Справа № 2а-1523/10/1770
Суддя: Багрій В.М.
Дата ухвалення: 2014-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2014 року
Справа
№ 17149/11

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді
Багрія В.М.,

суддів
Кухтея Р.В., Старунського Д.М.,

розглянувши у порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу Рівненського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів на постанову Рівненського
окружного адміністративного суду від
2.06.2010 року в справі за позовом
Рівненського обласного відділення
Фонду соціального захисту інвалідів до
сільськогосподарського приватного
підприємства «Случ» про стягнення
адміністративно-господарських санкцій
та пені,

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2010 року Рівненське обласне
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів звернулося до суду з позовом
до сільськогосподарського приватного
підприємства «Случ» (далі - СПП «Случ»)
про стягнення
адміністративно-господарських санкцій
та пені в загальній сумі 53225,33 грн.

Позивач просив стягнути з відповідача
47658,65 грн.
адміністративно-господарських санкцій
та 5566,68 грн. пені за порушення вимог
ст.ст. 19, 20 Закону України «Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні», а саме: не працевлаштування в
2008 році 5 інвалідів при нормативі 11
робочих місць для інвалідів на даному
підприємстві.

Постановою Рівненського окружного
адміністративного суду від 2.06.2010 року
в задоволенні позову відмовлено.

Постанову суду першої інстанції
оскаржило Рівненське обласне
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів, яке в апеляційній скарзі
ставить питання про її скасування з
прийняттям нової постанови про
задоволення позову.

Апеляційні вимоги обґрунтовує тим, що
згідно ч. 3 ст. 19 Закону України «Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні», роботодавець
зобов'язаний самостійно здійснювати
працевлаштування людей з обмеженими
можливостями. Враховуючи те, що в СПП
«Случ» при нормативі 11 робочих місць
для інвалідів було працевлаштовано
лише 6 інвалідів, тому відповідач
згідно ст. 19 Закону зобов'язаний
сплатити адміністративно-господарські
санкції за 5 робочих місць, призначених
для працевлаштування інвалідів і не
зайнятих ними.

СПП «Случ» не надало докази того, що
необхідна кількість робочих місць була
фактично створена і введена в дію
шляхом працевлаштування на них
відповідної кількості інвалідів.

Особи, які беруть участь в справі, про
дату, час та місце розгляду справи
повідомлені належним чином, проте в
судове засідання не прибули, що є
підставою для її розгляду в порядку
письмового провадження за наявними в
ній матеріалами.

Вислухавши суддю-доповідача,
дослідивши обставини справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
приходить до висновку про те, що
апеляційну скаргу слід залишити без
задоволення з таких підстав.

В справі встановлено, що в 2008 році
середньооблікова кількість штатних
працівників облікового складу СПП
«Случ» складала 271 особи.

Норматив робочих місць для інвалідів
по даному підприємству згідно ст. 19
«Про основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні» становив 11 осіб.

Середньорічна заробітна плата
штатного працівника СПП «Случ» у 2008
році становила 9531,73 грн.

За незайняті інвалідами робочі місця
позивачем нараховано
адміністративно-господарські санкції
в сумі 47658,65 грн. та пеня в сумі 5566,68 грн.
(п.4 Порядку сплати підприємствами,
об'єднаннями, установами і
організаціями штрафних санкцій до
відділень Фонду соціального захисту
інвалідів, акумуляції, обліку та
використання цих коштів, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 28 грудня 2001 року №1767), які
відповідач повинен був сплатити до
15.04.2009 року.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
відповідачем виконано вимоги ст. ст. 19,
20 Закону України «Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні» щодо створення робочих місць
для інвалідів в кількості визначеній
Законом, тому застосування до СПП
«Случ» адміністративно-господарських
санкцій є необґрунтованим.

Колегія суддів з такими висновками
суду першої інстанції погоджується та
вважає їх правильними з огляду на
наступне.

Відповідно до ч.3 ст. 18 Закону України
«Про основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні», підприємства,
установи, організації, фізичні особи,
які використовують найману працю,
зобов'язані виділяти та створювати
робочі місця для працевлаштування
інвалідів, у тому числі спеціальні
робочі місця, створювати для них умови
праці з урахуванням індивідуальних
програм реабілітації і забезпечувати
інші соціально-економічні гарантії,
передбачені чинним законодавством,
надавати державній службі зайнятості
інформацію, необхідну для організації
працевлаштування інвалідів, і
звітувати Фонду соціального захисту
інвалідів про зайнятість та
працевлаштування інвалідів у порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів
України.

Згідно з ст. 19 вказаного Закону, для
підприємств, установ, організацій, у
тому числі підприємств, організацій
громадських організацій інвалідів,
фізичних осіб, які використовують
найману працю, установлюється норматив
робочих місць для працевлаштування
інвалідів у розмірі чотирьох відсотків
середньооблікової чисельності штатних
працівників облікового складу за рік, а
якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості
одного робочого місця.

