Справа № 2а-4288/10/0970
Суддя: Багрій В.М.
Дата ухвалення: 2014-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2014 року
Справа
№ 14014/11

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді
Багрія В.М.,

суддів
Кухтея Р.В., Старунського Д.М.,

з участю секретаря судового засідання
Ратушної М.І.,

представника відповідача
Йосипенка С.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
Івано-Франківської митниці Державної
митної служби України на постанову
Івано-Франківського окружного
адміністративного суду від 8.10.2010 року в
справі за позовом товариства з
обмеженою відповідальністю «Лост ЛТД»
до Івано-Франківської митниці
Державної митної служби України про
визнання протиправними рішення та
картки відмови,

В С Т А Н О
В И В :

У грудні 2010 року ТзОВ «Лост ЛТД»
звернулося до суду з позовом до
Івано-Франківської митниці Державної
митної служби України про визнання
протиправними рішення від 11.11.2010 року №
206000006/2010/001922/1 про визначення митної
вартості товару, картки відмови від
11.11.2010 року № 206000006/2010/00544.

Позивач посилався на те, що 11.11.2010 року
відповідачем було прийнято рішення
про визначення митної вартості
товарів, в порушення вимог чинного
законодавства таку вартість визначено
за допомогою третього методу,
незважаючи на можливість її визначення
за іншими методами.

Постановою Івано-Франківського
окружного адміністративного суду від
8.10.2010 року позов задоволено.

Визнано протиправною та скасовано
картку відмови в прийнятті митної
декларації, митному оформленні чи
пропуску товарів і транспортних
засобів через митний кордон України №
206000006/2010/00544 від 11.11.2010 року.

Визнано протиправним та скасовано
рішення № 206000006/2010/001922/1 від 11.11.2010 року.

Постанову суду першої інстанції
оскаржила Івано-Франківська митниця,
яка в апеляційній скарзі просить її
скасувати та прийняти нову постанову,
якою відмовити в задоволенні позову.

Апеляційні вимоги обґрунтовує тим, що
судом першої інстанції не враховано, що
рішення про визначення митної вартості
товару прийняте у зв'язку з наявністю
на момент митного оформлення товару
сумнівів у правильності декларування
митної вартості, оскільки
задекларована позивачем вартість
товару нижча за вартістю від подібних
товарів, митне оформлення яких вже
проведене, і відомості про вартість
яких містяться в Єдиній
автоматизованій інформаційній системі
Державної митної служби України. З
метою перевірки правильності
визначення митної вартості товару було
витребувано додаткові документи, які
митний декларант позивача відмовився
надати, а тому, митний орган на підставі
наявних у нього відомостей здійснив
визначення митної вартості товарів,
імпортованих позивачем.

Рішення про визначення митної вартості
не зобов'язує декларанта здійснювати
митне оформлення за визначеною митним
органом вартістю, якщо він з нею не
погоджується. Однак декларант подав
вантажну митну декларацію на
вищезгаданий товар за визначеною
митним органом вартістю, чим фактично
погодився з нею, не скориставшись своїм
правом на долучення витребуваних
митницею додаткових документів
протягом строку гарантійних
зобов'язань згідно наказу
Держмитслужби від 17.03.2008 року «Про
затвердження Порядку випуску товарів у
вільний обіг під гарантійні
зобов'язання при ввезенні їх на митну
територію України».

Щодо проведення консультацій між
митним органом та декларантом з метою
обґрунтованого вибору підстав для
визначення митної вартості, то такі не
проводились, оскільки процедура
консультацій, яка передбачена ст. 266
Митного кодексу України, не закріплена
на законодавчому рівні.

Вислухавши суддю-доповідача,
представника апелянта, який апеляційну
скаргу підтримав, дослідивши обставини
справи та доводи апеляційної скарги,
колегія суддів приходить до висновку
про те, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає з таких
підстав.

В справі встановлено, що 26.01.2004 року
позивачем укладено угоду (контракт) за
№PLS/004/04 з юридичною особою
нерезидентом РСН «Stanchem» (Республіка
Польща), згідно з яким сторони взяли на
себе зобов'язання по продажу та купівлі
товарів, асортимент, кількість, ціна та
інші вимоги, які пред'являються до
товару, вказані в специфікаціях
продавця, які є невід'ємною частиною
даного контракту. Пунктом 1.3 угоди
визначено строк поставки товарів, який
згідно з додатком № 4 до контракту
продовжено до 31.12.2010 року.

