської області
ОСОБА_1, незаконними та такими, що грубо
порушують вимоги ст. 3, 6, 19 Конституції
України, ч. 2 ст. 47 КЗпП України; визнання
дій та бездіяльності відповідача в
особі Державного агентства земельних
ресурсів України стосовно невидачі у
день звільнення з займаної посади
трудової книжки заступнику начальника
відділу - завідувача сектору
державного земельного кадастру
Держземагентства у Кілійському районі
Одеської області ОСОБА_1, незаконними
та такими, що грубо порушують вимоги ст.
3, 6, 19 Конституції України, ч. 1 ст. 47 КЗпП
України; визнання дій та бездіяльності
відповідача в особі Державного
агентства земельних ресурсів України
стосовно невиплати у день звільнення з
займаної посади заступнику начальника
відділу - завідувача сектору
державного земельного кадастру
Держземагентства у Кілійському районі
Одеської області ОСОБА_1, незаконними
та такими, що грубо порушують вимоги ст.
3, 6, 19 Конституції України, ст. 116 КЗпП
України; визнання дій та бездіяльності
відповідача в особі Державного
агентства земельних ресурсів України у
встановленні факту порушення Присяги
державного службовця, заступником
начальника відділу - завідувача
сектору державного земельного
кадастру Держземагентства у
Кілійському районі Одеської області
ОСОБА_1, незаконними та такими, що
перевищують повноваження відповідача,
встановлені Указом Президента України
№ 445/2011 від 08.04.2011 року та грубо
порушують права та обов'язки позивача;
визнання дій та бездіяльності
відповідача в особі Державного
агентства земельних ресурсів України
стосовно неповідомлення Приморської
сільської ради Кілійського району
Одеської області у встановлений
законом строк, про звільнення з
займаної посади заступника начальника
відділу - завідувача сектору
державного земельного кадастру
Держземагентства у Кілійському районі
Одеської області ОСОБА_1, незаконними
та такими, що грубо порушують вимоги ч. 3
ст. 33 Закону України «Про статус
депутатів місцевих рад»; визнання дій
та бездіяльності відповідача в особі
Державного агентства земельних
ресурсів України стосовно ненадання
позивачу наказу № 100-кт/а від 28.03.2013
року про звільнення з займаної посади
заступника начальника відділу -
завідувача сектору державного
земельного кадастру Держземагентства
у Кілійському районі Одеської області
ОСОБА_1, незаконними та такими, що грубо
порушили право на своєчасне оскарження
до суду рішень дій та бездіяльності
органів державної влади та місцевого
самоврядування, права на відшкодування
матеріальної та моральної шкоди, права
на отримання кваліфікованої юридичної
допомоги, гарантованих ст.ст. 55, 56, 59
Конституції України; визнання дій та
бездіяльності відповідача в особі
Державного агентства земельних
ресурсів України стосовно видання
наказу № 1003-кт/а від 28.03.2013 року про
звільнення з займаної посади
заступника начальника
відділу-завідувача сектору державного
земельного кадастру Держземагентства
у Кілійському районі Одеської області
ОСОБА_1 під час його знаходження на
лікарняному незаконними та такими, що
грубо порушують вимоги ст. 19, 21, 22, 28,
43 Конституції України, ч. 3 ст. 40 КЗпП
України; визнання незаконним та
скасування наказу № 1003-кт/а Державного
агентства земельних ресурсів України
від 28.03.2013 року про звільнення з
займаної посади заступника начальника
відділу-завідувача сектору державного
земельного кадастру Держземагентства
у Кілійському районі Одеської області.
ОСОБА_1; поновлення ОСОБА_1 на посаді
заступника начальника
відділу-завідувача сектору державного
земельного кадастру Відділу
Державного Агентства із земельних
ресурсів України у Кілійському районі
Одеської області; стягнення з
відповідача, в особі Державного
агентства земельних ресурсів України
на користь позивача, в особі ОСОБА_1
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу; стягнення з відповідача, в
особі Державного агентства земельних
ресурсів України на користь позивача, в
особі ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі
5000 грн. 00 окоп. та зобов'язання
відповідача, в особі Державного
агентства земельних ресурсів України
скасувати запис про звільнення з
займаної посади на підставі наказу №
1003-кт/а від 28.03.2013 року та внести
відповідні зміни в трудову книжку
позивача.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
звільнення ОСОБА_1 незаконне, здійснено
з перевищенням наданих відповідачу
повноважень та з порушенням процедури,
передбаченої ст. 33 Закону України «Про
статус депутатів місцевих рад», а саме,
не повідомлено у встановлений вказаним
законом строк Приморську сільську раду
Кілійського району про звільнення
ОСОБА_1, який є депутатом даного органу.
Крім того, позивачу не було видано
копію наказу про його звільнення та
трудову книжку і не проведено
відповідного розрахунку у строк,
визначений Законом. Також вважає, що
підстава з якої його було звільнено, у
вичерпному переліку підстав, за яких
трудовий договір може бути розірваний
власником або уповноваженим ним
органом передбаченому до ст.ст. 40, 41
КЗпП відсутня.

Позивач та представник позивача в
судовому засіданні позовні вимоги
підтримали у позовному обсязі, просили
їх задовольнити повністю з підстав,
викладених в адміністративному позові
(том І аркуші справи 1-9).

Представник відповідача позов не
визнав, проти його задоволення
повністю заперечував, мотивуючи тим, що
на виконання наказу Головного
управління Держземагентства в
Одеській області № 24 від 19.03.2013 року,
відповідачем було проведено перевірку
належного функціонування Державного
фонду документації із землеустрою та
створення електронного реєстру
документації із землеустрою та оцінки
земель у Відділі Держземагентства у
Кілійському районі Одеської області у
ході якої були виявлені численні
порушення позивачем законодавства
щодо порядку оформлення
правовстановлюючих документів на
земельні ділянки громадянам. За
наслідками перевірки, Головним
управлінням було надіслано до
Держземагентства України подання щодо
вирішення питання про звільнення
заступника начальника відділу -
завідувача сектора державного
земельного кадастру Відділу
Держземагентства у Кілійському районі
Одеської області ОСОБА_1, разом з
поясненнями останнього, за
результатами розгляду яких
відповідачем було прийнято рішення про
звільнення ОСОБА_1 із займаної посади
за порушення присяги державного
службовця. Вказаний наказ, на думку
відповідача є законним та таким, що
прийнятий на підставі, відповідно та у
спосіб, передбачені чинним
законодавства. З урахуванням
зазначеного відповідач просить
відмовити в задоволенні позову з
підстав, викладених в запереченнях
проти позову (том І аркуші справи 61-69).

Представник відповідача - ГУ ДКС
України в Одеській області у судове
засідання не з'явився, належним чином
повідомлений про дату, час і місце
судового розгляду справи, про причини
неприбуття суд не повідомив, заяв про
розгляд справи за його відсутності до
суду не подав (том ІІ аркуші справи
183-184).

Вивчивши матеріали справи, заслухавши
пояснення позивача, представника
позивача та представника відповідача,
дослідивши обставини якими
обґрунтовуються вимоги та заперечення,
докази, якими вони підтверджуються, суд
вважає, що адміністративний позов
підлягає задоволенню частково з
наступних підстав.

Судом встановлено, що у 2008 році ОСОБА_1
був прийнятий на державну службу до
Відділу Держкомзему у Кілійському
районі Одеської області та 16.12.2008 року
склав присягу державного службовця
(том І аркуш справи 115).

