Справа № 802/363/14-а
Суддя: Воробйова Інна Анатоліївна
Дата ухвалення: 2014-03-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

07 березня 2014 р.
Справа № 802/363/14-а

Вінницький окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді:
Воробйової І.А.,

за участю:

секретаря судового засідання:
Панченка Т.Д.

представника позивача:
ОСОБА_1

представника третьої особи:
ОСОБА_2

у відсутність відповідача

розглянувши у відкритому судовому
засіданні матеріали справи

за позовом: ОСОБА_3

до: Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
Вінницькій області, третя особа, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору на стороні відповідача - ОСОБА_4

про: скасування припису

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного
адміністративного суду із Вінницького
міського суду Вінницької області в
порядку статті 22 КАС України надійшла
адміністративна справа за позовом
ОСОБА_3 до Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
Вінницькій області, третя особа, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору на стороні відповідача - головний
державний інспектор по м. Вінниці
управління контролю за будівництвом
об'єктів, якістю будівельних
матеріалів та державного ринкового
нагляду №2 інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
Вінницькій області ОСОБА_5 про:

- визнання неправомірними дій
головного державного інспектора по
м.Вінниці управління контролю за
будівництвом об'єктів, якістю
будівельних матеріалів та державного
ринкового нагляду №2 інспекції
державного архітектурно-будівельного
контролю у Вінницькій області ОСОБА_5
по винесенню припису 1-Сл від 05.03.2013 р.;

- скасування припису 1-Сл від 05.03.2013 р.,
винесеного головним державним
інспектором по м.Вінниці управління
контролю за будівництвом об'єктів,
якістю будівельних матеріалів та
державного ринкового нагляду №2
інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
Вінницькій області ОСОБА_5.

На обґрунтування позову зазначено, що
05.03.2013 р. інспекцією винесено припис
№1-Сл, яким вимагає від ОСОБА_3
ліквідувати наслідки самочинних дій
щодо реконструкції частини житлового
будинку АДРЕСА_1. Даний припис винесено
у зв'язку з невиконанням вимог припису
від 10.08.2012 р. про приведення будівництва
до вимог чинного законодавства в сфері
містобудування.

Разом з тим, 20.03.2013 р., вважаючи припис
від 10.08.2012 р. невиконаним, відповідач
виніс постанову №213 про визнання
ОСОБА_3 винним у вчиненні
адміністративного правопорушення,
передбаченого частиною 1 статті 188-42
КУпАП й накладено штраф у розмірі 5100
грн. Не погоджуючись з даною постановою
позивач оскаржив її в судовому порядку.
Так, постановою Вінницького міського
суду Вінницької області від 29.04.2013 р.,
яка набрала законної сили 29.04.2013 р.,
позов ОСОБА_3 задоволено повністю. При
цьому, скасовуючи постанову №213 від
20.03.2013 р., суд відзначив, що позивачем
приведено будівництво у відповідність
до усіх законодавчих вимог. Крім того, в
оскаржуваному приписі не наведено,
передбачених статтею 376 Цивільного
кодексу України, підстав для знесення
здійсненого ОСОБА_3 будівництва, а лише
вказано про те, що надбудова є
самочинною та роботи виконані без
затвердженої у встановленому порядку
документації. За таких обставин, на
думку позивача, дії головного
державного інспектора по м.Вінниці
управління контролю за будівництвом
об'єктів, якістю будівельних
матеріалів та державного ринкового
нагляду №2 інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
Вінницькій області ОСОБА_5 по винесенню
припису №1-Сл від 05.03.2013 р. є
неправомірними, а припис підлягає
скасуванню.

Ухвалою суду від 20.02.2014 р. до участі в
справі в якості третьої особи, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору на стороні відповідача залучено
ОСОБА_4

Ухвалою суду від 24.02.2014 р. залишено без
розгляду позовну заяву в частині вимог
заявлених ОСОБА_3 до головного
державного інспектора по м. Вінниці
управління контролю за будівництвом
об'єктів, якістю будівельних
матеріалів та державного ринкового
нагляду №2 інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
Вінницькій області ОСОБА_5 про визнання
неправомірними дій по винесенню
припису № 1-СЛ від 5.03.2013 р.