Підприємства, установи, організації, у
тому числі підприємства, організації
громадських організацій інвалідів,
фізичні особи, які використовують
найману працю, самостійно розраховують
кількість робочих місць для
працевлаштування інвалідів відповідно
до нормативу, встановленого частиною
першою цієї статті, і забезпечують
працевлаштування інвалідів. При
розрахунках кількість робочих місць
округлюється до цілого значення.

Підприємства, установи, організації, у
тому числі підприємства, організації
громадських організацій інвалідів,
фізичні особи, які використовують
найману працю, самостійно здійснюють
працевлаштування інвалідів у рахунок
нормативів робочих місць виходячи з
вимог статті 18 цього Закону.

Виконанням нормативу робочих місць у
кількості, визначеній згідно з
частиною першою цієї статті,
вважається працевлаштування
підприємством, установою,
організацією, у тому числі
підприємством, організацією
громадських організацій інвалідів,
фізичною особою, яка використовує
найману працю, інвалідів, для яких це
місце роботи є основним.

Підприємства, установи, організації, у
тому числі підприємства, організації
громадських організацій інвалідів,
фізичні особи, в яких за основним
місцем роботи працює 8 і більше осіб,
реєструються у відповідних
відділеннях Фонду соціального захисту
інвалідів за своїм місцезнаходженням і
щороку подають цим відділенням звіт
про зайнятість та працевлаштування
інвалідів.

Частиною 1 ст. 20 Закону України «Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні» встановлено, що
підприємства, установи, організації, у
тому числі підприємства, організації
громадських організацій інвалідів,
фізичні особи, які використовують
найману працю, де середньооблікова
чисельність працюючих інвалідів менша,
ніж установлено нормативом,
передбаченим статтею 19 цього закону,
щороку сплачують відповідним
відділенням Фонду соціального захисту
інвалідів
адміністративно-господарські санкції,
сума яких визначається в розмірі
середньої річної заробітної плати на
відповідному підприємстві, установі,
організації, у тому числі підприємстві,
організації громадських організацій
інвалідів, фізичної особи, яка
використовує найману працю, за кожне
робоче місце, призначене для
працевлаштування інваліда і не зайняте
інвалідом. Для підприємств, установ,
організацій, у тому числі підприємств,
організацій громадських організацій
інвалідів, фізичних осіб, на яких
працює від 8 до 15 осіб, розмір
адміністративно-господарських санкцій
за робоче місце, призначене для
працевлаштування інваліда і не зайняте
інвалідом, визначається в розмірі
половини середньої річної заробітної
плати на відповідному підприємстві, в
установі, організації, у тому числі
підприємстві, організації громадських
організацій інвалідів, у фізичної
особи, яка використовує найману працю.
Положення цієї частини не поширюється
на підприємства, установи і
організації, що повністю утримуються
за рахунок коштів державного або
місцевих бюджетів.

Згідно зі ст. 18-1 Закону України «Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні», пошук підходящої
роботи для інваліда здійснює державна
служба зайнятості.

Таким чином, обов'язок підприємства зі
створення робочих місць для інвалідів
не супроводжується його обов'язком
займатися пошуком інвалідів для
працевлаштування.

З матеріалів справи видно, що СПП
«Случ» подавало до Сарненського
районного центру зайнятості звіти про
наявність вакансій за формою № 3-ПН
станом на 16.01.2008 року, 14.02.2008 року, 13.03.2008
року, 3.04.2008 року, 15.05.2008 року, 20.06.2008 року,
17.07.2008 року, 5.08.2008 року, 9.09.2008 року, 14.10.2008
року, 12.11.2008 року, 3.12.2008 року та
виконало усі вимоги передбачені
Законом України «Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні».

У зв'язку з тим, що відповідач вжив усіх
залежних від нього заходів щодо
створення робочих місць для
працевлаштування інвалідів, він не
може бути притягнений до
відповідальності за не направлення
уповноваженими органами необхідної
кількості інвалідів для
працевлаштування чи відсутність у
населеному пункті за місцем
знаходження підприємства інвалідів,
які бажають працевлаштуватись. В його
діях відсутня вина як елемент
господарського правопорушення.

За таких обставин, постанова
Рівненського окружного
адміністративного суду від 2.06.2010 року
прийнята з повним з'ясуванням усіх
обставин справи, дотриманням норм
матеріального та процесуального права,
тому не може бути скасована.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду першої інстанції не спростовують ,
тому підставою для її задоволення
бути не можуть.

Дана правова позиція узгоджується з
практикою Верховного Суду України щодо
розгляду справ даної категорії
(постанова Верховного Суду України від
2.04.2013 року у справі №21-95а13, р.н. 30604032).

Керуючись ст.ст.195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС
України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Рівненського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів
залишити без задоволення.

Постанову Рівненського окружного
адміністративного суду від 2.06.2010 року
в справі № 2а-1523/10/1770 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили
через п'ять днів після направлення її
копій особам, які беруть участь у
справі, та може бути оскаржена до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуючий:
В.М. Багрій

Судді :
Р.В. Кухтей

Д.М. Старунський