У період з 31.08.2010 року згідно наказу
голови Держкомзему України № 310-кт від
31.08.2010 року, ОСОБА_1 виконував обов'язки
начальника Відділу Держкомзему у
Кілійському районі Одеської області
(том І аркуш справи 83).

Згідно наказу Державного агентства
земельних ресурсів України № 217-кт/а
від 01.02.2013, ОСОБА_1 був прийнятий на
посаду заступника начальника Відділу -
завідувача сектора державного
земельного кадастру Відділу
Держземагентства у Кілійському районі
Одеської області (том І аркуш справи 11).

Відповідно до рішення Приморської
сільської ради Кілійського району
Одеської області № 46-VI-П від 20.01.2011 року
«Про результати виборів депутатів»
було визнано повноваження депутата
Приморської сільської ради ОСОБА_1,
обраного 09.01.2014 року від виборчого
округу № 10 (том І аркуш справи 12).

28.03.2013 року Державним агентством
земельних ресурсів України прийнято
наказ № 1003-кт/а «Про
звільнення ОСОБА_1», згідно якого:
ОСОБА_1 звільнено з посади заступника
начальника Відділу - завідувача
сектора державного земельного
кадастру Відділу Держземагентства у
Кілійському районі Одеської області за
порушення Присяги державного
службовця в частині сумлінного
виконання своїх обов'язків відповідно
до статті 7 Кодексу законів про працю
України та пункту 6 статті 30 Закону
України «Про державну службу» (том І
аркуш справи 98).

Згідно підпису позивача у трудовій
книжці, з наказом ознайомлений 01.04.2013
року (аркуш справи 11 зв.).

Підставами звільнення, відповідно до
вказаного наказу стали подання
Головного управління Держземагентства
в Одеській області № 2-8-11/1084 від 28.03.2013
року та пояснення ОСОБА_1

З матеріалів справи вбачається, що
відповідно до Наказу Головного
управління Держземагентства в
Одеській області № 61 від 11.12.2012 року,
доручення Держземагентства України №
20095/13/7-12 від 05.12.2012 року Закону України
«Про землеустрій», постанови Кабінету
Міністрів України «Про затвердження
Положення про Державний фонд
документації із землеустрою», наказу
Держкомзему України № 218 від 03.03.2010 року
та з метою забезпечення належного
функціонування Державного фонду
документації із землеустрою та
створення повного електронного
реєстру документації із землеустрою та
оцінки земель, Головним управлінням
Держземагентства в Одеській області
прийнято наказ № 24 від 19.03.2013 року «Про
здійснення перевірки забезпечення
функціонування Державного фонду
документації із землеустрою» (том І
аркуш справи 80).

На виконання вказаного наказу,
начальником відділу державної
землевпорядної експертизи головного
управління 20.03.2013 року було проведено
перевірку належного функціонування
Державного фонду документації із
землеустрою та створення електронного
реєстру документації із землеустрою та
оцінки земель у Відділі
Держземагентства у Кілійському районі
Одеської області, за результатами якої,
враховуючи той факт, що наказом
Головного управління Держкомзему у
Одеській області № 101-к від 05.07.2012 року
за неналежне виконання службових
обов'язків раніше було оголошено
догану ОСОБА_1, складено подання №
2-8-11/1084 від 28.03.2013 року «Щодо вирішення
питання про звільнення заступника
начальника відділу - завідувача
сектора державного земельного
кадастру Відділу Держземагентства у
Кілійському районі Одеської області
ОСОБА_1» (том І аркуші справи 81-82, 95).

Згідно з вказаним поданням, в ході
перевірки в архівному фонді відділу
було виявлено документацію із
землеустрою, у складі якої була довідка
про правовий статус, кількісні та
якісні характеристики земельної
ділянки № 11-11-6/3304 від 24.12.2010 року по
проекту землеустрою щодо відведення
земельних ділянок ОСОБА_4 та іншим
(всього 10 громадян) для ведення
садівництва у власність за адресою:
Приморська сільська рада (за межами
населеного пункту) Кілійського району
Одеської області. На вказані земельні
ділянки, що розташовані на території
Приморської сільської ради (за межами
населеного пункту) Кілійського району
Одеської області 10 громадянам було
видано державні акти на право
власності на земельну ділянку для
ведення садівництва. Аналогічно було
встановлено і по проекту землеустрою
щодо відведення земельної ділянки
ОСОБА_5 для ведення садівництва у
власність за адресою: Приморська
сільська рада (за межами населеного
пункту) Кілійського району Одеської
області та іншим особам (усього 31). При
розгляді усіх зібраних під час
проведення перевірки документів було
з'ясовано, що на вказаній території
розроблено проекти землеустрою усього
31 громадянину для ведення садівництва
у власність за адресою: Приморська
сільська рада (за межами населеного
пункту) Кілійського району Одеської
області. При наданні довідок
громадянам, що містяться у вказаному
проекті землеустрою, в.о. начальника
відділу ОСОБА_1 надає інформацію, що
дані земельні ділянки рахуються як
сухі, вкриті землі, без рослинного
покриву або з незначним рослинним (гр.
67), з них інші (гр. 71). Також з'ясовано, що
на вказані земельні ділянки
розташовані на території Приморської
сільської ради (за межами населеного
пункту) Кілійського району Одеської
області 31 громадянину було видано
державні акти на право власності на
земельну ділянку для ведення
садівництва.

Таким чином, під час проведення
перевірки було встановлено надання
ОСОБА_1 недостовірних відомостей з
форми 6-зем, що призвело до порушення
порядку відведення земельних ділянок
та за результатами неправомірних дій, в
порушення діючого законодавства було
видано на вказані земельні ділянки
державні акти.

У ході розгляду питання про звільнення
позивача з займаної посади, 28.03.2013 року
ОСОБА_1 були надані пояснення (том І
аркуш справи 92).

На підтвердження зазначених обставин,
відповідачем суду надано копію наказу
№ 24 від 19.03.2013 року, копії довідок про
правовий статус, кількісні та якісні
характеристики земельних ділянок №
11-11-6/3304 від 24.12.2010 року та № 11-11-6/814 від
14.12.2011 року, копію наказу № 610-кт, копію
висновку комісії з розгляду питань,
пов'язаних з погодженням документації
із землеустрою у Кілійському районі
Одеської області № 11-11-6/03 від 05.01.2011
року та № 11-11-6/07 від 26.01.2011 року, копію
викопіювання з матеріалів оновлення
планово-картографічних матеріалів №
11-11-6/1569 від 20.04.2011 року та № 11-11-6/1570 від
20.04.2011 року, копію листа Відділу
Держземагентства у Кілійському районі
№ 11-11-1/1101 від 25.03.2013 року, копію листа
Приморського сільського голови
Кілійського району Одеської області №
02-11/199в від 19.03.2013 року, копію наказу №
101-к від 05.07.2012 року та пояснення
заступника начальника відділу ОСОБА_1
від 28.03.2013 року (том І аркуші
справи 83-92, 95).

Відповідно до ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 17 Кодексу
адміністративного судочинства
України, юрисдикція адміністративних
судів поширюється на правовідносини,
що виникають у зв'язку з здійсненням
суб'єктом владних повноважень владних
управлінських функцій, зокрема, на
публічно-правові спори з приводу
звільнення з публічної служби.

У розумінні Кодексу адміністративного
судочинства України, публічна служба
- діяльність на державних політичних
посадах, професійна діяльність суддів,
прокурорів, військова служба,
альтернативна (невійськова) служба,
дипломатична служба, інша державна
служба, служба в органах влади
Автономної Республіки Крим, органах
місцевого самоврядування, що
передбачено п. 15 ч. 1 ст. 3 цього Кодексу.