Позивачем, за вказаним контрактом,
придбано у РСН «Stanchem» товар, згідно із
специфікацією до контракту без номера
від 4.11.2010 року та рахунками-фактурами
за №10100196 та №10100197 від 4.11.2010 року на
загальну суму 41396,12 доларів США.

10.11.2010 року позивач подав
Івано-Франківській митниці ВМД
№206000009/2010/006500, а також необхідні
відомості для підтвердження заявленої
митної вартості та забезпечення
можливості її перевірки відповідачем.

На підтвердження заявленої вартості до
вантажно-митної декларації
№206000009/2010/006500 від 10.11.2010 відповідачу
подано: угоду (контракт) №PLS/004/04 від
26.01.2004 з підприємством РСН «Stanchem»
(Республіка Польща) на поставку
товарів; специфікацію (без номера) від
4.11.2010 до угоди № PLS /004/04 від 26.01.2004;
рахунок- фактуру №10100196 від 4.11.2010;
рахунок-фактуру №10100197 від 4.11.2010 року;
договір №Л-11 від 04.10.2010 з фізичною
особою - підприємцем ОСОБА_3 на
організацію виконання перевезення
вантажів; довідку про транспортні
витрати за №1470/10 від 8.11.2010 фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3

10.11.2010 року митним органом, відповідно
до п. 11 Порядку декларування митної
вартості товарів, які переміщуються
через митний кордон України та подання
відомостей для їх підтвердження,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України за №1766 від 20.12.2006
року, для підтвердження митної
вартості товарів та у зв'язку із
наявністю відомостей в Єдиній
автоматизованій інформаційній системі
Державної митної служби України про
вищу вартість подібних товарів, митне
оформлення яких вже проведене,
витребувано у позивача як митного
декларанта додаткові документи, а саме;
копію ВМД країни експорту, цінову
інформацію від фірми - постачальника
про вартість закупок, про що зроблено
відповідні відмітки в декларації
митної вартості.

На виконання вищевказаної вимоги
позивачем подано копію прайс-листа
фірми постачальника - РСН «Stanchem»
(Республіка Польща).

11.11.2010 року відповідач на підставі
наявних у нього відомостей прийняв
картку відмови в митному оформленні
товарів №206000009/0/00544 від 11.11.2010 року та
рішення про визначення митної вартості
товарів №206000006/2010/001922/1 від 11.11.2010 року
за третім методом відповідно до ст. 266
МК України.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що
відповідачем без достатніх на це
підстав здійснено застосування іншого
методу визначення митної вартості
товару, ніж основний, тому картка
відмови в митному оформленні товару
від 11.11.2010 року, а також рішення
Івано-Франківської митниці про
визначення митної вартості товарів від
11.11.2010 року є протиправними, а позовні
вимоги обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції та
вважає їх правильними з огляду на
наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 265 МК України,
митний орган, що здійснює контроль за
правильністю митної оцінки товарів з
урахуванням положень цього Кодексу,
має право приймати рішення про
правильність заявленої декларантом
митної вартості товарів.

Згідно зі ст. 266 МК України, визначення
митної вартості товарів, які
імпортуються в Україну, може
здійснюватися за такими методами: 1) за
ціною договору щодо товарів, які
імпортуються (вартість операції); 2) за
ціною договору щодо ідентичних
товарів; 3) за ціною договору щодо
подібних (аналогічних) товарів; 4) на
основі віднімання вартості; 5) на основі
додавання вартості (обчислена
вартість), 6) резервного.

Основним є метод визначення митної
вартості товарів за ціною договору
щодо товарів, які імпортуються
(вартість операції).

Якщо митна вартість не може бути
визначена за першим методом,
проводиться процедура консультацій
між митним органом та декларантом з
метою обґрунтованого вибору підстав
для визначення митної вартості. У ході
таких консультацій митний орган та
декларант можуть здійснити обмін
наявною у кожного з них інформацією за
умови додержання вимог щодо її
конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної
вартості товарів, які імпортуються в
Україну, за основу може братися ціна, за
якою оцінювані ідентичні або подібні
(аналогічні) товари були продані в
Україні не пов'язаному з продавцем
покупцю.

