Справа № 826/17724/13-а
Суддя: Гарник К.Ю.
Дата ухвалення: 2014-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
03 березня 2014 року 12:35 №
Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі судді Гарника К. Ю., при
секретарі судового засідання
Непомнящій А. О. розглянувши у
відкритому судовому засіданні
адміністративну справу
за позовом ОСОБА_1 до Державної
податкової інспекції у Деснянському
районі Головного управління
Міністерства доходів і зборів України
у місті Києві про визнання
протиправними дії, зобов'язання
08 листопада 2013 року (відповідно до
відмітки служби діловодства суду)
Фізична особа - підприємець ОСОБА_1
(далі по тексту - позивач) звернувся до
Окружного адміністративного суду
міста Києва з адміністративним позовом
до Державної податкової інспекції у
Деснянському районі Головного
управління Міндоходів у місті Києві
(далі по тексту - відповідач) в якому
просить суд: визнати протиправними дії
ДПІ у Деснянському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві щодо
відмови у видачі позивачу свідоцтва
про сплату єдиного податку на підставі
поданої ним заяви "про застосування
спрощеної системи оподаткування" від 20
січня 2012 року; зобов'язати ДПІ у
Деснянському районі м. Києва видати
позивачу свідоцтво про сплату єдиного
податку на підставі поданої ним заяви
"про застосування спрощеної системи
оподаткування" від 20 січня 2012
Ухвалою Окружного адміністративного
суду міста Києва від 25 листопада 2013
року залишено без розгляду позовну
заяву Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1 до Державної податкової
інспекції у Деснянському районі
Головного управління Міндоходів у
місті Києві про визнання протиправними
дій та зобов'язання вчинити дії.
За результатом апеляційного
оскарження, ухвалою Київського
апеляційного адміністративного суду
від 29 січня 2014 року апеляційну скаргу
Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1
задоволено, ухвалу Окружного
адміністративного суду міста Києва від
25 листопада 2013 року скасовано. Справу
направлено для продовження розгляду.
За результатом автоматичного
розподілу, адміністративній справі
присвоєно номер 826/1468/14 та передано на
розгляд судді Гарнику К.Ю.
Ухвалою Окружного адміністративного
суду міста Києва від 06 лютого 2014 року
прийнято до провадження та призначено
до розгляду у судовому засіданні на 17
лютого 2014 року, яке відкладалось на
03 березня 2014 року.
У судовому засіданні 03 березня 2014 року
представник позивача підтримав
позовні вимоги та просив суд
задовольнити їх в повному обсязі. В
обґрунтування позовних вимог
зазначено, що позивач не отримував
спірного рішення взагалі, що на думку
останнього, свідчить про
неправомірність дій Державної
податкової інспекції у Деснянському
районі Головного управління
Міндоходів у місті Києві.
Представник відповідача у судовому
засіданні 03 березня 2014 року
адміністративний позов не визнав, з
посиланням на безпідставність
позовних вимог просив суд відмовити у
їх задоволенні. Мотивуючи письмові
заперечення зазначив, що у задоволенні
заяви про перехід на спрощену систему
оподаткування позивачу відмовлено
через наявну заборгованість, що
узгоджується із приписами підпункту
291.5.8. пункту 291.5. статті 291 Податкового
Після розгляду адміністративного
позову та доданих до нього матеріалів,
всебічного і повного встановлення всіх
фактичних обставин, на яких
ґрунтується позов, об'єктивної оцінки
доказів, що мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд зазначає наступне.
Матеріали справи свідчать, що ФОП
ОСОБА_1 зареєстрований Деснянською
районною у м. Києві державною
адміністрацією 11 жовтня 2005 року, та
взятий на облік у ДПІ у Деснянському
районі м. Києва 12 жовтня 2005 року.
Основним видом діяльності позивача є
роздрібна торгівля поза магазином,
електромонтажні, ізоляційні роботи,
роботи із завершенням будівництва,
роздрібна торгівля поза магазинами.
З 01 липня 2010 року по 30 червня 2011 року
позивач здійснював господарську
діяльність на спрощеній системі
оподаткування, в період з 01 липня 2011
року по 31 грудня 2011 року
перейшов на загальну систему
20 лютого 2012 року позивач подав заяву на
право застосування спрощеної системи
оподаткування, обліку та звітності.
Проте, за результатом розгляду заяви,
листом Державної податкової інспекції
у Деснянському районі Головного
управління Міндоходів у місті Києві
від 30 січня 2012 року № 470/10/17-145 позивачу
відмовлено у наданні статусу платника
єдиного податку у зв'язку з наявною
заборгованістю у розмірі 0,41 грн.
Як свідчать матеріали справи,
вищезазначений лист отриманий
позивачем 10 лютого 2012 року.
Позивач стверджує, що рішення про
відмову у видачі свідоцтва платника
єдиного податку від 30 січня 2012 року
взагалі не отримував, про існування
спірного рішення дізнався лише із
змісту акту перевірки №
660/26-52-17-01/НОМЕР_1 від 27
серпня 2013 року, який позивач отримав 27
У зв'язку з викладеним, позивач вважає
рішення про відмову у видачі свідоцтва
про сплату єдиного податку від 30 січня
2012 року № 470/10/17-145 неправомірним та
таким, що підлягає скасуванню.

