Справа № 813/8636/13-а
Суддя: Клименко Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2014-03-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
07 березня 2014 року м. Львів
№ 813/8636/13-а
Львівський окружний адміністративний
суд в складі головуючого судді
Клименко О.М., за участю секретаря
судового засідання Рехліцька Ю.Р. та
сторін і інших осіб, які беруть участь у
справі:
позивача: представник Бойко Н.І.;
відповідача: представник Бекесевич
третя особа на стороні відповідача:
представник Галушка Г.М.;
розглянувши в судовому засіданні
адміністративну справу за позовом
Заступника прокурора м. Львова до
Львівської міської ради, третя особа,
яка не заявляє самостійних вимог на
предмет спору на стороні відповідача -
Товариство з обмеженою
відповідальністю Науково - виробниче
підприємство «Геліос» про скасування
Заступник прокурора м. Львова
звернувся до суду з позовом до
Львівської міської ради, третя особа,
яка не заявляє самостійних вимог на
предмет спору на стороні відповідача -
Товариство з обмеженою
відповідальністю Науково - виробниче
підприємство «Геліос» (далі - ТОВ НВП
«Геліос»), в якому просить визнати
протиправною та скасувати ухвалу сесії
Львівської міської ради №2710 від 23.09.2013
року «Про надання ТОВ НВП «Геліос»
дозволу на виготовлення технічної
документації із землеустрою щодо
встановлення (відновлення) меж
земельної ділянки на вул. Т. Шевченка,
В обґрунтування позовних вимог
зазначає, що відповідачем, при
прийнятті спірної ухвали, порушено
вимоги ст. 123 Земельного кодексу
України, якою передбачено, що рішення
про надання земельних ділянок
приймаються на підставі проектів
землеустрою щодо відведення земельних
ділянок у разі надання земельної
ділянки із зміною її цільового
призначення або формування нової
земельної ділянки (крім поділу та
об'єднання). Надання у користування
земельної ділянки в інших випадках
здійснюється на підставі технічної
документації із землеустрою щодо
встановлення меж земельної ділянки в
натурі (на місцевості). Оскільки,
земельна ділянка за адресою вул. Т.
Шевченка, 317 у м. Львові не сформована,
відповідачем у спірній ухвалі
безпідставно надано дозвіл на
виготовлення технічної документації
щодо встановлення (відновлення) меж, а
не проекту землеустрою щодо відведення
земельної ділянки. Відтак, вважає
ухвалу сесії Львівської міської ради
№2710 від 23.09.2013 року протиправною та
такою що підлягає скасуванню.
Представник позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримала,
просить такі задовольнити повністю.
Представник відповідача в судовому
засіданні проти задоволення позову
заперечив з підстав, викладених у
письмових запереченнях від 04.03.2014 року.
Вказав, що земельна ділянка площею 0,1653
га по вул. Шевченка, 317 згідно довідки
Відділу Держземагенства в м. Львові
№40/01-15/340 від 03.12.2012 року вже знаходилась
в користуванні ПП «Зелений ліс» та ВАТ
«Конвеєр». В даному випадку відбулося
об'єднання земельних ділянок, раніше
наданих в користування, яке не потребує
виготовлення проекту землеустрою.
Оскільки спірною ухвалою лише надано
дозвіл на виготовлення технічної
документації із землеустрою щодо
встановлення меж земельної ділянки, а
рішення про передачу в користування
ТОВ НВП «Геліос» земельної ділянки не
прийнято, вважає, що Львівська міська
рада діяла в межах і в спосіб,
передбачених законом. В судовому
засіданні просив відмовити у
задоволенні позовних вимог.

Представник третьої особи в судовому
засіданні зазначив про
безпідставність позовних вимог.
Вказав, що ТОВ НПК «Геліос» є власником
нежитлового приміщення за адресою: м.
Львів, вул. Шевченка, 317, а тому має право
на отримання у користування прилеглої
земельної ділянки для обслуговування
такої будівлі. Зазначив, що прийняття
відповідачем спірної ухвали здійснено
правомірно, на підставі норм
Земельного кодексу України, які діяли
на момент звернення ТОВ НВП «Геліос».
Також зазначив, що прокурор м.Львова не
мав підстав для звернення до суду,
оскільки спірною ухвалою інтереси
держави не порушені. Просить відмовити
у задоволенні позовних вимог .

Суд заслухав пояснення представників
сторін, дослідив долучені до
матеріалів справи письмові докази,
оцінив їх в сукупності і встановив
наступні фактичні обставини справи та
відповідні їм правовідносини.

Ухвалою сесії Львівської міської ради
від 23.09.2013 року №2710, розглянувши
звернення ТОВ НВП «Геліос» від 12.03.2013
року, керуючись ст. 144 Конституції
України, пп.34 п.1 ст.26 Закону України
«Про місцеве самоврядування в
Україні», ст.ст. 12, 123 Земельного кодексу
України, надано ТОВ НВП «Геліос» дозвіл
на виготовлення технічної
документації із землеустрою щодо
встановлення (відновлення) меж
земельної ділянки площею 0,1653 на вул. Т.
Шевченка, 317 в оренду терміном на 5 років
для обслуговування існуючих споруд за
рахунок земель промисловості,
транспорту, зв'язку, енергетики,
оборони та іншого призначення за
функцією використання - землі
промисловості.

