Справа № 802/278/14-а
Суддя: Віятик Наталія Володимирівна
Дата ухвалення: 2014-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

12 березня 2014 р.
Справа № 802/278/14-а

Вінницький окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді:
Віятик Наталії Володимирівни,

за участю:

секретаря судового засідання:
Бондаренка Ігоря Валерійовича

позивача: ОСОБА_1

відповідача: не
прибув

третьої особи:
ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністртаивну справу

за позовом: ОСОБА_4

до: Тиврівської районної державної
адміністрації Вінницької області,
третя особа на стороні відповідача, яка
не заявляє самостійних вимог на
предмет спору - ОСОБА_2

про: часткове скасування розпорядження
№347 від 10.07.2008 року, -

ВСТАНОВИВ:

30.01.2014 року до Вінницького окружного
адміністративного суду звернувся
ОСОБА_4 (далі - ОСОБА_4, позивач) з
адміністративним позовом до
Тиврівської районної державної
адміністрації Вінницької області (далі
- Тиврівська РДА, відповідач), третя
особа на стороні відповідача, що не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору - ОСОБА_2 (далі - ОСОБА_2, третя
особа) про скасування розпорядження
№347 від 10.07.2008 року в частині передачі у
власність ОСОБА_2 земельної ділянки
НОМЕР_1 в садівничому товаристві
«Бодрость» на території
Ворошилівської сільської ради
Тиврівського району Вінницької
області за межами населеного пункту.

Позовні вимоги вмотивовані тим, що
розпорядженням №347 від 10.07.2008 року
передано у власність ОСОБА_2 земельну
ділянку НОМЕР_1, яка раніше передана
позивачу рішенням Ворошилівської
сільської ради від 21.12.1999 року і на яку
ОСОБА_4 надано дозвіл на виготовлення
технічної документації згідно з
розпорядженням Тиврівської РДА №553 від
03.11.2008 року. Таким чином позивач вважає,
що розпорядження №347 від 10.07.2008 року
Тиврівська РДА підлягає скасуванню, що
стало підставою для звернення до суду.

У судовому засіданні представник
позивача надав пояснення, що
відтворюють зміст позовної заяви.
Позовні вимоги просив задовольнити
повністю.

Відповідач у судове засідання не
з'явився, письмових заперечень на
позовну заяву не надав, хоча про дату,
час та місце розгляду справи
повідомлявся завчасно та належним
чином.

У судовому засіданні третя особа та її
представник проти позову заперечили,
зазначивши при цьому, що при винесенні
оскаржуваного розпорядження
Тиврівська РДА діяла в межах
повноважень, та у спосіб, передбачений
діючим законодавством., а отже вказує
на відсутність порушення прав
позивача.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення сторін, всебічно
і повно з'ясувавши фактичні обставини,
на яких ґрунтується позов, оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи,
розпорядженням Тиврівської РДА № 189
від 15.04.2008 року «Про надання дозволу на
виготовлення технічної документації
із землеустрою щодо складання
документів, що посвідчують право на
земельні ділянки» надано дозвіл гр.
ОСОБА_4 на виготовлення технічної
документації, що посвідчують право на
земельну ділянку НОМЕР_2 площею 0,06 га
для ведення колективного садівництва.

15.10.2008 року позивач звернувся до голови
Тиврівської РДА із заявою про внесення
змін до розпорядження № 189 від 15.04.2008
року. Так, розпорядженням №553 від 03.11.2008
року «Про внесення змін до окремих
розпоряджень голови
райдержадміністрації» голова
Тиврівської РДА вносить зміни в абзац 3
пункту 1 розпорядження №189 від 15.04.2008
року. З урахуванням даних змін гр.
ОСОБА_4 надано дозвіл на виготовлення
технічної документації, що посвідчують
право на земельну ділянку НОМЕР_1,
НОМЕР_2 площею 0,12 га для ведення
колективного садівництва.

Розпорядженням Тиврівскої РДА № 580 від
19.11. 2008 року «Про затвердження
технічної документації та видачу
державних актів на право власності на
земельні ділянки» затверджено гр.
ОСОБА_4 технічну документацію із
землеустрою щодо складання документів,
що посвідчують право власності на
земельні ділянки НОМЕР_1, НОМЕР_2;
передано їх безоплатно у приватну
власність позивача; зобов'язано видати
державний акт на право власності на ці
земельні ділянки.

24.04 2013 р позивач звернувся з заявою про
внесення відомостей про земельну
ділянку до ДЗК. Позивачу відмовлено у
внесенні відомостей про земельну
ділянку НОМЕР_1 до ДЗК, оскільки під час
перевірки технічної документації із
землеустрою встановлено, що земельна
ділянка НОМЕР_1, перетинається із
земельною ділянкою кадастровий номер
якої :01:003:0421 і яка є приватною
власністю ОСОБА_2

Таким чином судом встановлено, що
розпорядженням Тиврівської РДА від
08.04.2008 року за №175 «Про надання дозволу
на виготовлення технічної
документації із землеустрою щодо
складання документів, що посвідчують
право на земельні ділянки» надано
дозвіл гр. ОСОБА_2 на виготовлення
технічної документації, що посвідчують
право на земельні ділянки НОМЕР_3,
НОМЕР_1 площею 0,12 га для ведення
колективного садівництва.