Стаття 298 Податкового кодексу України
встановлює порядок обрання або
переходу на спрощену систему
оподаткування, або відмови від
спрощеної системи оподаткування.

Відповідно до підпункту 298.1.1. пункту
298.1. статті 298 Податкового кодексу
України для обрання або переходу на
спрощену систему оподаткування суб'єкт
господарювання подає до контролюючого
органу заяву.

Відповідно до статті 299 Податкового
кодексу України свідоцтво платника
єдиного податку видається суб'єкту
господарювання, який подав до
контролюючого органу заяву щодо
обрання або переходу на спрощену
систему оподаткування.

З аналізу вищезазначеного вбачається,
що в разі задоволення заяви платника
податків про перехід на спрощену
систему оподаткування, суб'єкт
господарювання, який подав до
контролюючого органу заяву щодо
обрання або переходу на спрощену
систему оподаткування, у встановленому
порядку отримує свідоцтво платника
єдиного податку.

Відповідно до пункту 299.5. статті 299
Податкового кодексу України свідоцтво
платника єдиного податку видається
контролюючим органом безоплатно
протягом 10 календарних днів з дня
подання суб'єктом господарювання
заяви.

Відповідно до пункту 299.8 статті 299
Податкового кодексу України у разі
відмови у видачі свідоцтва платника
єдиного податку контролюючий орган
зобов'язаний надати протягом 10
календарних днів з дня подання
суб'єктом господарювання заяви
письмову вмотивовану відмову, яка може
бути оскаржена суб'єктом
господарювання у встановленому
порядку.

З огляду на викладене, можна дійти
висновку, що протягом десяти днів з
моменту подання заяви про перехід на
спрощену систему оподаткування,
податковий орган зобов'язаний або
задовольнити відповідну заяву та
видати свідоцтва платника єдиного
податку або направити письмову
вмотивовану відмову, яка може бути
оскаржена у встановленому порядку.

Відповідно до підпункту 291.5.8. пункту
291.5. статті 291 Податкового кодексу
України не можуть бути платниками
єдиного податку: суб'єкти
господарювання, які на день подання
заяви про реєстрацію платником єдиного
податку мають податковий борг, крім
безнадійного податкового боргу, що
виник внаслідок дії обставин
непереборної сили (форс-мажорних
обставин).

Згідно листа Державної податкової
інспекції у Деснянському районі
Головного управління Міндоходів у
місті Києві від 30 січня 2012 року №
470/10/17-145 зазначено, що на момент подання
заяви у ФОП ОСОБА_1 заборгованість
перед бюджетом по податку на доходи
фізичних осіб складала 0,41 грн.