Представник позивача в судовому
засіданні позов підтримав, посилаючись
на обставини, викладені у позовній
заяві.

Представник відповідача в судове
засідання, призначене на 07.03.2014 р. не
з'явився, подавши заяву про розгляд
справи за його відсутності (вх.№4564).
Одночасно просив в задоволенні позову
відмовити повністю. Разом з тим, в ході
розгляду справи надавав пояснення, в
яких посилався на правомірність
прийнятої постанови, адже позивачем не
виконано вимог попереднього припису
щодо усунення порушень.

Представник третьої особи проти позову
заперечила та просила в задоволенні
позову відмовити, посилаючись на
судові рішення, якими встановлено, що
самочинне будівництво призвело до
погіршення стану будівлі.

Розглянувши матеріали справи
дослідивши надані докази вислухавши
пояснення осіб, що беруть участь у
справі, суд встановив наступне.

Процедуру здійснення заходів,
спрямованих на дотримання вимог
законодавства у сфері містобудівної
діяльності, будівельних норм,
державних стандартів і правил та
ліцензійних умов провадження
господарської діяльності, пов'язаної з
будівництвом об'єкта архітектури, який
за складністю
архітектурно-будівельного рішення та
(або) інженерного обладнання належить
до IV і V категорії складності визначає
Порядок здійснення державного
архітектурно-будівельного контролю,
затверджений постановою Кабінету
Міністрів України від 23 травня 2011 р. №
553 (Порядок № 553).

Так, згідно пунктів 1, 5, 7, 9, 16- 17 цього
Порядку державний
архітектурно-будівельний контроль
здійснюється Держархбудінспекцією та
її територіальними органами, шляхом
проведення планових та позапланових
перевірок.

Позаплановою перевіркою вважається
перевірка, яка не передбачена планом
роботи інспекції, та підставою для
проведення якої, серед іншого, є
перевірка виконання суб'єктом
містобудівної діяльності вимог
приписів інспекцій.

За результатами державного
архітектурно-будівельного контролю
посадовою особою інспекції
складається акт перевірки відповідно
до вимог, установлених цим Порядком.

У разі виявлення порушень вимог
законодавства у сфері містобудівної
діяльності, крім акта перевірки,
складається протокол разом з приписом
усунення порушення вимог
законодавства у сфері містобудівної
діяльності, будівельних норм,
державних стандартів і правил або
приписом про зупинення підготовчих та
будівельних робіт, які виконуються без
повідомлення, реєстрації декларації
про початок їх виконання або дозволу на
виконання будівельних робіт (далі -
припис).

Так, судом встановлено, що на виконання
зазначених вище норм Інспекцією
Державного архітектурно-будівельного
контролю у Вінницькій області 4 березня
2013 року видано наказ про проведення
позапланової перевірки виконання
вимог припису від 10.08.2012 р. щодо
усунення порушень, виявлених під час
виконання будівельних робіт з
реконструкції частини житлового
будинку АДРЕСА_1 (забудовник ОСОБА_3).

На виконання вказаного наказу головним
державним інспектором проведено
відповідну перевірку про що складено
акт № 210-ПП від 5.03.2013 р., в якому
зафіксовано, що забудовник гр. ОСОБА_3
не виконав вимог припису від 10.08.2012р., а
саме, не привів об'єкт будівництва до
вимог чинного законодавства в сфері
містобудування з реконструкції
частини житлового будинку АДРЕСА_1.

За наслідком проведеної перевірки та
складеного акту Інспекцією винесено
припис № 1-Сл від 5.03.2013 р., в якому
вказано, що ОСОБА_3 самовільно без
затвердженої у встановленому
законодавством порядку проектної
документації виконані будівельні
роботи з реконструкції частини
житлового будинку АДРЕСА_1, що є
порушенням, як вказано у приписі,
частини першої статті 188-42 Кодексу
України про адміністративні
правопорушення.