При цьому кожний наступний метод
застосовується, якщо митна вартість
товарів не може бути визначена шляхом
застосування попереднього методу.

Аналіз наведених норм, а також положень
Порядку здійснення контролю за
правильністю визначення митної
вартості товарів, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 9.04.2008 року № 339, та Порядку
декларування митної вартості товарів ,
дає підстави вважати, що митні органи
мають виключну компетенцію в питаннях
перевірки та контролю правильності
обчислення декларантом митної
вартості.

Разом з тим, дискреційні функції митних
органів мають законодавчі обмеження у
випадках незгоди із задекларованою
митною вартістю. До них, зокрема,
належить процедура консультацій між
митним органом та декларантом з метою
обґрунтованого вибору підстав для
визначення митної вартості та
обов'язок послідовного вибору методів
(від першого до шостого) визначення
митної вартості.

Згідно матеріалів справи, відповідачем
не здійснювалася процедура
консультацій з позивачем щодо вибору
підстав для визначення митної
вартості, як передбачено ст. 267 МК
України.

Крім того, відповідач не звернув увагу
на п. 3.4 Методичних рекомендацій із
застосування окремих положень Митного
кодексу України, що стосуються питань
визначення митної вартості товарів,
які імпортуються на митну територію
України, затверджених наказом
Державної митної служби України за №74
від 31.01.2007 року, та не зобов'язав
декларанта визначити митну вартість
товару іншим методом, ніж він
використав.

Як видно з матеріалів справи, при
визначенні ціни товарів, що
імпортувалися позивачем, відповідачем
за основу було взято інформацію про
митну вартість подібних (аналогічних)
товарів згідно витягів з Центральної
бази даних Держмитслужби України, а не
ціну договорів щодо подібних
(аналогічних) товарів.

Однак, колегія суддів вважає, що
позивачем було подано вичерпний
перелік підтверджуючих та
витребуваних документів в
обґрунтування митної вартості
імпортованих товарів, тому
незастосування митним органом методу
визначення митної вартості товарів за
ціною договору є неправомірним.

Надання цінової інформації від
фірми-постачальника про вартість
закупок не входить до переліку
документів визначених п.11 Порядку
оформлення й використання картки
відмови в прийнятті митної декларації,
митному оформленні чи пропуску товарів
і транспортних засобів через митний
кордон України , затвердженого наказом
Державної митної служби України № 1227
від 12.12.2005 року.

Враховуючи вищевказане, колегія суддів
погоджується з висновками суду першої
інстанції та приходить до висновку про
протиправність рішення митного органу
щодо застосування третього методу
визначення митної вартості товару без
послідовного застосування попередніх,
як це встановлено ч.5 ст. 266 МК України,
та без належного обґрунтування
неможливості їх застосування.

Дана правова позиція про
неправомірність застосування митним
органом наступного методу визначення
митної вартості товару без
обґрунтування неможливості
застосування попереднього методу та
без проведення з декларантом
відповідних консультацій, як це
встановлено ч.5 ст. 266 МК України,
узгоджується з позицією Верховного
Суду України в його рішеннях (від 21
січня 2011 року (справа № 21-56а10), від 7
лютого 2011 року (справа № 21-76а10), від 14
листопада 2011 року (справа № 21-213а11), від 6
лютого 2012 року (справи №№ 21-418а11, 21-375а11,
21-365а11).

Згідно ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду першої
інстанції без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, підстав для
скасування оскаржуваної постанови
немає. Доводи апелянта висновків суду
першої інстанції не спростовують,
суперечать обставинам справи,
положенням законодавства, тому не
можуть бути підставою для задоволення
апеляційної скарги.

Керуючись ч. 3 ст. 160, ст.ст.195, 196, 198, 200, 205,
206, 254 КАС України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Івано-Франківської
митниці Державної митної служби
України залишити без задоволення.

Постанову Івано-Франківського
окружного адміністративного суду від
8.10.2010 року в справі № 2а-4288/10/0970 залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
до Вищого адміністративного суду
України протягом двадцяти днів шляхом
подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий:
В.М. Багрій

Судді :
Р.В. Кухтей

Д.М. Старунський