При вирішенні спору суд виходить з
наступного.

Відповідно до ст. 121 Конституції
України на прокуратуру покладено
обов'язок представляти інтереси
держави у суді, у випадках передбачених
законом.

Конституційний Суд України у Рішенні
від 08.04.1999 (справа № 1-1/99) зазначив, що
державні інтереси закріплюються як
нормами Конституції України, так і
нормами інших правових актів. Інтереси
держави відрізняються від інтересів
інших учасників суспільних відносин. В
основі перших завжди є потреба у
здійсненні загальнодержавних
(політичних, економічних, соціальних та
інших) дій, програм, спрямованих на
захист суверенітету, територіальної
цілісності, державного кордону,
гарантування державної, економічної,
інформаційної, екологічної безпеки,
охорону землі як національного
багатства, захист прав усіх суб'єктів
права власності та господарювання
тощо.

Прокурор самостійно визначає підстави
для представництва в судах, форму його
здійснення і може здійснювати
представництво на будь-якій стадії
судочинства в порядку, передбаченому
процесуальним законом.

Згідно ст. 36-1 Закону України «Про
прокуратуру» підставою представництва
у суді інтересів держави є: наявність
порушень або загрози порушень
інтересів держави. У вказаній нормі
Закону також передбачено, що однією із
форм представництва прокурором є
звернення до суду з позовами (заявами,
поданнями).

Відповідно до ч. 2 ст. 60 КАС України,
прокурор здійснює в суді
представництво інтересів громадянина
або держави в порядку, встановленому
цим Кодексом та іншими законами, і може
здійснювати представництво на
будь-якій стадії адміністративного
процесу.

У зв'язку з відсутністю органу,
уповноваженого здійснювати функції
держави у спірних правовідносинах,
прокурор, відповідно до ст. 60 КАС
України, у даному випадку набуває
статусу позивача.

В силу положень ст. 23 Закону України
«Про прокуратуру», прокурор може
звернутися до суду і в тому випадку,
якщо подання про усунення виявлених
порушень не вносилося.

З урахуванням наведеного, суд дійшов
висновку про подання прокурором позову
у порядку, спосіб та з підстав,
передбачених чинним законодавством.

Щодо законності спірної ухвали, суд
зазначає наступне.

Згідно ст. 7 Конституції України, в
Україні визнається і гарантується
місцеве самоврядування.

Відповідно до ст. 19 Конституції
України, правовий порядок в Україні
ґрунтується на засадах, відповідно до
яких ніхто не може бути примушений
робити те, що не передбачено
законодавством.

Органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно ст. 144 Конституції України,
органи місцевого самоврядування в
межах повноважень, визначених законом,
приймають рішення, які є обов'язковими
до виконання на відповідній території.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про
місцеве самоврядування в Україні»,
місцеве самоврядування в Україні - це
гарантоване державою право та реальна
здатність територіальної громади
самостійно або під відповідальність
органів та посадових осіб місцевого
самоврядування вирішувати питання
місцевого значення в межах Конституції
та Законів України.

Статтею 24 Закону України «Про місцеве
самоврядування в Україні» передбачено,
що правовий статус місцевого
самоврядування в Україні визначається
Конституцією України, цим та іншими
Законами, які не повинні суперечити
положенням цього ж Закону.

Аналіз наведених норм вказує, що органи
місцевого самоврядування здійснюючи
владу і самостійно вирішуючи питання
місцевого значення, віднесені законом
до їх компетенції, та приймаючи
рішення, які є обов'язковими до
виконання на відповідній території,
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Надаючи правову оцінку відносинам, що
виникли між сторонами, суд враховує
наступні положення чинного
законодавства:

Відповідно до п.п. а), б) ч. 1 ст. 12
Земельного кодексу України до
повноважень сільських, селищних,
міських рад у галузі земельних
відносин на території сіл, селищ, міст
належить розпорядження землями
територіальних громад, передача
земельних ділянок комунальної
власності у власність громадян та
юридичних осіб відповідно до цього
Кодексу.

Згідно з ч.1 ст.123 Земельного кодексу
України надання земельних ділянок
державної або комунальної власності у
користування здійснюється Верховною
Радою Автономної Республіки Крим,
Радою міністрів Автономної Республіки
Крим, органами виконавчої влади або
органами місцевого самоврядування.

Рішення зазначених органів
приймається на підставі проектів
землеустрою щодо відведення земельних
ділянок у разі: надання земельної
ділянки із зміною її цільового
призначення або формування нової
земельної ділянки (крім поділу та
об'єднання).

Надання у користування земельної
ділянки в інших випадках здійснюється
на підставі технічної документації із
землеустрою щодо встановлення меж
земельної ділянки в натурі (на
місцевості).