Відповідно до підпункту 129.1.1. пункту 129.1
статті 129 Податкового кодексу України,
пеня нараховується після закінчення
встановлених цим Кодексом строків
погашення узгодженого грошового
зобов'язання на суму податкового боргу
нараховується пеня.

Пеня, визначена підпунктом 129.1.1 пункту
129.1 цієї статті, нараховується на суму
податкового боргу (включаючи суму
штрафних санкцій за їх наявності та без
урахування суми пені) із розрахунку 120
відсотків річних облікової ставки
Національного банку України, діючої на
день виникнення такого податкового
боргу або на день його (його частини)
погашення, залежно від того, яка з
величин таких ставок є більшою, за
кожний календарний день прострочення у
його сплаті (пункту 129.4. статті 129
Податкового кодексу України).

Представником відповідача у судовому
засіданні зазначено, що заборгованість
позивача виникла у зв'язку з
несвоєчасною сплатою податкового
зобов'язання у сумі 90 грн., а саме:
за несвоєчасну сплату узгодженого
податкового зобов'язання у розмірі 45
грн. (Декларація № 2-3352 від 07 листопада
2011 року термін сплати
14 листопада 2011 року) за період з 15
листопада 2011 року по 06 грудня 2011 року
нарахована неня у розмірі 0 грн. 24 коп.;
за несвоєчасну сплату узгодженого
податкового зобов'язання у розмірі 45
грн. (Декларація № 2-3352 від 07 листопада
2011 року термін сплати 19 листопада 2011
року) за період з 20 листопада 2011 року по
06 грудня 2011 року нарахована пеня у
розмірі 0 грн. 17 коп.).

На підтвердження наявної
заборгованості позивача на день
подання заяви про реєстрацію платником
єдиного податку відповідачем надано
облікову карту платника податків ФОП
ОСОБА_1 за період з 2011 року по 2012 рік.

Суд звертає увагу, що позивачем не
надано доказів спростування наявності
податкового боргу на день подання
заяви про реєстрацію платником єдиного
податку. Натомість, на думку
представника позивача, ознакою
протиправності спірного рішення в
даному випадку є неотримання позивачем
копії рішення Державної податкової
інспекції у Деснянському районі
Головного управління Міндоходів у
місті Києві від 30 січня 2012 року №
470/10/17-145.

Проте, суд не погоджується із такими
доводами, оскільки
направлення/ненаправлення на адресу
платника податків рішення податкового
органу може свідчити лише про
протиправність таких дій, а не про
протиправність та необґрунтованість
рішення податкового органу.

В даному випадку, рішення Державної
податкової інспекції у Деснянському
районі Головного управління
Міндоходів у місті Києві від 30 січня 2012
року № 470/10/17-145, з урахуванням наявності
у позивача заборгованості на день
подання заяви про реєстрацію платником
єдиного податку, є законним та не
підлягає скасуванню.

А доводи позивача про не направлення
вищезазначеного рішення не
спростовують правомірність відмови у
видачі свідоцтва про спрощену систему
оподаткування.

Слід зазначити, що податкове
законодавство встановлює правові
засади застосування спрощеної системи
оподаткування, обліку та звітності, а
також справляння єдиного податку.

Враховуючи характер спірних
правовідносин в даному провадженні,
предметом доказування є обставини, які
встановлюють протиправність відмови у
видачі позивачу свідоцтва спрощену
систему оподаткування та
підтверджують позовні вимоги.

Згідно частини 2 статті 11 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд розглядає адміністративні справи
не інакше як за позовною заявою,
поданою відповідно до цього Кодексу, і
не може виходити за межі позовних
вимог. Суд може вийти за межі позовних
вимог тільки в разі, якщо це необхідно
для повного захисту прав, свобод та
інтересів сторін чи третіх осіб, про
захист яких вони просять.

