Справа № К/9991/63955/11-С
Суддя: Гаманко О.І.
Дата ухвалення: 2014-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"06" лютого 2014 р. м. Київ
К/9991/63955/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

головуючого Гаманка
О.І.

суддів Білуги
С.В.

Загороднього А.Ф.

розглянувши в попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Баранівському районі Житомирській
області на постанову Баранівського
районного суду Житомирської області
від 29 березня 2011 року та ухвалу
Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 12 вересня
2011 року у справі за позовом ОСОБА_2 до
Управління Пенсійного фонду України в
Баранівському районі Житомирській
області про зобов'язання вчинити певні
дії, -

встановила:

У лютому 2011 року ОСОБА_2 звернулась до
суду з позовом до Управління
Пенсійного фонду України в
Баранівському районі Житомирській
області про зобов'язання вчинити певні
дії.

Постановою Баранівського районного
суду Житомирської області від 29
березня 2011 року, залишеною без змін
ухвалою Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 12 вересня
2011 року, позовні вимоги ОСОБА_2
задоволено.

Визнано неправомірною відмову
Управління Пенсійного Фонду в
Баранівському районі Житомирській
області у виплаті ОСОБА_2 грошової
допомоги, передбаченої ст. 37 Закону
України «Про державну службу» та
зобов'язання нарахувати та виплатити
позивачу відповідно до ст. 37 Закону
України «Про державну службу» грошову
допомогу в розмірі десяти її посадових
окладів з врахуванням фактично
отриманої нею вихідної допомоги
розмірі середньомісячного заробітку.

У касаційній скарзі позивач,
посилаючись на неправильне
застосування судом першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати зазначені судові
рішення та ухвалити нове судове
рішення, яким задовольнити позов
повністю.

Заслухавши суддю-доповідача,
розглянувши та обговоривши доводи
касаційної скарги, перевіривши
правильність застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі в
межах, визначених статтею 220 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів вважає, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що ОСОБА_2 перебувала з 14
січня 1993 року по 10 лютого 2011 року на
державній службі.

Наказом начальника управління
Пенсійного фонду України в
Баранівському районі від 10 лютого 2011
року ОСОБА_2 звільнено з посади
головного спеціаліста відділу
пенсійного забезпечення в зв'язку з
виявленою невідповідністю займаній
посаді за станом здоров'я, який
перешкоджає продовженню даної роботи у
відповідності до положень пункту 2 ст.
40 КЗпП України.

Оскільки при звільнені позивачу не
було виплачену грошову допомогу в
розмірі 10 посадових окладів, вона
звернулася до суду.

Задовольняючи позов, суди попередніх
інстанцій, виходили з того, що позивач
має право на отримання грошової
допомоги при звільненні в розмірі 10
посадових окладів відповідно до
частини 2 статті 37 Закону України "Про
державну службу".

Колегія суддів погоджується з
висновками судів попередніх інстанцій
з огляду на наступне.

Відповідно до частини 2 статті 37 Закону
України "Про державну службу" на
одержання пенсії державних службовців
мають право особи, які досягли
встановленого законодавством
пенсійного віку, за наявності
страхового стажу для чоловіків - не
менше 25 років, для жінок не менше 20
років, у тому числі стажу державної
служби - не менше 10 років, та які на час
досягнення пенсійного віку працювали
на посадах державних службовців, а
також особи, які мають не менше 20 років
стажу роботи на посадах, віднесених до
категорій посад державних службовців, -
незалежно від місця роботи на час
досягнення пенсійного віку. Пенсія
державним службовцям призначається в
розмірі 80 відсотків від сум їх
заробітної плати, на які нараховуються
страхові внески на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування, а
особам, які на час звернення за
призначенням пенсії не є державними
службовцями, - у розмірі 80 відсотків
заробітної плати працюючого
державного службовця відповідної
посади та рангу за останнім місцем
роботи на державній службі.

Частиною 13 статті 37 вищенаведеного
Закону передбачено, що державним
службовцям у разі виходу на пенсію при
наявності стажу державної служби не
менше 10 років виплачується грошова
допомога в розмірі 10 місячних
посадових окладів.

