Справа № 813/8413/13-а
Суддя: Гудим Л.Я.
Дата ухвалення: 2014-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2014 р.
Справа № 876/1789/14

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді:
Гудима Л.Я.

суддів:
Довгополова О.М., Святецького В.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
управління Пенсійного фонду України
Сокальському районі Львівської
області на постанову Львівського
окружного адміністративного суду від 17
грудня 2013 року в адміністративній
справі за позовом фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 до управління
Пенсійного фонду України Сокальському
районі Львівської області про визнання
протиправною та скасування вимоги, -

В С Т А Н О
В И В:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1
звернулася у Львівський окружний
адміністративний суд з позовом у якому,
згідно уточнених позовних вимог,
просить визнати протиправною та
скасувати вимогу Управління
Пенсійного фонду України Сокальському
районі Львівської області про сплату
недоїмки №Ф-870/1 від 01.08.2013 року на суму
6960,48 грн.

В обґрунтування позовних вимог
позивачка посилається на те, що
відповідачем протиправно нараховано
їй єдиний внесок на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування за 2012 рік у сумі
4572,42 грн. та за період січень-червень 2013
року у сумі 2388,06 грн., оскільки вона є
фізичною особою - підприємцем, яка
обрала спрощену систему оподаткування,
пенсіонеркою за віком, та у
відповідності до ч. 4 ст. 4 Закону
України «Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» звільнена від
сплати єдиного соціального внеску.
Відтак, вважає протиправною вимогу про
сплату недоїмки №Ф-870/1 від 01.08.2013 року
на суму 6960,48 грн. та такою, що підлягає
скасуванню.

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 17 грудня 2013
року позов задоволено. Визнано
протиправною та скасовано вимогою
управління Пенсійного фонду України в
Сокальському районі Львівської
області про сплату недоїмки №Ф-870/1 від
01.08.2013 року на суму 6960,48 грн. Стягнуто з
Державного бюджету України на користь
позивача 1720 (одна тисяча сімсот
двадцять) грн. 50 коп. сплаченого
судового збору.

Не погодившись із винесеним судовим
рішенням, позивач оскаржив його в
апеляційному порядку, покликаючись на
неповне з'ясування судом обставин, що
мають значення для справи,
недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які суд першої
інстанції вважає встановленими,
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи,
просить суд апеляційної інстанції
скасувати постанову суду та прийняти
нову, якою у задоволені позовних вимог
відмовити.

В апеляційній скарзі посилається, що
судом першої інстанції не враховано, що
фізичні особи - підприємці, які
отримують пенсію за віком, призначену
на пільгових умовах відповідно до ст. 13
Закону України «Про пенсійне
забезпечення», розмір якої обчислено
за нормами Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», сплачують єдиний внесок
на добровільних засадах після
досягнення пенсійного віку,
встановленого ст.26 цим Законом.

Особи, які беруть участь у справі в
судове засідання для розгляду заяви не
прибули, про дату, час і місце розгляду
справи були повідомлені належним
чином, клопотань від осіб, які беруть
участь у справі, про розгляд справи за
їх участю не поступило, а тому, колегія
суддів, у відповідності до п.п. 1,2,ч. 1 ст.
197 КАС України, вважає за можливе
розглянути справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги у їх сукупності,
колегія суддів приходить до
переконання, що подана апеляційна
скарга не підлягає до задоволення, з
наступних мотивів.

Приймаючи оскаржувану постанову суд
першої інстанції виходив з того, що
оскільки, позивач отримує пенсію за
віком, а частина 4 статті 4 Закону № 2464-VI
не містить застережень щодо її
незастосування до осіб, яким пенсію за
віком призначено на пільгових умовах
відповідно до ст. 13 Закону України «Про
пенсійне забезпечення», розмір якої
обчислено за нормами Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування», а тому позивач
не повинен сплачувати за себе єдиний
внесок на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, від так вимога
про сплату недоїмки №Ф-870/1 від 01.08.2013
року на суму 6960,48 грн. є протиправною та
підлягає скасуванню.

Суд апеляційної інстанції
погоджується з такими висновками суду
першої інстанції виходячи з
наступного.

Як встановлено судом та
підтверджується матеріалами справи
ОСОБА_1 зареєстрована як фізична
особа-підприємець 03.10.2007 року за №2 002063, що підтверджується Свідоцтвом
про державну реєстрацію фізичної
особи-підприємця НОМЕР_1.

Згідно з наявного в матеріалах справи
Свідоцтва платника єдиного податку
серії НОМЕР_2, позивач перебуває на
спрощеній системі оподаткування з
01.01.2012 року.

Як вбачається з пенсійного посвідчення
НОМЕР_3 Серії НОМЕР_4, яке видане
Пенсійним фондом України 11.02.2011 року,
ОСОБА_1 призначено пенсію за віком.

01.08.2013 року Управління Пенсійного фонду
України в Сокальському районі
Львівської області сформовано вимогу
про сплату недоїмки №Ф-870/1, з якої
встановлено, що станом на 01.08.2013 року
заборгованість позивача зі сплати
єдиного внеску становить 6960,48 грн.

