Справа № 810/6880/13-а
Суддя: Саприкіна І.В.
Дата ухвалення: 2014-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
810/6880/13-а Головуючий
у 1-й інстанції: Колеснікова І.С.
Суддя-доповідач: Саприкіна І.В.
ПОСТАНОВА

Іменем України

05 березня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого судді:
Саприкіної І.В.,

суддів:
Аліменка В.О., Безименної Н.В.,

при секретарі:
Погорілої К.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві, без фіксації
судового процесу, в порядку ч. 1 ст. 41 КАС
України, апеляційну скаргу
Славутицької міської ради Київської
області на постанову Київського
окружного адміністративного суду від
13.01.2014 року у справі за позовом
прокурора м. Славутич Київської
області до Славутицької міської ради
Київської області про скасування
рішення, -

В С Т А Н О В И Л А :

Прокурор м. Славутич Київської області
звернувся до Київського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до
Славутицької міської ради Київської
області про визнання протиправним та
скасування рішення від 02.12.2013 № 1250-37-VI
«Про стан суспільних відносин в
Україні».

Постановою Київського окружного
адміністративного суду від 13.01.2014 року
позов задоволено.

Не погоджуючись з таким судовим
рішенням, Славутицька міська рада
Київської області подали апеляційну
скаргу, в якій просять скасувати
незаконну, на їх думку, постанову суду
першої інстанції та постановити нову
про відмову в задоволенні позову. В
своїй апеляційній скарзі апелянт
посилається на неповне з'ясування всіх
обставин, що мають значення для
вирішення справи, порушення судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, незаконність,
необґрунтованість та необ'єктивність
оскаржуваного рішення, що є підставою
для його скасування.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
учасників процесу, що з'явилися в
судове засідання, перевіривши
матеріали справи, доводи апеляційної
скарги, колегія суддів знаходить, що
вона підлягає задоволенню, виходячи з
наступного:

Київський окружний адміністративний
суд прийшов до висновку про наявність
підстав для задоволення позову.
Апеляційна інстанція не може
погодитись з такими доводами суду
першої інстанції, з огляду на наступне:

Як вбачається з матеріалів справи, на 37
позачерговій сесії шостого скликання
Славутицької міської ради Київської
області прийнято рішення від 02.12.2013
року № 1250-37-VI «Про стан суспільних
відносин в Україні», відповідно до
якого рада вирішила підтримати
звернення депутатів Славутицької
міської ради від 2 грудня 2013 року щодо
суспільно-політичної ситуації в
Україні та звернутися до Президента
України з вимогою про відставку
чинного уряду, притягнення до
відповідальності Міністра внутрішніх
справ України ОСОБА_2 та відновлення
перемовин про євроінтеграцію України і
підписання угоди про Асоціацію з
Європейським Союзом.

З преамбули спірного рішення слідує, що
воно прийнятно з урахуванням
ганебного, цинічного порушення
конституційних прав і свобод громадян
України та відповідних ст.ст. 26-29, 39
Конституції України, що відбулось під
час силового розгону мирного євро
майдану, за активною участю молоді,
студентів під прапорами України 30
листопада у м. Києві, викликаного
непрофесійними та непослідовними
діями Уряду України щодо зриву
підписання угоди про асоціацію з
Євросоюзом.

Вирішуючи питання правомірності
прийняття спірного рішення, колегія
суддів зважає на наступні обставини.

За ч. 1 ст. 10 Закону України «Про місцеве
самоврядування» сільські, селищні,
міські ради є органами місцевого
самоврядування, що представляють
відповідні територіальні громади та
здійснюють від їх імені та в їх
інтересах функції і повноваження
місцевого самоврядування, визначені
Конституцією України, цим та іншими
законами.

Судом першої інстанції було
встановлено, що органом місцевого
самоврядування - Славутицькою міською
радою, на 37 позачерговій сесії
фактично підготовлено та направлено
звернення до Президента України з
приводу суспільно-політичної ситуації
в Україні, про що місцевою радою
прийнято оскаржуване рішення.

Частиною другою статті 19 Конституції
України визначено, що органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Статтями 34, 40 Конституції України
передбачено, що кожному гарантується
право на свободу думки, на вільне
вираження своїх поглядів і переконань;
усі мають право направляти
індивідуальні чи колективні письмові
звернення або особисто звертатися до
органів державної влади, органів
місцевого самоврядування та посадових
і службових осіб цих органів.

