Справа № 2а-4100/11
Суддя: Гаманко О.І.
Дата ухвалення: 2014-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"27" лютого 2014 р. м. Київ
К/9991/92648/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

головуючого Гаманка
О.І.

суддів Білуги С.В.

Загороднього А.Ф.

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу ОСОБА_2 на
ухвалу Красногвардійського районного
суду м. Дніпропетровська від 30 травня
2011 року та ухвалу Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 07 жовтня 2011 року у справі за позовом
ОСОБА_2 до управління праці та
соціального захисту населення
Красногвардійської районної у м.
Дніпропетровську ради про стягнення
соціальної допомоги,

в с т а н о в и л а:

У травні 2011 року ОСОБА_2 звернулася до
суду з позовом до управління праці та
соціального захисту населення
Красногвардійської районної у м.
Дніпропетровську ради про стягнення
соціальної допомоги. Просила суд
стягнути з відповідача допомогу по
догляду за дитиною за 2009-2011 року та
зобов'язати відповідача здійснювати
таку допомогу до досягнення її сином
трирічного віку.

Ухвалою Красногвардійського районного
суду м. Дніпропетровська від 30 травня
2011 року, залишеною без змін ухвалою
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 07 жовтня 2011
року, позовні вимоги за період з 09 липня
2009 року по 26 листопада 2010 року залишено
без розгляду.

У касаційній скарзі позивач,
посилаючись на неправильне
застосування судами попередніх
інстанцій норм процесуального права,
просить скасувати зазначені рішення,
ухваливши нове - про направляння справи
для продовження розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача,
розглянувши та обговоривши доводи
касаційної скарги, перевіривши
правильність застосування судами норм
процесуального права, правової оцінки
обставин у справі в межах, визначених
статтею 220 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів
вважає, що касаційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Залишаючи позовну заяву без розгляду,
суд першої інстанції виходив з того, що
позивачем без поважних на то причин
було пропущено встановлений статтею 99
Кодексу адміністративного судочинства
України строк звернення до суду з даним
позовом.

Відповідно до частини першої - третьої
статті 99 Кодексу адміністративного
судочинства України (редакції, на час
звернення позивача до суду)
адміністративний позов може бути
подано в межах строку звернення до
адміністративного суду, встановленого
цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного
суду за захистом прав, свобод та
інтересів особи встановлюється
шестимісячний строк, який, якщо не
встановлено інше, обчислюється з дня,
коли особа дізналася або повинна була
дізнатися про порушення своїх прав,
свобод чи інтересів.

Для захисту прав, свобод та інтересів
особи цим Кодексом та іншими законами
можуть встановлюватися інші строки для
звернення до адміністративного суду,
які, якщо не встановлено інше,
обчислюються з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Так, предметом даного спору є розмір
допомоги по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку. Дана
виплата є щомісячною, а, отже, про
порушення свого права позивач знала,
або могла знати, однак звернулася до
суду із позовом для захисту свого
порушеного права лише 27 травня 2011 року.

Таким чином, суди попередніх інстанцій
дійшли правильного висновку про
пропуск позивачем встановленого
процесуальним законом строку
звернення до суду з даним позовом.

Згідно статті 100 Кодексу
адміністративного судочинства України
( в редакції, на час вчинення
оскаржуваної процесуальної дії)
адміністративний позов, поданий після
закінчення строків, установлених
законом, залишається без розгляду, якщо
суд за заявою особи, яка його подала, не
знайде підстав для поновлення строку,
про що постановляється ухвала.

Оскільки позивач не просила поновити
строк звернення до суду з цим позовом,
суди першої та апеляційної інстанцій
дійшли правильного висновку про
наявність підстав для залишення
частини позовних вимог ОСОБА_2 без
розгляду.

За приписами статті 220 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Згідно статті 224 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанції не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій. Не може
бути скасовано судове рішення з
мотивів порушення норм процесуального
права, якщо це не призвело і не могло
призвести до неправильного вирішення
справи.

Оскаржувані судові рішення
постановлені з дотриманням норм
процесуального права, доводами
касаційної скарги не спростовуються
висновки, викладені в судових рішеннях,
підстави для їх скасування відсутні.

Керуючись статтями 220, 2201, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без
задоволення, а ухвалу
Красногвардійського районного суду м.
Дніпропетровська від 30 травня 2011 року
та ухвалу Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 07 жовтня 2011 року у справі за позовом
ОСОБА_2 до управління праці та
соціального захисту населення
Красногвардійської районної у м.
Дніпропетровську ради про стягнення
соціальної допомоги - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
О.І. Гаманко

Судді
С.В.
Білуга

А.Ф. Загородній