Судом встановлено, що позивач обіймав
посаду заступника начальника Відділу -
завідувача сектора державного
земельного кадастру Відділу
Держземагентства у Кілійському районі
Одеської області. Положенням про
Відділ на нього було покладено
виконання обов'язків, передбачених ст.
10 Закону України «Про державну службу»,
дотримання вимог та обмежень,
обумовлених Законами України «Про
засади запобігання і протидії
корупції» та «Про державну службу» №
3723-XII від 16.12.1993 року (надалі - Закон
України № 3723-XII від 16.12.1993 року). У разі
відсутності начальника Відділу
виконує його обов'язки та відає
питаннями контролю за дотриманням
всіма працівниками Відділу вимог
нормативно-правових актів; розгляду
вхідної та вихідної кореспонденції за
відсутності начальника Відділу;
співпраці з правоохоронними,
податковими, судовими органами
засобами масової інформації та
громадськістю; відповідає за роботу
боротьби з корупцією Відділу;
підготовки відповідей на звернення
громадян та юридичних осіб;
організації, розробки і реалізації
державних і регіональних програм
раціонального використання і охорони
земель, відновлення родючості ґрунтів,
поліпшення природного середовища;
координує діяльність сільських
(міських) рад; безпосередньо координує
і контролює діяльність сектору
землеустрою, охорони і моніторингу
земель (том ІІ аркуші справи 13-58).

Загальні засади діяльності, а також
статус державних службовців, які
працюють в державних органах та їх
апараті визначає Закон України «Про
державну службу» № 3723-ХІІ від 16.12.1993
року, згідно із положеннями ст. 1 якого,
державна служба в Україні - це
професійна діяльність осіб, які
займають посади в державних органах та
їх апараті щодо практичного виконання
завдань і функцій держави та одержують
заробітну плату за рахунок державних
коштів. Ці особи є державними
службовцями і мають відповідні
службові повноваження.

Згідно з ч. 2 ст. 2 Закону України №
3723-ХІІ від 16.12.1993 року, посадовими
особами відповідно до цього Закону
вважаються керівники та заступники
керівників державних органів та їх
апарату, інші державні службовці, на
яких законами або іншими нормативними
актами покладено здійснення
організаційно-розпорядчих та
консультативно-дорадчих функцій.

Державна служба ґрунтується на
принципах: служіння народу України;
демократизму і законності; гуманізму і
соціальної справедливості; пріоритету
прав людини і громадянина;
професіоналізму, компетентності,
ініціативності, чесності, відданості
справі; персональної відповідальності
за виконання службових обов'язків і
дисципліни; дотримання прав та
законних інтересів органів місцевого і
регіонального самоврядування;
дотримання прав підприємств, установ і
організацій, об'єднань громадян, що
передбачено (ст. 3 Закону України №
3723-ХІІ від 16.12.1993 року).

Згідно з положеннями ст. 5 Закону
України «Про державну службу»,
державний службовець повинен: сумлінно
виконувати свої службові обов'язки;
шанобливо ставитися до громадян,
керівників і співробітників,
дотримуватися високої культури
спілкування; не допускати дій і
вчинків, які можуть зашкодити
інтересам державної служби чи
негативно вплинути на репутацію
державного службовця.

Основні обов'язки державних службовців
визначені ст. 10 Закону України № 3723-ХІІ
від 16.12.1993 року і полягають в додержанні
Конституції України та інших актів
законодавства України; забезпеченні
ефективної роботи та виконання завдань
державних органів відповідно до їх
компетенції; недопущенні порушень прав
і свобод людини та громадянина;
безпосередньому виконанні покладених
на них службових обов'язків,
своєчасному і точному виконанні рішень
державних органів чи посадових осіб,
розпоряджень і вказівок своїх
керівників тощо. Державний службовець
повинен діяти в межах своїх
повноважень.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 Закону України №
3723-ХІІ від 16.12.1993 року конкретні
обов'язки та права державних
службовців визначаються на основі
типових кваліфікаційних характеристик
і відображаються у посадових
положеннях та інструкціях, що
затверджуються керівниками
відповідних державних органів у межах
закону та їх компетенції.

Підстави припинення державної служби
визначені ст. 30 Закону України № 3723-ХІІ
від 16.12.1993 року, згідно якої, державна
служба може бути припинена на
загальних підставах, передбачених
Кодексом законів про працю України.

Якщо підставою для припинення
державної служби є невиконання
(неналежне виконання) посадових
обов'язків, то неможливість
застосування за таке порушення заходів
дисциплінарного впливу або
дисциплінарних стягнень, передбачених
Кодексом законів про працю України,
включаючи звільнення, відповідач
повинен мотивувати. Обов'язковість
такого мотивування обумовлена тим, що
процедура притягнення особи до
дисциплінарної відповідальності чітко
врегульована, завдяки чому
забезпечується належний захист прав та
інтересів працівника. Зокрема,
дисциплінарне стягнення має
відповідати тяжкості вчиненого
дисциплінарного проступку та ступеню
вини особи, при визначенні виду
стягнення має бути врахований характер
правопорушення, обставини, за яких воно
було вчинене, попередня поведінка
особи, її ставлення до служби тощо.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивача було звільнено з займані
посади державного службовця на
підставі п. 6 ч. 1 ст. 30 Закону України
«Про державну службу» та ст. 7 Кодексу
законів про працю України.

Кодексом законів про працю України
передбачені загальні підстави
припинення дії трудового договору.

Пунктом 6 частини 1 статті 30 Закону
України № 3723-ХІІ від 16.12.1993 року
передбачено, що державна служба, крім
загальних підстав, передбачених
Кодексом законів про працю України
припиняється у разі відмови державного
службовця від прийняття або порушення
Присяги, передбаченої статтею 17 цього
Закону.

Тобто, доводи позивача про
невідповідність підстав звільнення -
порушення Присяги, не відповідають
нормам чинного законодавства, оскільки
така підстава для припинення державної
служби прямо передбачена в законі, який
регулює спірні правовідносини.

Статтею 43 Конституції України
громадянам гарантується захист від
незаконного звільнення.

Щодо вимог позивача про
неправомірність дій Держземагентства
України стосовно встановлення
порушення ОСОБА_1 Присяги державного
службовця, суд вважає їх такими, що не
підлягають задоволенню з наступних
підстав.

Указом Президента України № 445/2011 від
08.04.2011 року затверджено Положення про
Державне агентство із земельних
ресурсів України, відповідно до ч. 1
якого, Державне агентство земельних
ресурсів України (Держземагентство
України) є центральним органом
виконавчої влади з питань земельних
ресурсів та топографо-геодезичної і
картографічної діяльності, діяльність
якого спрямовується і координується
Кабінетом Міністрів України через
Міністра аграрної політики та
продовольства України (далі - Міністр),
входить до системи органів виконавчої
влади і забезпечує реалізацію
державної політики у сфері земельних
відносин та топографо-геодезичної і
картографічної діяльності.

Свою діяльність на виконання
передбачених в Положенні завдань
Держземагентство України здійснює
безпосередньо та через територіальні
органи, керується у своєї діяльності
Конституцією України і законами
України, актами КМ України, іншими
нормативно-правовими актами, а також
Положенням.

Відповідно до вказаним законодавчих
актів, Держземагентство як центральний
орган мало право відповідно до наданих
йому нормами чинного законодавства
повноваження на призначення та
звільнення з займаних посад керівників
територіальних органів, зокрема з
наданням повноважень на встановлення
підстав звільнення, у тому числі -
порушення Присяги державного
службовця територіального органу
Держземагентства.