В зв'язку з чим своїм приписом
Інспекція вимагає ліквідувати
наслідки самочинних дій та привести у
первинний стан земельну ділянку.

Не погоджуючись з таким рішенням
позивач звернувся з цим позовом до
суду.

Оцінюючи правомірність оскаржуваного
припису, суд враховує положення
частини третьої статті 2 КАС України,
відповідно до якої у справах щодо
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
всім формам дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

На думку суду, оскаржуваний припис не
відповідає всім критеріям переліченим
у процитованій нормі.

Так, обставини, встановлені у акті
перевірки та у приписі дещо різняться,
незважаючи на те, що підставою для
призначення перевірки слугував один і
той же наказ, а об'єктом перевірки є
виключно виконання вимог припису від
10.08.2012 р. Отже на виконання наказу
інспектором слід було б досліджувати
виконано вимоги попереднього припису
чи ні та робити відповідні висновки
саме в рамках цього питання.

Однак, не зважаючи на те, що у акті
перевірки зафіксовано невиконання
вимог припису від 10.08.2012р., в
оскаржуваному ж рішенні про це не
йдеться. Натомість у приписі
встановлено наявність порушення -
"самовільне виконання будівельних
робіт без затвердженої проектної
документації", що на думку відповідача,
є порушенням частини першої статті 188-42
Кодексу України про адміністративні
правопорушення. Слід зауважити, що в
цій нормі йдеться про відповідальність
за невиконання законних вимог
(приписів) посадових осіб центрального
органу виконавчої влади, що реалізує
державну політику з питань державного
архітектурно-будівельного контролю
(шляхом застосування штрафу), що не є
тотожним поняттю "самовільне
будівництво". За останнє, доречно
зазначити, передбачена інша
відповідальність.

Окрім того, при вирішені цього спору
суд також враховує наступне.

Правове регулювання самочинного
будівництва здійснюється статтею 376
Цивільного кодексу України.

Приписами частин першої та другої
вказаної норми визначено, що житловий
будинок, будівля, споруда, інше
нерухоме майно вважається самочинним
будівництвом, якщо вони збудовані або
будуються на земельній ділянці, яка не
була відведена для цієї мети, або без
належного дозволу чи належно
затвердженого проекту, або з істотним
порушенням будівельних норм і правил.
Особа, яка здійснила самочинне
будівництво нерухомого майна, не
набуває права власності на нього.

Під самочинним будівництвом
необхідно розуміти як нове
будівництво, так і реконструкцію,
реставрацію або капітальний ремонт вже
існуючих об'єктів нерухомості (стаття 9
Закону України «Про архітектурну
діяльність).

Згідно із частиною 7 статті 376
Цивільного кодексу України, у разі
відхилення від проекту, що суперечить
суспільним інтересам або порушує права
інших осіб, істотного порушення
будівельних норм і правил суд за
позовом відповідного органу державної
влади або органу місцевого
самоврядування може постановити
рішення, яким зобов'язати особу, яка
здійснила (здійснює) самочинне
будівництво, провести відповідну
перебудову. Якщо проведення такої
перебудови є неможливим або особа, яка
здійснила (здійснює) будівництво,
відмовляється від її проведення, таке
нерухоме майно за рішенням суду
підлягає знесенню за рахунок особи, яка
здійснила (здійснює) будівництво.
Особа, яка здійснила (здійснює)
самочинне будівництво зобов'язана
відшкодувати витрати, пов'язані з
проведення земельної ділянки до
попереднього стану.

Наведеним нормам Цивільного
кодексу України кореспондує стаття 38
Закону України «Про регулювання
містобудівної діяльності» відповідно
до якої у разі виявлення факту
самочинного будівництва об'єкта,
перебудова якого з метою усунення
істотного відхилення від проекту або
усунення порушень законних прав та
інтересів інших осіб, істотного
порушення будівельних норм є
неможливою, посадова особа органу
державного архітектурно-будівельного
контролю видає особі, яка здійснила
(здійснює) таке будівництво, припис про
усунення порушень вимог законодавства
у сфері містобудівної діяльності,
будівельних норм, державних стандартів
і правил з визначенням строку для
добровільного виконання припису.