Київським окружним адміністративним
судом було зазначено, що чинне
законодавство не передбачає прийняття
таких звернень у формі рішень
відповідних місцевих рад та не вимагає
здійснення додаткових процедур щодо
цих звернень: прийняття, затвердження,
схвалення тощо радою. У випадку
реалізації депутатських повноважень
шляхом направлення депутатського
звернення, таке звернення надсилається
безпосередньо адресатам, а не
виноситься на голосування.

В свою чергу, апеляційна інстанція не
може не відмітити, що чинне
законодавство не забороняє колективні
звернення органів місцевого
самоврядування до Президента України,
а порядок їх оформлення не передбачено
жодним нормативно-правовим актом. За
таких обставин, прийняття на сесії ради
такого звернення є правомірним.

Згідно з Конституцією України права
і свободи людини та їх гарантії
визначають зміст і спрямованість
діяльності держави (ст. 3); держава
відповідає перед людиною за свою
діяльність (ст. 8); в Україні визнається
і діє принцип верховенства права, а
органи місцевого самоврядування
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України (ст. 19).

Організація та діяльність
органів місцевого самоврядування
регулюється Законом України «Про
місцеве самоврядування в Україні».
Тому ненормативні правові акти
органів місцевого самоврядування
правозастосовного та юрисдикційного
змісту приймаються на основі
Конституції і законів України, а самі
ці органи, як носії публічної влади є
відповідальними за свою діяльність
перед територіальною громадою,
державою, юридичними і фізичними
особами (ч. 1 ст. 74 Закону України «Про
місцеве

самоврядування в Україні»).

Гарантоване державою місцеве
самоврядування здійснюється
територіальною громадою через
сільські,селищні, міські ради та їх
виконавчі органи і передбачає правову,
організаційну та
матеріально-фінансову самостійність,
яка має певні конституційно-правові
межі, встановлені, зокрема, приписами
статей 19, 140, 143, 144, 146 Основного Закону
України.

З аналізу вказаних
конституційних положень вбачається, що
ці органи місцевого самоврядування,
здійснюючи владу і самостійно
вирішуючи питання місцевого значення,
віднесені законом до їх компетенції, та
приймаючи рішення, які є
обов'язковими до виконання на
відповідній території, зобов'язані
діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України. Такі
ж положення закріплені у статті 4
Європейської хартії місцевого
самоврядування,

яка встановлює, що головні
повноваження і функції органів
місцевого самоврядування визначаються
конституцією або законом; органи
місцевого самоврядування в межах
закону мають повне право вільно
вирішувати будь-яке питання, яке не
вилучене із сфери

їхньої компетенції і вирішення якого
не доручене жодному іншому органу;
повноваження, якими наділяються органи
місцевого самоврядування, як правило,
мають бути повними і виключними
(рішення Конституційного суду України
від 16.04.2009 № 7-рп/2009).

Колегія суддів також не може не
погодитися з доводами апелянта, що
Славутицька міська рада своїм рішенням
не притягувала міністра внутрішніх
справ України до відповідальності, не
відправляла Уряд у відставку і не
проводила перемовин з питань
підписання угоди про асоціацію з
Євросоюзом, а тому протиправними є
доводи суду першої інстанції, що
приймаючи оскаржуване рішення, міська
рада вийшла за межі повноважень,
наданих органам місцевого
самоврядування і не є органом, який
здійснює контроль за діяльністю
Президента України та Кабінету
Міністрів Украйни і відповідно не може
направляти до Президента звернення про
відставку Уряду.

Слід відзначити, що спірне рішення було
прийнято від імені представників
Славутицької територіальної громади,
сорока дев'яти націй та народностей,
різних партій і конфесій, громадських
організацій та об'єднань, демонструючи
спільний погляд на ситуацію, виключно в
інтересах України та її громадян.

Крім того, правомірними є посилання
апелянта, що скасуванням спірного
рішення фактично було проігноровано
такий конституційний принцип
місцевого самоврядування, як,
народовладдя, визначений ст. 4 Закону
України «Про місцеве самоврядування в
Україні» (носієм суверенітету і єдиним
джерелом влади є народ - ст. 5
Конституції України).