З наведеного вбачається, що на час
встановлення порушення позивач
Присяги державного службовця в частині
несумлінного виконання посадових
обов'язків, відповідач мав достатні
дані та повноваження щодо застосування
до ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у
вигляді звільнення з підстав,
передбачених ст. 30 Закону України «Про
державну службу», оскільки згідно
подання відповідача, було встановлено
надання ОСОБА_1 недостовірних
відомостей з форми 6-зем, що призвело до
порушення порядку відведення
земельних ділянок та за результатами
неправомірних дій, в порушення діючого
законодавства було видано державні
акти на вказані земельні ділянки.

Крім того, з матеріал справи
вбачається, що Держземагентство
України звернулось до прокуратури
Одеської області та до Головного
управління Держземагентства в
Одеській області з проханням здійснити
перевірку щодо виявлення фактів
передачі земельних ділянок, що
знаходяться на території Приморської
сільської ради (за межами населеного
пункту) Кілійського району, фактичне
розташування яких припадає на землі
прибережної захисної смуги вздовж
Чорного моря та вжити відповідних
заходів реагування.

Згідно відповіді прокуратури Одеської
області № 05/3-2802вих.13 від 16.10.2013 року, за
фактом порушення вимог земельного
законодавства під час прийняття
Кілійською районною державною
адміністрацією розпоряджень про
надання у власність (користування)
земель водного фонду, до єдиного
державного реєстру досудових
розслідувань внесено відповідні дані
та розпочато досудове розслідування
кримінально-карного діяння, з
попередньою кваліфікацією за ч. 1 ст. 367
Кримінального кодексу України.

Стосовно позовних вимог про визнання
бездіяльності відповідача щодо
неповідомлення Приморської сільської
ради Кілійського району про звільнення
позивача, який є депутатом міської
ради, судова колегія встановила, що
згідно наявного в матеріалах справи
рішення Приморської сільської ради
Кілійського району Одеської області №
45-VI від 20.01.2011 року «Про результати
виборів», ОСОБА_1, вибраний 09.01.2011 року є
депутатом Приморської сільської ради
від виборного округу № 10 (том І аркуш
справи 12).

Окремі питання щодо охорони трудових
та інших прав депутата місцевої ради
закріплено у ст. 33 Закону України «Про
статус депутатів місцевих рад» № 93-IV
від 11.07.2002 року (в редакції, чинній на
час виникнення спірних правовідносин,
надалі - Закон України № 93-IV від 11.07.2002
року), відповідно до ч. 3 якої, депутат
місцевої ради може бути звільнений з
роботи з ініціативи власника або
уповноваженого ним органу від займаної
посади, виключений з навчального
закладу за умови його попередження в
порядку, встановленому законом. Про
таке попередження відповідний власник
або уповноважений ним орган письмово
повідомляє не менш ніж за 15 днів
відповідну місцеву раду.

На думку представника відповідача,
законодавчі підстави для направлення
повідомлення до Приморської сільської
ради Кілійського району відсутні
Одеської області про звільнення,
відсутні, а тому, відповідачем таке
повідомлення не направлялось.

Суд вважає, що вищезазначені доводи
відповідача щодо неповідомлення
Приморської сільської ради про
звільнення депутата ОСОБА_1 з посади
заступника начальника відділу є
необґрунтованими та такими, що не
відповідають основам гарантії
депутатської незалежності та
являються помилковим тлумаченням ст. 33
Закону України «Про статус депутатів
місцевих рад».

Обґрунтовуючи правомірність підстав
звільнення, відповідачем не доведено
суду правомірність неповідомлення
Приморської сільської ради про
звільнення, у відповідності до
приписів Закону України «Про статус
депутатів місцевих рад», депутатом
якої є ОСОБА_1

На підставі зазначеного, судова
колегія дійшла висновку, що оскільки
відповідачем при звільненні ОСОБА_1 не
виконано вимоги ч. 3 ст. 33 Закону України
№ 93-IV від 11.07.2002 року, то оскаржуваний
наказ про звільнення підлягає
скасування, як такий, що прийнято не на
підставі та у спосіб, що визначені
нормами чинного законодавства.

Постановою Кабінету Міністрів України
№ 950 від 13.06.2000 року затверджено
Порядок проведення службових
розслідувань стосовно осіб,
уповноважених на виконання функцій
держави або місцевого самоврядування,
пунктом 1 якого передбачено, що
відповідно до цього Порядку стосовно
осіб, уповноважених на виконання
функцій держави або місцевого
самоврядування, може бути проведено
службове розслідування: у разі
невиконання або неналежного виконання
ними службових обов'язків, перевищення
своїх повноважень, що призвело до
людських жертв або заподіяло значну
матеріальну чи моральну шкоду
громадянинові, державі, підприємству,
установі, організації чи об'єднанню
громадян.

Пунктами 7, 10 Порядку передбачено, що
особа, уповноважена на виконання
функцій держави або місцевого
самоврядування, стосовно якої
проводиться службове розслідування,
має право: отримувати інформацію про
підстави проведення такого
розслідування; надавати усні або
письмові пояснення, робити заяви,
подавати документи, які мають значення
для проведення службового
розслідування; звертатися з
клопотанням про опитування інших осіб,
яким відомі обставини, що
досліджуються під час проведення
службового розслідування, а також про
залучення до матеріалів розслідування
додаткових документів, видань, інших
матеріальних носіїв інформації
стосовно предмета службового
розслідування; подавати у письмовій
формі зауваження щодо проведення
службового розслідування, дій або
бездіяльності осіб, які його проводять;
звертатися з обґрунтованим
клопотанням у письмовій формі до
керівника органу державної влади, який
приймає рішення щодо складу комісії з
проведення службового розслідування,
про виведення з її складу осіб, які
особисто заінтересовані в результатах
такого розслідування. Про прийняте за
результатами розгляду клопотання
рішення письмово повідомляється особа,
уповноважена на виконання функцій
держави або місцевого самоврядування.

За результатами розгляду керівник
органу державної влади (посадова
особа), який прийняв рішення щодо
проведення службового розслідування,
приймає в десятиденний термін з дати
надходження акта службового
розслідування відповідне рішення, з
яким ознайомлюється особа, стосовно
якої проводилося службове
розслідування. За матеріалами
службового розслідування особа,
уповноважена на виконання функцій
держави або місцевого самоврядування,
може бути притягнута до
відповідальності згідно із
законодавством.

У судовому засіданні встановлено та
підтверджується матеріалами справи, що
службове розслідування з метою
з'ясування обставин, що стали підставою
для звільнення позивача з посади не
проводилось, тобто, звільнення
позивача відбулось без будь-якої
перевірки фактів та обставин його
діяльності на займаній посаді.

Проте, враховуючи обраний вид
відповідальності, який застосований
щодо позивача (звільнення за порушення
Присяги державного службовця), суд
вважає, що відповідачем мали бути вжиті
усі можливі та передбачені чинним
законодавством заходи для з'ясування
обставин порушення Присяги державного
службовця, з метою недопущення у
подальшому подібних випадків.

Стосовно позовної вимоги про визнання
дій та бездіяльності відповідача щодо
отримання під час знаходження позивача
на лікарняному, позивач та його
представник зазначили, що оскільки
пояснення заступника начальника
Відділу - завідувача сектору
державного земельного кадастру
Відділу Держземагентства у
Кілійському районі Одеської області
ОСОБА_1 були відібрані у позивача 28.03.2013
року у період тимчасової
непрацездатності позивача, що
підтверджена медичною довідкою, дії
щодо отримання таких пояснень є
незаконними.

