Справа № 826/2551/14
Суддя: Літвінова А.В.
Дата ухвалення: 2014-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11 березня 2014 року 11:28
№826/2551/14
Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі судді Літвінової А.В.,
при секретарі судового засідання
Давиденко Л.В., за участю представників
сторін, розглянув у відкритому
судовому засіданні адміністративну
справу
за позовомфізичної особи-підприємця
ОСОБА_1додержавної податкової
інспекції у Деснянському районі
головного управління Міністерства
доходів і зборів у місті
Києвіпровизнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення від 08.02.2014
статті 160 Кодексу адміністративного
судочинства України в судовому
засіданні 11 березня 2014 року
проголошено вступну та резолютивну
частини постанови. Виготовлення
постанови у повному обсязі відкладено,
про що повідомлено осіб, які брали
участь у розгляді справи, з урахуванням
вимог частини другої статті 167 Кодексу
адміністративного судочинства
України. Під час проголошення вступної
та резолютивної частин постанови
сторонам роз'яснено зміст судового
рішення, порядок і строк його
оскарження, а також порядок отримання
повного тексту постанови, визначеного
статтею 167 Кодексу адміністративного
судочинства України,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1
звернувся до Окружного
адміністративного суду міста Києва з
позовом до державної податкової
інспекції у Деснянському районі
головного управління Міністерства
доходів і зборів у місті Києві про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення від
08.02.2014 №.

Позовні вимоги мотивовано тим, що
державною податковою інспекцією у
Деснянському районі головного
управління Міністерства доходів і
зборів у місті Києві на підставі хибних
висновків акту перевірки від 17.01.2014
№83/26-52-17-01/НОМЕР_1 щодо відсутності
факту реальності
фінансово-господарських операцій між
позивачем та товариством з обмеженою
відповідальністю «Капексбуд»,
необґрунтовано прийнято податкове
повідомлення-рішення від 08.02.2014 №.

Відповідач проти позову заперечив з
огляду на обґрунтованість висновків
акту перевірки від 17.01.2014
№83/26-52-17-01/НОМЕР_1 та, відповідно,
податкового повідомлення-рішення від
08.02.2014 №. Так, відповідачем
вказано на відсутність факту
реальності фінансово-господарських
операцій між фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_1 та
товариством з обмеженою
відповідальністю «Капексбуд».

Розглянувши подані сторонами
документи, всебічно і повно з'ясувавши
всі фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд,

ВСТАНОВИВ:

Державною податковою інспекцією у
Деснянському районі головного
управління Міністерства доходів і
зборів у місті Києві проведено
документальну позапланову невиїзну
перевірку правомірності включення до
складу податкового кредиту витрат по
сплаті податку на додану вартість по
взаємовідносинам між фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_1 та
товариством з обмеженою
відповідальністю «Капексбуд» за
період з 01.03.2013 по 31.07.2013.

Перевіркою встановлено порушення
фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1
пункту 198.6 статті 198, пункту 200.1 статті 200
Податкового кодексу України, що
призвело до заниження податку на
додану вартість у сумі 22 858,00 грн.

За наслідками перевірки державною
податковою інспекцією у Деснянському
районі головного управління
Міністерства доходів і зборів у місті
Києві складено акт від 17.01.2014
№83/26-52-17-01/НОМЕР_1 та прийнято податкове
повідомлення-рішення від 08.02.2014 №,
яким позивачеві визначено грошове
зобов'язання з податку на додану
вартість у розмірі 34 287,00 грн., у тому
числі: 22 858,00 грн. - основний платіж, 11 429,00
грн. - штрафні (фінансові) санкції.

Досліджуючи надані сторонами докази,
аналізуючи наведені міркування та
заперечення, оцінюючи їх в сукупності,
суд бере до уваги наступне.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198
Податкового кодексу України не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу. У разі коли на момент
перевірки платника податку органом
державної податкової служби суми
податку, попередньо включені до складу
податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
пунктом документами, платник податку
несе відповідальність відповідно до
цього Кодексу.

У разі якщо платник податку не включив
у відповідному звітному періоді до
податкового кредиту суму податку на
додану вартість на підставі отриманих
податкових накладних, таке право
зберігається за ним протягом 365
календарних днів з дати складання
податкової накладної.

Відповідно до пункту 200.1 статті 200
Податкового кодексу України сума
податку, що підлягає сплаті
(перерахуванню) до Державного бюджету
України або бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
(податкового) періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
(податкового) періоду.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44
Податкового кодексу України для цілей
оподаткування платники податків
зобов'язані вести облік доходів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється
формування показників податкової
звітності, митних декларацій на
підставі даних, не підтверджених
документами, що визначені абзацом
першим цього пункту.

Згідно з абзацом 11 статті 1 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні»
первинний документ - документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини першої статті 9
Закону України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні» підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення.

Відповідно до абзацу другого пункту 2.1
Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995 №88 та зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за
номером 168/704, господарські операції - це
факти підприємницької та іншої
діяльності, що впливають на стан майна,
капіталу, зобов'язань і фінансових
результатів.

Аналіз вказаних норм свідчить про те,
що будь-які документи (у тому числі
договори, накладні, рахунки тощо) мають
силу первинних документів лише в разі
фактичного здійснення господарської
операції. Якщо ж фактичне здійснення
господарської операції відсутнє,
відповідні документи не можуть
вважатися первинними документами для
цілей ведення податкового обліку
навіть за наявності всіх формальних
реквізитів таких документів, що
передбачені законодавством.

Визначальною ознакою господарської
операції є те, що вона повинна
спричиняти реальні зміни майнового
стану платника податків.