Розпорядженням Тиврівскої РДА № 347 від
10.07. 2008 року «Про затвердження
технічної документації та видачу
державних актів на право власності на
земельні ділянки» затверджено гр.
ОСОБА_2 технічну документацію із
землеустрою щодо складання документів,
що посвідчують право власності на
земельні ділянки НОМЕР_1, НОМЕР_2;
передано їх безоплатно у приватну
власність позивача; зобов'язано видати
державний акт на право власності на ці
земельні ділянки.

З матеріалів справи суд вбачає, що
ОСОБА_2 видано Державний акт на право
власності на земельні ділянки НОМЕР_3,
НОМЕР_1 площею 0,12 га на території
Ворошилівської сільської ради в СТ
«Бодрость»серії НЖ № 619929.

Надаючи правову оцінку відносинам, що
виникли між сторонами, суд зазначає
наступне.

Земельні відносини регулюються
Конституцією України, Земельним
кодексом України, а також прийнятими
відповідно до них нормативно-правовими
актами.

Відповідно до статті 116 Земельного
кодексу України (в редакції чинній на
момент виникнення спірних
правовідносин) громадяни та юридичні
особи набувають права власності та
права користування земельними
ділянками із земель державної або
комунальної власності за рішенням
органів виконавчої влади або органів
місцевого самоврядування, або
державних органів приватизації, або
центрального органу виконавчої влади з
питань земельних ресурсів, в межах їх
повноважень, визначених цим Кодексом.

Порядок безоплатної приватизації
земельних ділянок громадянами
визначений статтею 118 Земельного
кодексу України (в редакції чинній на
момент виникнення спірних
правовідносин), громадяни, зацікавлені
в одержанні безоплатно у власність
земельної ділянки із земель державної
або комунальної власності для ведення
фермерського господарства, ведення
особистого селянського господарства,
ведення садівництва, будівництва і
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд
(присадибна ділянка), індивідуального
дачного будівництва, будівництва
індивідуальних гаражів у межах норм
безоплатної приватизації, подають
заяву до відповідної районної,
Київської чи Севастопольської міської
державної адміністрації або сільської,
селищної, міської ради за
місцезнаходженням земельної ділянки. У
заяві зазначаються бажані розміри та
мета її використання.

Відповідна місцева державна
адміністрація або сільська, селищна,
міська рада розглядає заяву, а при
передачі земельної ділянки
фермерському господарству - також
висновки конкурсної комісії, і в разі
згоди на передачу земельної ділянки у
власність надає дозвіл на розробку
проекту її відведення.

Проект відведення земельної ділянки
розробляється за замовленням громадян
організаціями, які мають відповідні
дозволи (ліцензії) на виконання цих
видів робіт, у строки, що обумовлюються
угодою сторін.

Проект відведення земельної ділянки
погоджується з органом по земельних
ресурсах, природоохоронним і
санітарно-епідеміологічним органами,
органами архітектури і охорони
культурної спадщини та подається на
розгляд відповідних місцевої
державної адміністрації або органу
місцевого самоврядування.

Районна, Київська чи Севастопольська
міська державна адміністрація або
сільська, селищна, міська рада у
місячний строк розглядає проект
відведення та приймає рішення про
передачу земельної ділянки у
власність.

У разі відмови органу виконавчої влади
чи органу місцевого самоврядування у
передачі земельної ділянки у власність
або залишення заяви без розгляду
питання вирішується в судовому
порядку.

Крім того, статтею 35 Земельного кодексу
України передбачено порядок набуття
громадянами України у власність
земельних ділянок для ведення
індивідуального або колективного
садівництва.

Відповідно до частини першої статті 35
Земельного кодексу України (в редакції
чинній на момент виникнення спірних
правовідносин) громадяни України із
земель державної і комунальної
власності мають право набувати
безоплатно у власність або на умовах
оренди земельні ділянки для ведення
індивідуального або колективного
садівництва.

Згідно з частиною четвертою статті 35
Земельного кодексу України (в редакції
чинній на момент виникнення спірних
правовідносин) Землі загального
користування садівницького товариства
є його власністю. До земель загального
користування садівницького товариства
належать земельні ділянки, зайняті
захисними смугами, дорогами, проїздами,
будівлями і спорудами та іншими
об'єктами загального користування.

Частиною п'ятою статті 35 Земельного
кодексу України (в редакції чинній на
момент виникнення спірних
правовідносин) приватизація земельної
ділянки громадянином - членом
садівницького товариства здійснюється
без згоди на те інших членів цього
товариства.