Представник відповідача зазначила, що
при наданні пояснень ОСОБА_1, які були
відібрані у нього 28.03.2013 року у першій
половині дня, останній не поставив до
відома керівництво Держземагентства
України про знаходження на лікарняному
та не надав жодних підтверджуючих тому
документів. Також, начальник Відділу
Держземагентства у Кілійському районі
Одеської області не поставив до відома
керівництво Держземагентства про
знаходження ОСОБА_1 на лікарняному, а
відтак, дії відповідача щодо отримання
від позивача пояснень є правомірними
та такими, що відповідають нормам
чинного законодавства .

З урахуванням наведеного, суд дійшов
висновку про правомірності отримання
відповідачем пояснень позивача 28.03.2013
року, оскільки з матеріалів справи
вбачається, що ОСОБА_1 добровільно були
надані такі пояснення, від їх надання
він не відмовлявся та не поставив до
відома керівництво про знаходження на
лікарняному, враховуючи крім іншого, що
Держземагентство України не складає
табелю обліку використання робочого
часу Відділу Держземагентства у
Кілійському районі Одеської області,
який відповідно до наказу Державного
комітету статистики України № 48 від
05.12.2008 року складається за місцем
роботи працівника, на час видання
наказу Держземагентству України не
було відомо та могло бути відомо про
перебування ОСОБА_1 на лікарняному,
позовна вимога щодо визнання дій та
бездіяльності відповідача щодо
отримання під час знаходження позивача
на лікарняному задоволенню не
підлягає.

На думку позивача, його права та
інтереси також порушено тим, що
відповідачем не здійснено видання
наказу у день звільнення.

Проте, суд з вказаною позицією ОСОБА_1
не погоджується, оскільки з матеріалів
справи вбачається, що наказ про
звільнення ОСОБА_1 видано 28.03.2013 року,
вказана дата відповідно до наказу є
датою звільнення позивача.

Вирішуючи питання щодо позовної вимоги
про визнання дій та бездіяльності
відповідача незаконними стосовно
невидачі у день звільнення з займаної
посади трудової книжки, суд виходив з
наступного.

Відповідно до п. 1.1 Інструкції про
порядок ведення трудових книжок
працівників, затвердженої наказом
міністерства праці України,
міністерства юстиції України,
міністерства соціального захисту
населення України № 58 від 29.07.1993 року,
трудові книжки ведуться у всіх
працівників, які працюють на
підприємстві, в установі, організації.
Відповідно до наявних в матеріалах
справи письмових доказів, місцем
роботи ОСОБА_1 був Відділ
Держземагентства у Кілійському районі
Одеської області, де і зберігалась,
відповідно до норм чинного
законодавства його трудова книжка. А
відтак, оскільки Держземагентство
України не зберігало трудової книжки
позивача то правових підстав для її
видання позивачеві відповідач також не
мав, крім того, на час оголошення наказу
про звільнення позивач був відсутній
на робочі місці, а саме - як зазначає
позивач перебував на лікарняному про
що відповідачу відомо не було, що
позбавило керівництво відділу видати
ОСОБА_1 трудову книжку у день
звільнення. Враховуючи вищезазначене,
колегія суду дійшла висновку, що у
визнанні бездіяльності щодо невидання
трудової книжки слід відмовити.

Стосовно позовної вимоги про визнання
бездіяльності відповідача щодо не
проведення у день звільнення з
позивачем розрахунку, суд зазначає, що
відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України,
власник або уповноважений ним орган
зобов'язаний в день звільнення видати
працівникові належно оформлену
трудову книжку і провести з ним
розрахунок у строки, зазначені в
статті 116 цього Кодексу, згідно з якою,
при звільненні працівника виплата всіх
сум, що належать йому від підприємства,
установи, організації, провадиться в
день звільнення. Якщо працівник в день
звільнення не працював, то зазначені
суми мають бути виплачені не пізніше
наступного дня після пред'явлення
звільненим працівником вимоги про
розрахунок. Про нараховані суми,
належні працівникові при звільненні,
власник або уповноважений ним орган
повинен письмово повідомити
працівника перед виплатою зазначених
сум.

З урахуванням зазначеного, колегія
суду дійшла висновку про
неправомірність бездіяльності
відповідача по не проведенню у день
звільнення грошового розрахунку з
позивачем, в порушення вимог трудового
законодавства, не у день звільнення. У
зв'язку із чим, позовна вимога про
визнання бездіяльності відповідач по
не проведенню розрахунку з позивачем у
день звільнення підлягає задоволенню.

Щодо визнання протиправними дій та
бездіяльності відповідача стосовно
ненадання позивачу наказу про
звільнення з займаної посади, суд
вважає що дана позовна вимога підлягає
задоволенню, оскільки відповідно до ч. 2
ст. 47 КЗпП України, у разі звільнення
працівника з ініціативи власника або
уповноваженого ним органу він
зобов'язаний також у день звільнення
видати йому копію наказу про
звільнення з роботи. В інших випадках
звільнення копія наказу видається на
вимогу працівника.

З матеріалів справи вбачається, що
01.04.2013 року позивача було ознайомлено
за наказом про звільнення про що у
трудовій книжці ОСОБА_1 зроблено
відповідний запис, проте копію наказу
позивачу вручено не було.

Відповідач обґрунтовує правомірність
своїх дій тим, що є центральним органом,
та територіально не знаходиться за
місцем роботи позивача, у день видачі
наказу про звільнення - 28.03.2013 року
вказаний наказ було надіслано до
Головного управління Держземагентства
в Одеській області. Вказаний наказ
надійшов до Головного управління за
вхід. № 13-1214/12 у кінці робочого дня -
28.03.2013 року, після чого Головним
управлінням було прийнято наказ 3 63-к
від 28.3.2013 року «Про оголошення наказу
Держземагентства україни3 1003-кт/а від
28.03.2013 року». Цього ж дня, в телефонному
режимі, відділ кадрової політики
Головного управління Держземагентства
в Одеській області повідомив ОСОБА_1
про його звільнення та необхідність
ознайомитись з наказом № 1003-кт/а від
28.03.2013 року. Проте, оскільки це вже був
кінець робочого дня, ОСОБА_1 повідомив,
що з'явиться для ознайомлення з наказом
у зручний для нього час та звернувся до
Головного управління лише 01.04.2013 року.

Згідно наявних в матеріалах справи
копій зі сторінок трудової книжки
позивача, з наказом про звільнення його
було ознайомлено саме 01.04.2013 року.

Крім того, представник відповідача
також пояснив, що з боку відповідача не
вчинялось будь-яких дій стосовно
позбавлення права позивача отримати
копію наказу про звільнення.

Згідно з ч. 3 ст. 47 КЗпП, у разі
звільнення працівника з ініціативи
власника або уповноваженого ним органу
він зобов'язаний також у день
звільнення видати йому копію наказу
про звільнення з роботи. В інших
випадках звільнення копія наказу
видається на вимогу працівника.
Оскільки відповідачем не було вчинено
відповідних дій щодо видачі позивачеві
наказу про його звільнення з займаної
посади, така бездіяльності
відповідача. На думку суду є
неправомірною та такою, яка не
відповідає нормам чинного
законодавства, у зв'язку із чим, позовні
вимоги в цій частині підлягають
задоволенню.

Стосовно стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу.
При винесенні рішення про поновлення
на роботі орган, який розглядає
трудовий спір, одночасно приймає
рішення про виплату працівникові
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу, але не більш як за один рік.
Якщо заява про поновлення на роботі
розглядається більше одного року не з
вини працівника, орган, який розглядає
трудовий спір, виносить рішення про
виплату середнього заробітку за весь
час вимушеного прогулу.