Системний аналіз викладених
законодавчих приписів дає підстави для
висновку, що для знесення самочинного
будівництва повинна мати місце
сукупність визначених законом підстав,
а не виключно факт існування такого
будівництва (без затвердженої
документації). При цьому такими
підставами є, зокрема: істотне
відхилення від проекту, що суперечить
інтересам або порушує права інших осіб,
істотне порушення норм і правил, та
неможливість проведення відповідної
перебудови, або відмови особи, яка
здійснила (здійснює) будівництво від
проведення перебудови. В інших
випадках, повинно ставитися питання
про зобов'язання забудовника здійснити
відповідну перебудову житлового
будинку, будівлі, споруди або іншого
об'єкту нерухомості, який збудовано або
будується з істотним відхиленням від
проекту або з істотним порушенням
основних будівельних норм і правил, у
тому разі, коли таке будівництво
суперечить суспільним інтересам,
порушує права інших осіб, коли
порушення будівельних норм є істотним,
а також є технічна можливість виконати
перебудову.

Водночас у адміністративному процесі,
як виняток із загального правила, у
справах щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень встановлена презумпція
його винуватості. Така презумпція
покладає на суб'єкта владних
повноважень обов'язок аргументовано,
посилаючись на докази, довести
правомірність свого рішення, дії чи
бездіяльності та спростувати
твердження позивача про порушення його
прав, свобод чи інтересів.

Таким чином, у цій справі,
відповідач, як суб'єкт владних
повноважень, на виконання свого
обов'язку по доказуванню та на
підтвердження законності
оскаржуваного припису, зобов'язаний
був надати суду докази істотного
порушення норм і правил при зведені
надбудови та неможливість здійснення
її перебудови, або відмови від
здійснення такої перебудови
відповідача, рівно як і довести те, що з
існування відповідного будівництва
порушуються законні права та інтереси
інших осіб.

Втім, відповідач не надав і
матеріали адміністративної справи не
містять доказів на підтвердження
зазначених обставин.

Навпаки, в ході судового розгляду
представником відповідача визнано, що
порушень державних будівельних норм і
правил, в тому рахунку й істотних, при
здійсненні архітектурно-будівельного
контролю й при винесенні оскаржуваного
припису установлено не було, як і не
було порушене питання на предмет
необхідності та можливості здійснення
відповідачем перебудови, її
неможливості здійснення, відмови зі
сторони відповідача тощо.

При цьому така позиція відповідача,
узгоджується зі змістом оскаржуваного
припису, з якого вбачається, що однією
лише підставою для його винесення було
встановлення самовільного, без
затвердженої у визначеному порядку
проектної документації, виконання
будівельних робіт, а також з листами
відповідача від 15.10.2012 року і від 16.11.2012
року.

Аналогічна викладеній, і позиція
Вищого адміністративного суду України,
що відоражена у відповідних судових
рішеннях (ухвала ВАСУ від 17.04.2013р. у
справі № К/9991/77598/12, ухвала ВАСУ від
19.09.2013 р. у справі № К/9991/10089/11, ухвала
ВАСУ від 17.12.13 р. у справі № К/800/24906/13).

Разом з тим, надаючи оцінку посиланням
третьої особи на те, що підтвердженням
згадуваних обставин є
будівельно-технічне експертне
дослідження, а також судові рішення
адміністративної і цивільної
юрисдикції, необхідно відзначити
слідуюче.

Так, визначення істотного порушення
будівельних норм і правил викладено у
Постанові Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ №6 від 30.03.2013 року «Про практику
застосування судами ст.376 ЦК України
(про правовий режим самочинного
будівництва). Зокрема, відповідно до
названої Постанови, під істотним
порушенням будівельних норм і правил
слід розуміти: недодержання
архітектурних, санітарних,
екологічних, протипожежних та інших
вимог і правил, а також зміну окремих
конструктивних елементів житлового
будинку, будівлі, споруди, що впливає на
їх міцність і безпечність (ч.3 пункту 22).