З урахуванням викладеного для
підтвердження даних податкового
обліку можуть братися до уваги лише ті
первинні документи, які складені в разі
фактичного здійснення господарської
операції. Зазначена позиція суду
узгоджується із позицією Вищого
адміністративного суду України,
викладеною у листі від 02.06.2011 №742/11/13-11.

Як вбачається з акту перевірки
державної податкової інспекції у
Деснянському районі головного
управління Міністерства доходів і
зборів у місті Києві від 17.01.2014
№83/26-52-17-01/НОМЕР_1 висновки щодо
порушення позивачем приписів
податкового законодавства зроблено з
огляду на відсутність факту реальності
господарських операцій між фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_1 та
товариством з обмеженою
відповідальністю «Капексбуд».

З матеріалів справи вбачається, що між
фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1
(покупець) та товариством з обмеженою
відповідальністю «Капексбуд»
(постачальник) укладено договір
купівлі-продажу від 25.02.2013 №06,
відповідно до якого постачальник
продає, а покупець купує запасні
частини до автомобілів за цінами та
кількістю, вказаними в
рахунках-фактурах.

На підтвердження виконання умов
договору, руху активів в процесі
здійснення господарських операцій,
позивачем надано суду копії договору
купівлі-продажу від 25.02.2013 №06;
податкових накладних за відповідні
періоди; видаткових накладних за
відповідні періоди; рахунків-фактури
за відповідні періоди; банківських
виписок за відповідні періоди.

У свою чергу, державною податковою
інспекцією у Деснянському районі
головного управління Міністерства
доходів і зборів у місті Києві на
спростування реальності господарських
операцій, здійснених між фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_1 та
товариством з обмеженою
відповідальністю «Капексбуд» вказано
на акт державної податкової інспекції
в Оболонському районі головного
управління Міністерства доходів і
зборів у місті Києві «Про неможливість
проведення зустрічної звірки
товариства з обмеженою
відповідальністю «Капексбуд» щодо
підтвердження господарських відносин
з платниками податків з лютого по
серпень 2013 року» від 03.10.2013
№557/26-54-22-2/38510737.

Окрім того податковий орган в акті
перевірки від 17.01.2014 №83/26-52-17-01/НОМЕР_1
вказує, що перевіркою встановлено
відсутність поставок товарів,
взаєморозрахунків та укладання угод з
метою настання реальних наслідків, а
господарські операції за
березень-липень 2013 року щодо придбання
фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1
товарів у постачальника не
підтверджується.

Разом з тим, суд звертає увагу, що під
час перевірки фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 відповідачем
не перевірявся рух активів у процесі
здійснення господарських операцій між
позивачем та товариством з обмеженою
відповідальністю «Капексбуд»,
первинні документи по господарським
операціям не досліджувались.

Також, необхідно зазначити, що
позивачем на підтвердження реальності
господарських операцій з товариством з
обмеженою відповідальністю
«Капексбуд», наявності ділової мети та
економічного змісту, було надано копії
первинних документів по господарських
операціях з третіми особами на
підтвердження подальшої реалізації
товарів отриманих від товариства з
обмеженою відповідальністю
«Капексбуд».

Відповідачем зазначені доводи
позивача не спростовано.

Разом з тим, згідно даних актів
перевірок від 17.01.2014 №83/26-52-17-01/НОМЕР_1 та
від 03.10.2013 №557/26-54-22-2/38510737, товариством з
обмеженою відповідальністю
«Капексбуд» декларувались грошові
зобов'язання із податку на додану
вартість протягом лютого-серпня 2013
року, відхилень в даних податкового
обліку позивача та його контрагента у
цей період згідно даних акту перевірки
не встановлено.

Інформації щодо не сплати самостійно
задекларованих товариством з
обмеженою відповідальністю
«Капексбуд» податкових зобов'язань із
податку на додану вартість, акти
перевірок не містять. Представник
державної податкової служби під час
судового розгляду справи також не зміг
пояснити суду стан дотримання
контрагентом позивача податкової
дисципліни.

За таких обставин, органом державної
податкової служби не спростовано
докази позивача щодо реальності
господарських операцій між ним та
товариством з обмеженою
відповідальністю «Капексбуд»,
наявності як ділової мети, так і
економічної доцільності здійснення
відповідних поставок деталей та
приладдя для автотранспортних засобів.

Доказів щодо порушення фіскальних
інтересів держави внаслідок таких
поставок відповідачем суду не надано.

За таких обставин, відповідачем не
надано суду належних та допустимих
доказів, що фінансово-господарські
операції між фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_1 та
товариством з обмеженою
відповідальністю «Капексбуд» не були
спрямовані на настання реальних
наслідків фінансово-господарської
діяльності; доказів того, що
оскаржуване податкове
повідомлення-рішення від 08.02.2014
прийнято обґрунтовано, тобто з
урахуванням всіх обставин справи, у
межах повноважень та у способи, що
передбачені Конституцією та законами
України, а тому позовні вимоги фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 про визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення від
08.02.2014 №, підлягають задоволенню.

Згідно з вимогами статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Керуючись статтями 69, 70, 71 та 158-163
Кодексу адміністративного судочинства
України, Окружний адміністративний суд
міста Києва,

П О С Т А Н О В И В:

Позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
державної податкової інспекції у
Деснянському районі головного
управління Міністерства доходів і
зборів у місті Києві від 08.02.2014 №.

Постанова набирає законної сили в
порядку, визначеному статтею 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України. Постанова може бути оскаржена
до суду апеляційної інстанції за
правилами, встановленими статтями 185-187
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Суддя
Літвінова А.В.

Повний текст постанови складено 13.03.2014