Визначаючись щодо позовних вимог про
скасування наказу про звільнення та
визнання протиправними дій щодо його
прийняття, суд також враховує
положення ч. 3 ст. 40 Кодексу законів про
працю України, якими закріплено, що не
допускається звільнення працівника з
ініціативи власника або
уповноваженого ним органу в період
його тимчасової непрацездатності (крім
звільнення за пунктом 5 цієї статті), а
також у період перебування працівника
у відпустці.

Як вбачається з листка
непрацездатності Серії АВМ № 256/30,
виданого 03.04.2013 року, у період з
26.03.2013 року по 03.04.2013 року ОСОБА_1
знаходився на стаціонарному лікуванні
(том І аркуш справи 14зв.).

За таких підстав, колегія суду дійшла
висновку про неправомірність дій
відповідача щодо винесення
оскаржуваного наказу № 1003-кт/а від
28.03.2013 року в частині недодержання
процедури звільнення депутата
місцевої ради, що передбачено ст. 33
Закону України № 93-IV від 11.07.2002 року.

В судовому засіданні позивач пояснив,
що він є публічною особою, депутатом
сільської ради. Дії та бездіяльність
відповідача по незаконному звільненню,
які призвели до розповсюдження
інформації в інтернеті та інших
місцевих ЗМІ та порушення законних
прав, свобод, честі, гідності та ділової
репутації позивача, розриву відношень
з суспільством, фізичним та моральним
стражданням, порушенню нормальних
стосунків втрати нормальних життєвих
зв'язків і вимагають від позивача
докладання додаткових зусиль для
організації свого життя, у зв'язку із
чим відповідач має відшкодувати
заподіяну ОСОБА_1 моральну шкоду у
розмірі 5000 грн. 00 коп.

Порядок відшкодування моральної шкоди
у сфері трудових відносин регулюється
ст. 2371 Кодексу законів про працю
України.

Стаття 2371 Кодексу законів про працю
України передбачає відшкодування
власником або уповноваженим ним
органом моральної шкоди працівнику у
разі, якщо порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

Порядок відшкодування шкоди
визначається законодавством.

Зазначена норма закону містить перелік
юридичних фактів, що складають
підставу виникнення правовідносин
щодо відшкодування власником або
уповноваженим ним органом завданої
працівнику моральної шкоди.

За змістом указаного положення закону
підставою для відшкодування моральної
шкоди згідно із ст. 2371 Кодексу законів
про працю України є факт порушення прав
працівника у сфері трудових відносин,
яке призвело до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагало від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

Згідно з п. 3 постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди» № 4 від
31.03.1995 (надалі - Постанова № 4), під
моральною шкодою слід розуміти втрати
немайнового характеру внаслідок
моральних чи фізичних страждань, або
інших негативних явищ, заподіяних
фізичній чи юридичній особі
незаконними діями або бездіяльністю
інших осіб. Відповідно до чинного
законодавства моральна шкода може
полягати, зокрема: у приниженні честі,
гідності, престижу або ділової
репутації, моральних переживаннях у
зв'язку з ушкодженням здоров'я, у
порушенні права власності (в тому
числі інтелектуальної), прав, наданих
споживачам, інших цивільних прав, у
зв'язку з незаконним перебуванням під
слідством і судом, у порушенні
нормальних життєвих зв'язків через
неможливість продовження активного
громадського життя, порушенні
стосунків з оточуючими людьми, при
настанні інших негативних наслідків.

У п. 13 Постанови № 4 роз'яснено, що
відповідно до ст. 2371 Кодексу законів
про працю України за наявності
порушення прав працівника у сфері
трудових відносин (незаконне
звільнення або переведення, невиплати
належних йому грошових сум, виконання
робіт у небезпечних для життя і
здоров'я умовах тощо), яке призвело до
його моральних страждань, втрати
нормальних життєвих зв'язків чи
вимагає від нього додаткових зусиль
для організації свого життя, обов'язок
по відшкодуванню моральної
(немайнової) шкоди покладається на
власника або уповноважений ним орган
незалежно від форми власності, виду
діяльності чи галузевої належності.

Із наведеного слідує, що обов'язок по
відшкодуванню моральної шкоди виникає
лише за умови, що моральні страждання
працівника, або втрата ним нормальних
життєвих зв'язків, або необхідність
додаткових зусиль для організації
свого життя стали наслідками порушення
законних прав працівника.

Відповідно до частини другої статті 21
Кодексу адміністративного судочинства
України вимоги про відшкодування
шкоди, заподіяної протиправними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
суб'єкта владних повноважень або іншим
порушенням прав, свобод та інтересів
суб'єктів публічно-правових відносин,
розглядаються адміністративним судом,
якщо вони заявлені в одному
провадженні з вимогою вирішити
публічно-правовий спір. Інакше вимоги
про відшкодування шкоди вирішуються
судами в порядку цивільного або
господарського судочинства.

При вирішенні питання про з'ясування
фактів, з якими закон пов'язує
відшкодування моральної шкоди, слід
виходити з вимог статті 1167 Цивільного
кодексу України, в якій визначені
підстави відповідальності за завдану
моральну шкоду.

Частиною першою статті 1167 Цивільного
кодексу України визначено, що моральна
шкода, завдана фізичній або юридичній
особі неправомірними рішеннями, діями
чи бездіяльністю, відшкодовується
особою, яка її завдала, за наявності її
вини, крім випадків, встановлених
частиною другою цієї статті.

Відповідно до частини другої статті
1167 Цивільного кодексу України моральна
шкода відшкодовується незалежно від
вини органу державної влади, органу
влади Автономної Республіки Крим,
органу місцевого самоврядування,
фізичної або юридичної особи, яка її
завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом,
іншим ушкодженням здоров'я або смертю
фізичної особи внаслідок дії джерела
підвищеної небезпеки; якщо шкоди
завдано фізичній особі внаслідок її
незаконного засудження, незаконного
притягнення до кримінальної
відповідальності, незаконного
застосування як запобіжного заходу
тримання під вартою або підписки про
невиїзд, незаконного затримання,
незаконного накладення
адміністративного стягнення у вигляді
арешту або виправних робіт; в інших
випадках, встановлених законом.

Таким чином, відшкодування моральної
шкоди здійснюється особою, яка її
заподіяла, лише за умови, що дії
останньої були неправомірними, між
ними і шкодою є безпосередній
причинний зв'язок та є вина зазначеної
особи.

Разом з цим, у пункті 5 Постанови № 4
зазначено зокрема, що відповідно до
загальних підстав цивільно-правової
відповідальності обов'язковому
з'ясуванню при вирішенні спору про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди підлягають: наявність такої
шкоди, протиправність діяння її
заподіювача, наявність причинного
зв'язку між шкодою і протиправним
діянням заподіювача та вини останнього
в її заподіянні. Суд, зокрема,
повинен з'ясувати, чим
підтверджується факт заподіяння
позивачеві моральних чи фізичних
страждань або втрат немайнового
характеру, за яких обставин чи якими
діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в
якій грошовій сумі чи в якій
матеріальній формі позивач оцінює
заподіяну йому шкоду та з чого він при
цьому виходить, а також інші обставини,
що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до п. 4 Постанови № 4, у
позовній заяві про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди має бути
зазначено, в чому полягає ця шкода,
якими неправомірними діями чи
бездіяльністю її заподіяно позивачеві,
з яких міркувань він виходив,
визначаючи розмір шкоди, та якими
доказами це підтверджується.