В свою чергу, ні експертне дослідження,
ні судові рішення, не містять у своєму
змісті висновків про те, що надбудову
зведено з істотним порушенням
будівельних норм і правил у попередньо
наведеному розумінні Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ. Позаяк у цих документах, як і в
цілому у матеріалах адміністративної
справи, не вказано на жодне порушення
архітектурних, санітарних,
екологічних, протипожежних та інших
вимог і правил, а також зміну окремих
елементів житлового будинку, що
впливає на його міцність і безпечність.
У експертному ж дослідженні наявний
лише висновок (припущення) про те, що
будівництво (не надбудова) може
вплинути на міцність та безпечну
експлуатацію житлового будинку в
цілому. Натомість в усіх судових
рішеннях зроблено посилання саме на це
експерте дослідження.

Окремо слід зазначити, що експертне
дослідження проводилось в рамках
розгляду інших справ, та не є
обов'язковим для цього суду.

Аналогічно й відсутні у документах про
які йдеться, висновки щодо
неможливості здійснення перебудови,
або відмови позивача від такої.
Посилання ж представника третьої особи
на протилежне слід оцінити критично.

Так, можливість чи неможливість
здійснення перебудови (як і істотність
порушення державних будівельних норм і
правил) не була предметом аналізу
справ, за результатами яких ухвалені
рішення Вінницького окружного
адміністративного суду та Вінницького
міського суду Вінницької області, які
переглядалися Вінницьким апеляційним
адміністративним судом, а також
апеляційним судом Вінницької області.
У таких рішеннях лише є посилання на
припис відповідача від 18.01.2011 року, як
на доказ самочинності зведеної
надбудови, однак, як вбачається з
останнього, жодної вказівки на
неможливість здійснення перебудови
він не містить. Більш того цей припис не
є підставою для прийняття
оскаржуваного у цій справі рішення.

Що ж до посилань на резолютивну частину
постанови Вінницького окружного
адміністративного суду від 25.12.2012 року
по справі №2а/0270/5408/12, як на
підставність для винесення
оскаржуваного припису, то необхідно
зауважити слідуюче.

Згідно названого судового
рішення, крім іншого, відповідача
зобов'язано вирішити питання щодо
подання позову до суду про знесення
зведеної ОСОБА_3 надбудови.

Отже, судом лише зобов'язано
відповідача вирішити питання щодо
подання позову до суду, а не
безальтернативно зобов'язано подати
такий.

Між тим, вирішення цього питання,
в світлі приписів статті 19 Конституції
України, повинно здійснюватися у
точній відповідності, з підстав і в
порядку визначеному чинним
законодавством України. Тому, сама лише
наявність судової постанови, не є
безумовною підставою для винесення
припису про знесення зведеної
надбудови, без дотримання суб'єктом
владних повноважень норм
матеріального закону (умов визначених
в їх змісті для знесення самочинного
будівництва), які регулюють відповідні
правовідносини.

Крім того, таке рішення не стало
підставою для проведення перевірки та
винесення припису №1-Сл від 5.03.2013 р.,
адже, як вже зазначалось, останній
складено за наслідками перевірки
проведеної на підставі наказу та метою
якої була перевірка виконання припису
від 10.08.2012 р.

Разом з тим, з матеріалів
адміністративної справи вбачається, що
постанови про притягнення позивача до
адміністративної відповідальності
винесені як до так і після винесення
оскаржуваного припису були скасовані в
судовому порядку.