Згідно з пунктом 2 частини першої
статті 1 Закону України № 2464-VI «Про збір
та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування», єдиний внесок
на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування - консолідований
страховий внесок, збір якого
здійснюється до системи
загальнообов'язкового державного
соціального страхування в
обов'язковому порядку та на регулярній
основі з метою забезпечення захисту у
випадках, передбачених законодавством,
прав застрахованих осіб та членів
їхніх сімей на отримання страхових
виплат (послуг) за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Відповідно до пункту 4 частини першої
статті 4 Закону № 2464-VI, платниками
єдиного внеску є фізичні особи -
підприємці, в тому числі ті, які обрали
спрощену систему оподаткування, та
члени сімей цих осіб, які беруть участь
у провадженні ними підприємницької
діяльності.

З 06.08.2011 року набрала чинності частина 4
статті 4 вищенаведеного Закону,
відповідно до якої особи, зазначені у
пункті 4 частини першої цієї статті, які
обрали спрощену систему оподаткування,
звільняються від сплати за себе
єдиного внеску, якщо вони є
пенсіонерами за віком або інвалідами
та отримують відповідно до закону
пенсію або соціальну допомогу. Такі
особи можуть бути платниками єдиного
внеску виключно за умови їх
добровільної участі у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Частиною четвертою статті 4 Закону №
2464-VI визначені необхідні умови для
звільнення від сплати єдиного внеску, а
саме: особа обрала спрощену систему
оподаткування і є пенсіонером за віком
або інвалідом та отримує відповідно до
закону пенсію або соціальну допомогу.

Положеннями вищевказаної статті не
передбачено, що саме особи, яким надано
пенсію за віком на підставі Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»,
звільняються від сплати за себе
єдиного внеску.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» від 09.07.2003 року за №1058-IV (з
наступними змінами та доповненнями),
пенсіонер - особа, яка відповідно до
цього Закону отримує пенсію, довічну
пенсію, або члени її сім'ї, які
отримують пенсію в разі смерті цієї
особи у випадках, передбачених цим
Законом.

Згідно з ч.1 ст.9 цього Закону, за рахунок
коштів Пенсійного фонду в солідарній
системі призначаються такі пенсійні
виплати:

1) пенсія за віком;

2) пенсія по інвалідності внаслідок
загального захворювання (у тому числі
каліцтва, не пов'язаного з роботою,
інвалідності з дитинства);

3) пенсія у зв'язку з втратою
годувальника.

На неправомірність нарахування
позивачу недоїмки зі сплати єдиного
внеску свідчить також норми Закону
України «Про пенсійне забезпечення»
від 05.11.1991 року № 1788-XII.

Так, статтею 2 визначені види державних
пенсій: а) трудові пенсії: за віком; по
інвалідності; в разі втрати
годувальника; за вислугу років; б)
соціальні пенсії (пункт «б» статті 2
втратив чинність у частині призначення
соціальних пенсій згідно із Законом
України від 31.05.2005 року № 2603-IV).

Отже, як вбачається із системного
аналізу законодавства України у сфері
пенсійного забезпечення є чотири
різновиди трудових пенсій, в тому числі
і пенсія за віком.

Відповідно до п. 3 ч. 13 ст. Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» від 09.07.2003 року
участь у системі загальнообов'язкового
державного пенсійного страхування
припиняється у разі якщо застрахованій
особі відповідно до цього Закону
призначено пенсію і вона не продовжує
працювати або якщо застрахована особа
відповідно до цього Закону набула
права на довічну пенсію чи одноразову
виплату.

Судом встановлено, що відповідач
отримує пенсію за віком, а відтак, у
відповідності до вимог ч.4 ст.4 Закону
України «Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування», звільняється
від сплати за себе єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування.

Позивач не укладала договору про
добровільну участь у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Безпідставними є посилання
відповідача на те, що до позивача не
може бути застосовано положення ч.4 ст.4
Закону № 2464-VI, оскільки позивач не
досяг 55-річного віку, тому що вказана
норма не пов'язує звільнення від сплати
єдиного внеску із досягненням особою
певного віку, а передбачає звільнення
від сплати внеску всіх пенсіонерів за
віком.

За таких обставин суд першої інстанції,
дійшов правильного висновку про
протиправність вимогу Управління
Пенсійного фонду України в
Сокальському районі Львівської
області про сплату недоїмки №Ф-870/1, а
тому така має бути скасована.

Доводи апелянта в іншій частині на
правомірність прийнятої постанови не
впливають та висновків суду не
спростовують.

З огляду на викладене, суд першої
інстанції правильно і повно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків рішення суду, а
тому підстав для скасування постанови
колегія суддів не вбачає і вважає, що
апеляційну скаргу на неї слід залишити
без задоволення.

Керуючись ст.ст.195, 197, п.1 ч.1 ст.198, ст. 200,
п.1 ч.1 ст.205, ст.ст. 206, 254 КАС України, суд,-

У Х В А Л
И В:

Апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України Сокальському
районі Львівської області залишити без
задоволення, а постанову Львівського
окружного адміністративного суду від 17
грудня 2013 року у справі №813/8413/13-а - без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня її
складення в повному обсязі шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя :
Л.Я. Гудим

Судді:
О.М. Довгополов

В.В. Святецький