В процесі розгляду справи порушень зі
сторони відповідача що б спричинили
зазначені вище наслідки не
встановлено, а позивач не довів
заподіяння йому моральної шкоди.
Наведені в позові обставини на увагу
суду не заслуговують, оскільки не
узгоджуються зі змістом статті 237-1
Кодексу законів про працю України та не
підтверджується факт заподіяння
моральних страждань, за яких обставин
вони заподіянні, чому позивач оцінив
моральну шкоду на таку суму та з чого
він при цьому виходив, а також інші
обставини, що мають значення для
вирішення спору в цій частині.

Розмір відшкодування моральної
(немайнової) шкоди, згідно з п. 9
Постанови № 4, суд визначає залежно від
характеру та обсягу страждань
(фізичних, душевних, психічних тощо),
яких зазнав позивач, характеру
немайнових втрат (їх тривалості,
можливості відновлення тощо) та з
урахуванням інших обставин.
Зокрема, враховуються стан здоров'я
потерпілого, тяжкість вимушених змін
у його життєвих і виробничих
стосунках, ступінь зниження престижу,
ділової репутації, час та зусилля,
необхідні для відновлення
попереднього стану. При цьому суд,
зокрема, має виходити із засад
розумності, виваженості та
справедливості. Визначаючи розмір
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди, суд повинен наводити в рішенні
відповідні мотиви.

З урахуванням наведених вище норм,
колегія суду дійшла висновку про
недоведеність позивачем наявності
моральної шкоди, що виникла внаслідок
дій відповідача направлених на
звільнення ОСОБА_1 з займаної посади,
оскільки підстави з яких його було його
звільнено, на думку суду є такими що
відповідають нормам чинного
законодавства, проте у зв'язку із
порушенням процедури звільнення, суд
дійшов висновку про скасування наказу
№ 1003-кт/а від 28.03.2013 року. Крім
того, матеріали справи також не містять
належних письмових доказів наявності
причинного зв'язку між шкодою та
протиправними діяннями заподіювача та
вини відповідача в її заподіянні. Разом
з наведеним, розрахунок суми, яку
позивач заявляє до відшкодування (5 000
грн.), а також обставини, які призвели до
ви рахунку саме цієї суми моральної
шкоди позивачем не підтверджені
відповідними належними засобами
доказування.

За таких обставин, позовна вимога щодо
стягнення з відповідача на користь
ОСОБА_1 моральної шкоди у розмірі 5 000
грн. задоволенню не підлягає.

Згідно частини першої статті 94 Кодексу
адміністративного судочинства
України, якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 5
Закону України «Про судовий збір», за
подання позовів про стягнення
заробітної плати, поновлення на роботі
та за іншими вимогами, що випливають
із трудових правовідносин позивачі
звільняються від сплати судового
збору.

На підставі вищезазначеного, питання
щодо розподілу судових витрат судом не
вирішувалось.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 19
Конституції України, органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Відповідно до статей 11, 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, а суд згідно ст.
86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у
справі, за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні. Суд
оцінюючи надані у справі докази,
виходить із принципів
адміністративного судочинства -
змагальність, диспозитивність та
офіційне з'ясування всіх обставин
справи, згідно із яким розгляд і
вирішення справ в адміністративних
судах здійснюється на засадах
змагальності сторін та свободи в
наданні ними суду своїх доказів і у
доведенні перед судом їх
переконливості.

Згідно з ч. 1 ст. 69 Кодексу
адміністративного судочинства
України, доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів.

Згідно з ч. 1 ст. 9 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд при вирішенні справи керується
принципом законності, відповідно до
якого органи державної влади, органи
місцевого самоврядування, їхні
посадові і службові особи зобов'язані
діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 2 статті 11
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд розглядає адміністративні
справи не інакше як за позовною заявою,
поданою відповідно до цього Кодексу, і
не може виходити за межі позовних
вимог. Суд може вийти за межі позовних
вимог тільки в разі, якщо це необхідно
для повного захисту прав, свобод та
інтересів сторін чи третіх осіб, про
захист яких вони просять.

Зважаючи на вищезазначене, суд дійшов
висновку, що відповідачем не доведена
правомірність своїх дій щодо видання
наказу № 1003-кт/а від 28.03.2013 року про
звільнення позивача, та щодо
звільнення ОСОБА_1 у період його
тимчасової непрацездатності, тому
позов визнається судом обґрунтованим в
частині позовних вимог щодо визнання
неправомірними: бездіяльності
відповідача в особі Державного
агентства із земельних ресурсів
України стосовно невиплати у день
звільнення з займаної посади; визнання
бездіяльності відповідача в особі
Державного агентства із земельних
ресурсів України стосовно
неповідомлення Приморської сільської
ради Кілійського району Одеської
області у встановлений законом строк,
про звільнення з займаної посади
позивача; визнання дій та
бездіяльність відповідача в особі
Державного агентства із земельних
ресурсів України стосовно ненадання
позивачу наказу № 100-кт/а від 28.03.2013 року
про звільнення з займаної посади;
визнання дій відповідача в особі
Державного агентства із земельних
ресурсів України стосовно видання
наказу № 1003-кт/а від 28.03.2013 року про
звільнення з займаної посади позивача;
скасування наказу 3 1003-кт/а від 28.03.2013
року про звільнення ОСОБА_1; поновлення
ОСОБА_1 на посаді; стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу та
зобов'язання України скасувати запис
про звільнення з займаної посади на
підставі наказу № 1003-кт/а від 28.3.2013 року
та внести відповідні зміни в трудову
книжку і підлягає в зазначеній частині
задоволенню.