Відповідно до ст.79-1 Земельного кодексу
України формування земельної ділянки
полягає у визначенні земельної ділянки
як об'єкта цивільних прав. Формування
земельної ділянки передбачає
визначення її площі, меж та внесення
інформації про неї до Державного
земельного кадастру. Сформовані
земельні ділянки підлягають державній
реєстрації у Державному земельному
кадастрі. Земельна ділянка вважається
сформованою з моменту присвоєння їй
кадастрового номера. Формування
земельних ділянок (крім випадків,
визначених у частинах шостій - сьомій
цієї статті) здійснюється за проектами
землеустрою щодо відведення земельних
ділянок.

Як зазначалось судом, ухвалою сесії
Львівської міської ради від 23.09.2013 року
№2710, надано дозвіл ТОВ НВП «Геліос» на
виготовлення технічної документації
із землеустрою щодо встановлення
(відновлення) меж земельної ділянки
площею 0,1653 на вул. Т. Шевченка, 317.

Судом не враховуються твердження
відповідача, що в даному випадку
відбулося об'єднання земельних
ділянок, раніше наданих в користування,
яке не потребує виготовлення проекту
землеустрою, з огляду на таке.

Так, згідно із вимогами ч.5 ст. 116
Земельного кодексу України, земельні
ділянки, які перебувають у власності чи
користуванні громадян або юридичних
осіб, передаються у власність чи
користування за рішенням органів
виконавчої влади чи органів місцевого
самоврядування лише після припинення
права власності чи користування ними в
порядку, визначеному законом.

В той же час, припинити право
користування можливо лише на
сформовану земельну ділянку.

Проте, як вбачається зі змісту довідки
відділу Держземагенства у м.Львові
Львівської області від 03.12.2012 р.
№40/01-15/340, земельна ділянка на вул.
Шевченка, 317 у м. Львові (згідно
представленого плану земельної
ділянки) площею 0,0822 га знаходиться в
оренді ПП «Зелений ліс» для
обслуговування складської будівлі
(договір оренди землі терміном на 10
років до 21.10.2019 р., зареєстрований 31.12.2010
р. за №04:10:436:00116 в кн. записів 04-4) та
рештою площі знаходиться в
користуванні ВАТ «Конвеєр» без належно
оформлених правовстановлюючих
документів на землекористування
(державний акт на право постійного
користування землею зареєстрований
14.07.1999 р. №100 в кн. записів 1-3 та ухвали
ЛМР про вилучення частин земельної
ділянки).

Вказана обставина унеможливлює
надання земельної ділянки на підставі
технічної документації із землеустрою,
оскільки земельна ділянка, на яку
надано відповідачем дозвіл на
виготовлення такої документації,
включає площі, що перебували у
користуванні ВАТ «Конвеєр» без
правовстановлюючих документів. Відтак,
зазначена ділянка є новою і не може
вважатись сформованою відповідно до
вимог ст. 79-1 Земельного кодексу
України.

Отже, Львівською міською радою при
прийнятті ухвали про надання дозволу
на виготовлення технічної
документації із землеустрою щодо
встановлення (відновлення) меж
земельної ділянки площею 0,1653 на вул. Т.
Шевченка, 317 порушено ст. 123 та не
враховано вимоги ст. 79-1 Земельного
кодексу України.

Відповідно до п. 10 ст. 59 Закону України
«Про місцеве самоврядування в Україні»
акти органів та посадових осіб
місцевого самоврядування з мотивів
їхньої невідповідності Конституції
або законам України визнаються
незаконними в судовому порядку.

Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах
щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; 2) з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; 3) обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); 4) безсторонньо
(неупереджено); 5) добросовісно; 6)
розсудливо; 7) з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації; 8)
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); 9) з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення; 10)
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Судом встановлено, що відповідні
положення відповідачем дотримані не
були, а отже ухвала Львівської міської
ради №2710 від 23.09.2013 року «Про надання
ТОВ НВП «Геліос» дозволу на
виготовлення технічної документації
із землеустрою щодо встановлення
(відновлення) меж земельної ділянки на
вул. Т. Шевченка, 317» суперечить
вищевказаним нормам Земельного
кодексу України, а тому є протиправною
і підлягає скасуванню.

Враховуючи встановлені фактичні
обставини справи та правові норми, суд
вважає, що позовні вимоги заступника
прокурора м. Львова є законними,
обґрунтованими, відтак такі підлягають
задоволенню повністю.

Судові витрати відповідно до положень
ст. 94 КАС України з сторін не
стягуються.

Керуючись ст.ст. 17-19, 35, 71, 94, 160-163 КАС
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити
повністю.

Визнати протиправною та скасувати
ухвалу Львівської міської ради №2710 від
23.09.2013 року «Про надання ТОВ НВП
«Геліос» дозволу на виготовлення
технічної документації із землеустрою
щодо встановлення (відновлення) меж
земельної ділянки на вул. Т. Шевченка,
317».

Судовий збір зі сторін стягувати не
слід.

Постанова суду першої інстанції
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги
постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до
Львівського апеляційного
адміністративного суду через
Львівський окружний адміністративний
суд. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до Львівського апеляційного
адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 КАС України, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 КАС
України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Повний текст постанови складено та
підписано 17.03.2014 року.

Суддя
Клименко О.М.