Необхідно звернути увагу й на те, що
згідно сформованої правової позиції
Вищого адміністративного суду України
(ухвала від 10.04.2013 року по справі
№К/9991/12328/11; ухвала від 04.04.2013 року по
справі №К/9991/11733; ухвала від 17.04.2013 року
по справі №К/800/7797/13; ухвала від 03.04.2013
року по справі №К/800/2626/13) передбачене
частиною 1 статті 72 КАС України
звільнення від доказування не має
абсолютного характеру і не може
сприйматися судом як неможливість
спростування під час нового розгляду
обставин, які зазначені в іншому
судовому рішенні. Адміністративні суди
не повинні сприймати як обов'язкові
висновки щодо фактичних обставин
справи, наведені у чинних рішеннях за
інших адміністративних, цивільних чи
господарських справ.

У разі подання учасниками
адміністративного процесу належних та
допустимих доказів на спростування
преюдиційних обставин, передбачених
частиною 1 статті 72 КАС України,
відповідні докази повинні бути оцінені
судом, що розглядає справу, у
загальному порядку за правилами статті
86 КАС України. При цьому, якщо суд дійде
висновку про те, що обставини у справі,
яка розглядається є іншими, ніж
установлені під час розгляду іншої
адміністративної, цивільної чи
господарської справи, то справу
належить вирішити відповідно до тих
обставин, які установлені
безпосередньо судом, що розглядає
справу.

За наведених обставин в
сукупності й з урахування того, що при
проведені перевірок не з'ясовувалась
та не перевірялась можливість
проведення перебудови або відмова
позивача у проведені такої, а також те,
що наслідком винесення оскаржуваного
припису, у даному випадку є знесення
самочинного будівництва, яка в свою
чергу є крайньою мірою і можливе лише
тоді, коли використано усі передбачені
законодавством України заходи щодо
реагування та притягнення винної особи
до відповідальності, а також
враховуючи, що оскаржуваний припис
винесено без урахування усіх обставин,
що мають значення для його прийняття,
необґрунтовано, без дотримання балансу
між будь-якими несприятливими
наслідками для прав, свобод та
інтересів особи і цілями, на досягнення
яких спрямоване це рішення, суд дійшов
висновку наявність підстав для
скасування оскаржуваного припису.

Додатково суд вважає за необхідне
також вказати й на те, що позивач
обґрунтовано визначив відповідачем у
цьому спорі саме Інспекцію державного
архітектурно-будівельного контролю у
Вінницькій області, оскільки припис,
що є предметом оскарження у дані справі
винесений за результатами державного
архітектурно-будівельного контролю,
який, як вже зазначалось, здійснюється
Держархбудінспекцією та її
територіальними органами (серед яких
інспекції у областях), шляхом
проведення відповідних перевірок, за
результатами яких складаються акт,
протокол, припис.

Таким чином посадові особи в даному
випадку лише реалізують відповідні
функції інспекції ДАБК і особисто не
можуть відповідати за позовом,
оскільки виконують лише функції
оформлення результатів контролю, діючи
від імені органу, що такий контроль
здійснює. Відтак суд вважає за доцільне
прийняти рішення про задоволення
позову шляхом скасування припису №
1-СЛ від 05.03.2013 р., винесеного Інспекцією
державного архітектурно-будівельного
контролю у Вінницькій області, а не
головним державним інспектором по
м.Вінниці управління контролю за
будівництвом об'єктів, якістю
будівельних матеріалів та державного
ринкового нагляду №2 інспекції
державного архітектурно-будівельного
контролю у Вінницькій області ОСОБА_5,
як зазначено у прохальній частині
позову.

Відповідно до частини 1 статті 94 КАС
України, якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163,
167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовільнити повністю.

Скасувати припис Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
Вінницькій області № 1-Сл від 5.03.2013 р.

Стягнути з державного бюджету України
на користь ОСОБА_3 (АДРЕСА_2) судовий
збір у розмірі 35 грн. (тридцять п'ять
грн.), сплачений згідно квитанції
№102585.558.2 від 30.09.2013 р., шляхом його
безспірного списання органами
Державної казначейської служби
України з рахунків Інспекції
державного архітектурно - будівельного
контролю у Вінницькій області.

Постанова суду першої інстанції
набирає законної сили в порядку,
визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України,
апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови. Якщо
суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 цього
Кодексу, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Суддя
Воробйова Інна Анатоліївна