Враховуючи вищевикладене, керуючись
Законом України «Про державну службу»,
ст. ст. 2, 7, 8, 9, 11, 69-71, 86, 159-164, 167, 186, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до
Державного агентства земельних
ресурсів України, ГУ ДКС України в
Одеській області про визнання дій та
бездіяльності відповідача в особі
Державного агентства із земельних
ресурсів України стосовно отримання
під час знаходження на лікарняному
заступника начальника відділу -
завідувача сектору державного
земельного кадастру Держземагентства
у Кілійському районі Одеської області
ОСОБА_1, пояснення незаконними та
такими, що грубо порушують вимоги ст. 3,
6, 19, 21, 22, 46 Конституції України;
визнання дій та бездіяльності
відповідача в особі Державного
агентства із земельних ресурсів
України стосовно не видання у день
звільнення з займаної посади наказу
про звільнення з посади заступника
начальника відділу - завідувача
сектору державного земельного
кадастру Держземагентства у
Кілійському районі Одеської області
ОСОБА_1, незаконними та такими, що грубо
порушують вимоги ст. 3, 6, 19 Конституції
України, ч. 2 ст. 47 КЗпП України; визнання
дій та бездіяльності відповідача в
особі Державного агентства із
земельних ресурсів України стосовно
невидачі у день звільнення з займаної
посади трудової книжки заступнику
начальника відділу - завідувача
сектору державного земельного
кадастру Держземагентства у
Кілійському районі Одеської області
ОСОБА_1, незаконними та такими, що грубо
порушують вимоги ст. 3, 6, 19 Конституції
України, ч. 1 ст. 47 КЗпП України; визнання
дій та бездіяльності відповідача в
особі Державного агентства із
земельних ресурсів України стосовно
невиплати у день звільнення з займаної
посади заступнику начальника відділу -
завідувача сектору державного
земельного кадастру Держземагентства
у Кілійському районі Одеської області
ОСОБА_1, незаконними та такими, що грубо
порушують вимоги ст. 3, 6, 19 Конституції
України, ст. 116 КЗпП України; визнання
дій та бездіяльності відповідача в
особі Державного агентства із
земельних ресурсів України у
встановленні факту порушення Присяги
державного службовця, заступником
начальника відділу - завідувача
сектору державного земельного
кадастру Держземагентства у
Кілійському районі Одеської області
ОСОБА_1, незаконними та такими, що
перевищують повноваження відповідача,
встановлені Указом Президента України
№ 445/2011 від 08.04.2011 року та грубо
порушують права та обов'язки позивача;
визнання дій та бездіяльності
відповідача в особі Державного
агентства із земельних ресурсів
України стосовно неповідомлення
Приморської сільської ради
Кілійського району Одеської області у
встановлений законом строк, про
звільнення з займаної посади
заступника начальника відділу -
завідувача сектору державного
земельного кадастру Держземагентства
у Кілійському районі Одеської області
ОСОБА_1, незаконними та такими, що грубо
порушують вимоги ч. 3 ст. 33 Закону
України «Про статус депутатів місцевих
рад»; визнання дій та бездіяльності
відповідача в особі Державного
агентства із земельних ресурсів
України стосовно ненадання позивачу
наказу № 100-кт/а від 28.03.2013 року про
звільнення з займаної посади
заступника начальника відділу -
завідувача сектору державного
земельного кадастру Держземагентства
у Кілійському районі Одеської області
ОСОБА_1, незаконними та такими, що грубо
порушили право на своєчасне оскарження
до суду рішень дій та бездіяльності
органів державної влади та місцевого
самоврядування, права на відшкодування
матеріальної та моральної шкоди, права
на отримання кваліфікованої юридичної
допомоги, гарантованих ст.ст. 55, 56, 59
Конституції України; визнання дій та
бездіяльності відповідача в особі
Державного агентства із земельних
ресурсів України стосовно видання
наказу № 1003-кт/а від 28.03.2013 року про
звільнення з займаної посади
заступника начальника
відділу-завідувача сектору державного
земельного кадастру Держземагентства
у Кілійському районі Одеської області
ОСОБА_1 під час його знаходження на
лікарняному незаконними та такими, що
грубо порушують вимоги ст. 19, 21, 22, 28, 43
Конституції України, ч. 3 ст. 40 КЗпП
України; визнання незаконним та
скасування наказу № 1003-кт/а Державного
агентства із земельних ресурсів
України від 28.03.2013 року про звільнення з
займаної посади заступника начальника
відділу-завідувача сектору державного
земельного кадастру Держземагентства
у Кілійському районі Одеської області.
ОСОБА_1; поновлення ОСОБА_1 на посаді
заступника начальника
відділу-завідувача сектору державного
земельного кадастру Відділу
Державного Агентства із земельних
ресурсів України у Кілійському районі
Одеської області; стягнення з
відповідача, в особі Державного
агентства із земельних ресурсів
України на користь позивача, в особі
ОСОБА_1 середнього заробітку за час
вимушеного прогулу; стягнення з
відповідача, в особі Державного
агентства із земельних ресурсів
України на користь позивача, в особі
ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 5000 грн.
00 окоп. та зобов'язання відповідача, в
особі Державного агентства із
земельних ресурсів України скасувати
запис про звільнення з займаної посади
на підставі наказу № 1003-кт/а від 28.03.2013
року та внести відповідні зміни в
трудову книжку позивача, шляхом
заборони державному агентству
земельних ресурсів, Голові Державного
агентства земельних ресурсів та
будь-яким іншим посадовим особам
Державного агентства земельних
ресурсів та його територіальних
підрозділів вчиняти будь-які дії щодо
призначення на посаду заступника
начальника відділу - завідувача
сектору державного земельного
кадастру Відділу Держземагентства у
Кілійському районі Одеської області -
задовольнити частково.

Визнати бездіяльності відповідача в
особі Державного агентства із
земельних ресурсів України стосовно
невиплати у день звільнення з займаної
посади заступнику начальника відділу -
завідувача сектору державного
земельного кадастру Держземагентства
у Кілійському районі Одеської області
ОСОБА_1 - незаконними та такими, що грубо
порушують вимоги ст. 3, 6, 19 Конституції
України, ст. 116 КЗпП України.

Визнати бездіяльності відповідача в
особі Державного агентства із
земельних ресурсів України стосовно
неповідомлення Приморської сільської
ради Кілійського району Одеської
області у встановлений законом строк,
про звільнення з займаної посади
заступника начальника відділу -
завідувача сектору державного
земельного кадастру Держземагентства
у Кілійському районі Одеської області
ОСОБА_1 - незаконними та такими, що грубо
порушують вимоги ч. 3 ст. 33 Закону
України «Про статус депутатів місцевих
рад».

Визнати дії та бездіяльність
відповідача в особі Державного
агентства із земельних ресурсів
України стосовно ненадання позивачу
наказу № 100-кт/а від 28.03.2013 року про
звільнення з займаної посади
заступника начальника відділу -
завідувача сектору державного
земельного кадастру Держземагентства
у Кілійському районі Одеської області
ОСОБА_1 - незаконними та такими, що грубо
порушили право на своєчасне оскарження
до суду рішень та бездіяльності
органів державної влади та місцевого
самоврядування, права на відшкодування
матеріальної та моральної шкоди, права
на отримання кваліфікованої юридичної
допомоги, гарантованих ст.ст. 55, 56, 59
Конституції України.

Визнати дії відповідача в особі
Державного агентства із земельних
ресурсів України стосовно видання
наказу № 1003-кт/а від 28.03.2013 року про
звільнення з займаної посади
заступника начальника
відділу-завідувача сектору державного
земельного кадастру Держземагентства
у Кілійському районі Одеської області
ОСОБА_1 під час його знаходження на
лікарняному - незаконними та такими, що
грубо порушують вимоги ст. 19, 21, 22, 28, 43
Конституції України, ч. 3 ст. 40 КЗпП
України.

Наказ Державного агентства із
земельних ресурсів України № 1003-кт/а
від 28.03.2013 року про звільнення з
займаної посади заступника начальника
відділу-завідувача сектору державного
земельного кадастру Держземагентства
у Кілійському районі Одеської області
ОСОБА_1 - визнати незаконним та
скасувати.

Поновити ОСОБА_1 на посаді заступника
начальника відділу-завідувача сектору
державного земельного кадастру
Відділу Державного Агентства із
земельних ресурсів України у
Кілійському районі Одеської області.

Стягнути з Державного агентства із
земельних ресурсів України на користь
ОСОБА_1 щомісячного середнього
заробітку за весь час вимушеного
прогулу, починаючи з дати звільнення, а
саме з 28 березня 2013 року по день
фактичного поновлення на посаді.

Зобов'язати Державне агентство із
земельних ресурсів України скасувати
запис про звільнення з займаної посади
на підставі наказу № 1003-кт/а від 28.3.2013
року та внести відповідні зміни в
трудову книжку.

В задоволенні решти позовних вимог -
відмовити.

Допустити негайне виконання постанови
суду в частині поновлення ОСОБА_1 на
посаді заступника начальника
відділу-завідувача сектору державного
земельного кадастру Відділу
Державного Агентства із земельних
ресурсів України у Кілійському районі
Одеської області та в частині
стягнення з Державного агентства із
земельних ресурсів України на користь
ОСОБА_1 середнього заробітку за час
вимушеного прогулу за один місяць.

Постанова суду набирає законної сили в
порядку та строки, визначені ст. 186
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Постанова суду може бути оскаржена в
порядку та строки, передбачені ст. 254
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Повний текст постанови складено та
підписано 18 березня 2014 року.

Головуючий суддя
Я.В. Балан

Суддя
К.С. Єфіменко

Суддя
П.П. Марин