Під час розгляду справи суд
неодноразово звертав увагу позивача на
необхідність доведення обставини, які
встановлюють протиправність відмови у
видачі позивачу свідоцтва спрощену
систему оподаткування та
підтверджують позовні вимоги для
належного способу захисту порушеного
права.

Проте, доказів відсутності
заборгованості на день подання заяви
про реєстрацію платником єдиного
податку позивачем не надано суду.

При цьому, посилання про не зазначення
у рішенні Державної податкової
інспекції у Деснянському районі
Головного управління Міндоходів у
місті Києві від 30 січня 2012 року №
470/10/17-145 періоду виникнення
заборгованості не приймаються судом,
оскільки податковим законодавством не
передбачено обов'язку зазначення такої
інформації у рішенні про відмову у
видачі свідоцтва про спрощену систему
оподаткування.

За таких обставин, вимога про визнання
протиправними дії ДПІ у Деснянському
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві щодо відмови у
видачі позивачу свідоцтва про сплату
єдиного податку на підставі поданої
ним заяви "про застосування спрощеної
системи оподаткування" від 20 січня 2012
року не підлягає задоволенню.

Разом з тим, мотивуючи необхідність
відмовити позивачу у задоволенні
позовної вимоги про зобов'язання ДПІ у
Деснянському районі м. Києва видати
позивачу свідоцтво про сплату єдиного
податку на підставі поданої ним заяви
"про застосування спрощеної системи
оподаткування" від 20 січня 2012 року,
Окружний адміністративний суд м. Києва
відзначає таке.

За своєю правовою природою,
відповідно до норм чинного
законодавства, повноваження
відповідача щодо застосування
спрощеної системи оподаткування,
обліку та звітності, а також справляння
єдиного податку є дискреційним
повноваженням та виключною
компетенцією уповноваженого органу, в
даному випадку -Мінекономрозвитку.

Як випливає зі змісту Рекомендації
Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2
стосовно здійснення адміністративними
органами влади дискреційних
повноважень, прийнятої Комітетом
Міністрів 11.03.1980 р. на 316-й нараді під
дискреційним повноваженням слід
розуміти повноваження, яке
адміністративний орган, приймаючи
рішення, може здійснювати з певною
свободою розсуду -тобто, коли такий
орган може обирати з кількох юридично
допустимих рішень те, яке він вважає
найкращим за даних обставин.

Адміністративний суд, перевіряючи
рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта
владних повноважень на відповідність
закріпленим ч.3 ст.2 КАС України
критеріям, не втручається у дискрецію
(вільний розсуд) суб'єкта владних
повноважень поза межами перевірки за
названими критеріями. Завдання
адміністративного судочинства полягає
не у забезпеченні ефективності
державного управління, а в
гарантуванні дотримання прав та вимог
законодавства, інакше було б порушено
принцип розподілу влади.

Принцип розподілу влади заперечує
надання адміністративному суду
адміністративно-дискреційних
повноважень - ключовим завданням якого
є здійснення правосуддя.

Таким чином, позовна вимога про
зобов'язання ДПІ у Деснянському районі
м. Києва видати позивачу свідоцтво про
сплату єдиного податку на підставі
поданої ним заяви "про застосування
спрощеної системи оподаткування" від 20
січня 2012 року розцінюється Окружним
адміністративним судом м. Києва саме
втручанням в дискреційні повноваження
відповідача та виходить за межі
завдань адміністративного
судочинства, а тому, на думку суду,
задоволена бути не може.

Крім цього, як встановлено частиною 1
статті 2 Кодексу адміністративного
судочинства України, завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

Тобто, спірним правовідносинам, що
можуть бути предметом розгляду в
адміністративних справах, повинні бути
притаманні такі ознаки як порушення
прав, свобод та інтересів фізичних
осіб, прав та інтересів юридичних осіб,
що вчинені обов'язково у сфері
публічно-правових відносин.