Таким чином, надання громадянину
дозволу на виготовлення технічної
документації із землеустрою щодо
складання документів, що посвідчують
право власності на земельну ділянку є
одним з етапів розгляду заяви
громадянина про одержання безоплатно у
власність земельної ділянки із земель
державної або комунальної власності
для ведення індивідуального
садівництва.

При цьому, як убачається із змісту
статтей 35 і 118 Земельного кодексу
України, виготовлення технічної
документації із землеустрою щодо
складання документів, що посвідчують
право власності на земельну ділянку
має на меті визначення меж земельної
ділянки в натурі, а також з'ясування
обставин, що можуть бути перешкодою для
надання земельної такої ділянки
громадянину.

З'ясування таких обставин є обов'язком
органу виконавчої влади чи органу
місцевого самоврядування, що передує
прийняттю рішення про надання
громадянам безоплатно у власність
земельної ділянки із земель державної
або комунальної власності.

Суд наголошує на тому, що на час
винесення Тиврівською РДА
розпоряджень №553 від 03.11.2008 року та №580
від 19.11.2008 року щодо надання дозволу на
розробку та затвердження технічної
документації стосовно земельної
ділянки НОМЕР_1 існувало розпорядження
№347 від 10.07.2008 року, яким зазначено
земельну ділянку передано ОСОБА_2 у
приватну власність. Тобто,
відповідачем при прийнятті
оскаржуваного рішення не з'ясовано
усіх обставин, що є перешкодою для
надання земельної такої ділянки НОМЕР_1
ОСОБА_4

Крім того, суд зазначає, що
розпорядження районної державної
адміністрації про надання дозволу на
виготовлення технічної документації
із землеустрою щодо складання
документів, що посвідчують право
власності на земельну ділянку за своєю
правовою природою є індивідуальним
актом застосування норм права
(правозастосовчим актом
індивідуальної дії), який за юридичними
наслідками відноситься до
правоконстатуючих актів (констатує
факт надання згоди), є виконаним в силу
самого факту його прийняття, а тому є
таким, що вичерпав свою дію одночасно з
його прийняттям.

Розпорядження про надання дозволу на
виготовлення технічної документації
із землеустрою щодо складання
документів, що посвідчують право
власності на земельну ділянку як
адміністративний акт, що вичерпав свою
дію, не може бути скасований чи
змінений.

Аналогічна правова позиція розкрита в
рішенні Конституційного Суду України
від 16 квітня 2009 року №7-рп/2009 (у справі
за конституційним поданням
Харківської міської ради щодо
офіційного тлумачення положень
частини другої статті 19, статті 144
Конституції України, статті 25, частини
чотирнадцятої статті 46, частин першої,
десятої статті 59 Закону України «Про
місцеве самоврядування в Україні»
(справа про скасування актів органів
місцевого самоврядування) де
зазначено, що органи місцевого
самоврядування не можуть скасовувати
свої попередні рішення, вносити до них
зміни, якщо відповідно до приписів цих
рішень виникли правовідносини,
пов'язані з реалізацією певних
суб'єктивних прав та охоронюваних
законом інтересів, і суб'єкти цих
правовідносин заперечують проти їх
зміни чи припинення. Це є «гарантією
стабільності суспільних відносин» між
органами місцевого самоврядування і
громадянами, породжуючи у громадян
впевненість у тому, що їхнє існуюче
становище не буде погіршене прийняттям
більш пізнього рішення.

Ненормативні правові акти місцевого
самоврядування є актами одноразового
застосування, вони вичерпують свою дію
фактом їхнього виконання, а тому не
можуть бути скасовані чи змінені
органом місцевого самоврядування
після їх виконання.

Відповідно до частини 2 статті 19
Конституції України, органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією України та
законами України.

Відповідно до частини 1 статті 11
Кодексу адміністративного судочинства
України, в якій зазначено, що розгляд і
вирішення справ в адміністративних
судах здійснюється на засадах
змагальності сторін та свободи в
наданні ними суду своїх доказів і у
доведенні перед судом їх
переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення (ч. 1 ст. 71 КАС
України), а згідно із ст. 86 КАС України
суд оцінює докази, які є у справі, за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні.

Таким чином, з'ясувавши обставини
справи та перевіривши їх доказами, суд
дійшов висновку про відмову у
задоволенні позову.

В силу вимог ст. 94 КАС України підстав
для присудження позивачу понесених ним
судових витрат у справі немає.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163,
167, 255, 257 КАС України, Вінницький
окружний адміністративний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити в задоволенні
адміністративного позову повністю.

Постанова суду першої інстанції
набирає законної сили в порядку,
визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України,
апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови. Якщо
суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 цього
Кодексу, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Суддя Віятик Наталія
Володимирівна