Статтею 21 Закону України "Про основні
засади соціального захисту ветеранів
праці та інших громадян похилого віку в
Україні" встановлено, що особам
передпенсійного віку, трудовий договір
з якими було розірвано з ініціативи
власника або уповноваженого ним органу
у зв'язку зі змінами у організації
виробництва і праці, а також у зв'язку з
виявленою невідповідністю працівника
за станом здоров'я, гарантується право
на достроковий вихід на пенсію за
півтора року до встановленого
законодавством строку, якщо вони мають
страховий стаж для чоловіків - 25 років,
для жінок - 20 років, а для осіб, які мають
право на пенсію на пільгових умовах -
стаж роботи що дає право на даний вид
пенсії.

Як було встановлено судами, ОСОБА_2було
звільнено за станом здоров'я, який
перешкоджає продовженню даної роботи.

З 11 лютого 2011 року позивачу призначено
пенсію за віком відповідно до Закону
України "Про державну службу", однак,
під час призначення пенсії до позивача
застосовано положення статті 21 Закону
України "Про основні засади
соціального захисту ветеранів праці та
інших громадян похилого віку в
Україні", якою передбачено додаткову
соціальну гарантію з боку держави для
певної категорії громадян, а саме:
право на достроковий вихід на пенсію за
півтора року до встановленого
законодавством строку за певних умов.

Відмовляючи у виплаті грошової
допомоги в розмірі 10 місячних
посадових окладів відповідач
посилався на норми Закону України "Про
основні засади соціального захисту
ветеранів праці та інших громадян
похилого віку в Україні", які
визначають лише право на достроковий
вихід на пенсію за певних умов, але не
визначають та не встановлюють право на
отримання грошової допомоги при
припинені державної служби. А на думку
відповідача обов'язковими умовами для
виплати грошової допомоги у розмірі 10
посадових окладів, з урахуванням
приписів статті 37 Закону України "Про
державну службу", є наявність права на
вихід на пенсію державного службовця
на момент звільнення з роботи.

Згідно висновку викладеному в рішенні
Конституційного Суду України від 26
листопада 2013 року № 11-рп/2013 у справі за
конституційним зверненням ОСОБА_3 щодо
офіційного тлумачення положення
частини тринадцятої статті 37 Закону
України "Про державну службу" в
системному зв'язку з положеннями
пункту 2 частини першої, частини другої
статті 40 Кодексу законів про працю
України, статті 21 Закону України "Про
основні засади соціального захисту
ветеранів праці та інших громадян
похилого віку в Україні" необхідно
розуміти так, що у разі дострокового
виходу на пенсію державного службовця
з посади в органах державної влади
відповідно до чинного законодавства
державний службовець за наявності
стажу державної служби не менше 10 років
і страхового стажу, необхідного для
призначення пенсії за віком у
мінімальному розмірі, передбаченого
абзацом першим частини першої статті 28
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", має право на отримання
грошової допомоги в розмірі 10 місячних
посадових окладів, яке не пов'язане з
досягненням пенсійного віку,
визначеного в частині першій статті 37
Закону України "Про державну службу".

Враховуючи вищенаведене, суди
попередніх інстанцій дійшли
обгрунтованого висновку щодо
задоволення позову, оскільки державний
службовець ОСОБА_2 на момент звільнення
мала необхідний страховий стаж та
стаж державної служби, що давав їй
право виходу на пенсію та отримання
відповідної грошової допомоги.

Зважаючи на те, що у справі не
вимагається збирання або проведення
додаткової перевірки доказів,
обставини справи судами встановлені
повно й правильно, але допущена помилка
в застосуванні норм матеріального
права, суд касаційної інстанції, згідно
зі статтею 229 Кодексу
адміністративного судочинства
України, скасовує рішення судів першої
та апеляційної інстанцій і ухвалює
нове судове рішення.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів,

ухвалила:

Касаційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Баранівському районі Житомирській
області залишити без задоволення, а
постанову Баранівського районного
суду Житомирської області від 29
березня 2011 року та ухвалу
Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 12 вересня
2011 року у справі за позовом ОСОБА_2 до
Управління Пенсійного фонду України в
Баранівському районі Житомирській
області про зобов'язання вчинити певні
дії - залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
О.І. Гаманко

Судді
С.В. Білуга

А.Ф.Загородній