Пунктом 6 частини 1 статті 3 Кодексу
адміністративного судочинства України
під поняттям адміністративний позов
визначено - звернення до
адміністративного суду про захист
прав, свобод та інтересів або на
виконання повноважень у
публічно-правових відносинах.

З огляду на приписи пункту 6 частини 1
статті 3 Кодексу адміністративного
судочинства України, з урахуванням
частини 2 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, до адміністративних судів
можуть бути оскаржені будь-які рішення,
дії чи бездіяльність суб'єктів владних
повноважень, що відносяться до сфери
публічно-правових відносин та
порушують права, свободи та інтереси
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб, крім випадків, коли
щодо таких рішень, дій чи бездіяльності
Конституцією чи законами України
встановлено інший порядок судового
провадження.

Слід зазначити, що право на оскарження
в суді рішень, дій чи бездіяльності
органів державної влади, органів
місцевого самоврядування, посадових і
службових осіб гарантується кожному (в
тому числі юридичним особам) статтею 55
Конституції України.

Кожен має право будь-якими не
забороненими законом засобами
захищати свої права і свободи від
порушень і протиправних посягань.
Відповідно до частини 2 статті 124
Конституції України, юрисдикція судів
поширюється на всі правовідносини, що
виникають у державі.

Згідно зі статті 2 Закону України "Про
судоустрій і статус суддів" суд
здійснює правосуддя на засадах
верховенства права, забезпечує захист
гарантованих Конституцією України та
законами прав і законних інтересів
юридичних осіб. Частиною 3 статті 3
вказаного Закону встановлено, що
судова система забезпечує доступність
правосуддя для кожної особи в порядку,
встановленому Конституцією України та
законами.

Відповідно до частини 1 статті 6 цього ж
Закону усім суб'єктам правовідносин
гарантується захист їх прав і законних
інтересів незалежним і неупередженим
судом.

Зазначений принцип полягає у захисті
порушеного права від порушення, що вже
відбулося, тобто в наявності
матеріально - правового інтересу
позивача відносно дій (бездіяльності)
суб'єкта владних повноважень.

Суд зазначає, що відповідно до
рішення Державної податкової
інспекції у Деснянському районі
Головного управління Міндоходів у
місті Києві позивача повідомлено, що в
разі погашення заборгованості
останній має право перейти на спрощену
систему оподаткування з другого
кварталу 2012 року за умови подання заяви
про перехід на спрощену систему
оподаткування.

Згідно з частиною першою статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно із частиною першою статті 69
Кодексу адміністративного судочинства
України доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів.

Відповідно до статті 70 Кодексу
адміністративного судочинства України
належними є докази, які містять
інформацію щодо предмету доказування.
Суд не бере до розгляду докази, які не
стосуються предмету доказування.
Обставини, які за законом повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися ніякими іншими
засобами доказування, крім випадків,
коли щодо таких обставин не виникає
спору.

Відповідно до частини другої статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Оцінивши докази, які є у справі, за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні, та
враховуючи всі наведені обставини,
Окружний адміністративний суд міста
Києва вважає, що відповідачем не
доведено правомірність оскаржуваного
рішення та не спростовано позовні
вимоги, а тому, з урахуванням вимог
встановлених частиною другою статті 19
Конституції України та частиною
третьою статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, виходячи з аналізу положень
чинного законодавства та доказів,
наявних у матеріалах справи,
адміністративний позов Фізичної особи
- підприємця ОСОБА_1 не підлягає
задоволенню.

Враховуючи викладене, керуючись
статями 69, 70, 71, 158 - 163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. У задоволенні адміністративного
позову Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1 відмовити.

Постанова набирає законної сили
відповідно до статті 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Постанова може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції за правилами,
встановленими статтями 185-187 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Суддя
К.Ю. Гарник