Стаття 38 Конституції України надає
громадянам право брати участь в
управлінні державними справами. Народ
здійснює владу безпосередньо і через
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування (ч. 2 ст. 3
Європейської хартії місцевого
самоврядування). Територіальні громади
неодмінно являються частиною народу.

Виходячи з приписів ст. 7 Основного
Закону, в Україні визнається і
гарантується місцеве самоврядування,
тобто останньому надано державну
підтримку та гарантії.

Таким чином, колегія суддів зауважує,
що прийняття спірного рішення було
зумовлено, занепокоєнням членів
територіальної громади м. Славутича
ситуацією, яка склалась 30 листопада 2013
року у м. Києві під час силового розгону
мирного євромайдану за активною участю
молоді, студентів. Саме питання про
стан суспільних відносин в Україні і
лягло в основу порядку денного 37
позачергової сесії Славутицької
міської ради VI скликання.

Згідно ч. 7 ст. 46 Закону України «Про
місцеве самоврядування в Україні»
сесія районної ради повинна бути також
скликана за пропозицією не менш як
однієї третини депутатів від
загального складу ради або голови
відповідної місцевої державної
адміністрації.

При цьому, згідно частин дев'ять та
чотирнадцятої статті 46 Закону України
«Про місцеве самоврядування в Україні»
рішення про скликання сесії ради
відповідно до частин четвертої, шостої
та восьмої цієї статті доводиться до
відома депутатів і населення не пізніш
як за 10 днів до сесії, а у виняткових
випадках - не пізніш як за день до сесії
із зазначенням часу скликання, місця
проведення та питань, які
передбачається внести на розгляд ради.
Порядок проведення скликання чергової
та позачергової сесії ради,
призначення пленарних засідань ради,
підготовки і розгляду питань на
пленарних засіданнях, прийняття рішень
ради про затвердження порядку денного
сесії та з інших процедурних питань, а
також порядок роботи сесії
визначаються регламентом ради, з
урахуванням вимог Закону України «Про
засади державної регуляторної
політики у сфері господарської
діяльності».

Аналогічні положення закріплено і у
статті 2.2.2 Регламенту Славутицької
міської ради, затвердженого рішенням
міської ради від 20.05.2011 № 238-8-VI.

З матеріалів справи слідує, що
звернення депутатів до міського голови
щодо проведення позачергової сесії
підписано та надано 02.12.2013 року (вх. №
02-10-029). Позачергова 37 сесія
Славутицької міської ради VI скликання
також проведена 02.12.2013 року.

Таким чином, судом першої зроблено
помилковий висновок про недотримання
відповідачем термінів повідомлення
депутатів та населення про проведення
позачергових сесій, оскільки вказаними
правовими нормами обмежено лише
граничний строк, проте жодного
посилання чи обмеження початкового
строку такого повідомлення чинне
законодавство не містить.

За ст. 71 КАС України кожна сторона
повинна довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення,
крім випадків, встановлених статтею 72
цього Кодексу.

Ч. 2 ст. 71 КАСУ в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладає на відповідача,
якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

У відповідності до зазначених вище
вимог, апелянтом, як суб'єктом владних
повноважень надано достатньо доказів
на підтвердження правомірності своїх
дій та прийняття рішення в межах
наданих повноважень та з дотриманням
порядку його прийняття у відповідності
до вимог чинного законодавства.

Підсумовуючи вищевикладене, судова
колегія приходить до висновку, що суд
першої інстанції не дав належної
оцінки вказаним обставинам та наявним
у справі доказам, що призвело до
ухвалення постанови, яка підлягає
скасуванню.

Відповідно до ст. 202 КАС України,
підставами для скасування постанови
або ухвали суду першої інстанції та
ухвалення нового рішення є
невідповідність висновків суду
обставинам справи та порушення норм
матеріального або процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи або питання.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 2, 9, 196, 198, 202, 205 та 207 КАС України,
колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу Славутицької
міської ради Київської області -
задовольнити.

Постанову Київського окружного
адміністративного суду від 13.01.2014 року -
скасувати та постановити нову, якою в
задоволенні позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена протягом двадцяти днів
шляхом подачі касаційної скарги до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя

Саприкіна І.В.

Судді:

Аліменко В.О.

Безименна Н.В.