Справа № 823/3348/13-а
Суддя: Ганечко О.М.
Дата ухвалення: 2014-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
Головуючий у 1-й інстанції: Паламар П.Г.
Суддя-доповідач:
У Х В А Л А

Іменем України

13 березня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

Головуючого судді:
Ганечко О.М.,

суддів:
Коротких А.Ю., Хрімлі О.Г.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Відділення виконавчої дирекції фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань в м. Сміла на постанову
Черкаського окружного
адміністративного суду від 14.11.2013 року
у справі за позовом Управління
Пенсійного фонду України в Каменському
районі Черкаської області до
Відділення виконавчої дирекції фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань в м. Сміла про стягнення
боргу, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся з позовом до
Відділення виконавчої дирекції фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань в м. Сміла про
стягнення боргу.

Постановою Черкаського окружного
адміністративного суду від 14.11.2013 року
позов задоволено в повному обсязі.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням
суду, відповідач подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
постанову суду першої інстанції та
прийняти нову, якою відмовити в
задоволені позову в повному обсязі,
посилаючись на незаконність,
необ'єктивність, необґрунтованість
рішення, порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права.

У засідання учасники процесу не
з'явилися, будучи належним чином
повідомленими, що не перешкоджає
слуханню спірного питання відповідно
до вимог ч. 4 ст. 196 КАС України.

Відповідно до ч. 6 ст. 12, ч. 1 ст. 41 КАС
України, у випадку неявки в судове
засідання всіх осіб, які беруть участь
у справі під час судового розгляду
повне фіксування судового засідання за
допомогою звукозаписувального
технічного засобу не відбувається.

Дослідивши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, з наступних
підстав.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200 КАС
України - за наслідками розгляду
апеляційної скарги на постанову суду
першої інстанції, суд апеляційної
інстанції має право залишити
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову суду - без змін.

Як вбачається з матеріалів справи,
згідно з актами щомісячної звірки
витрат за особовими справами
потерпілих, яким виплачено пенсії по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсії у
зв'язку з втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, за період з січня по
вересень 2013р. позивач поніс грошові
витрати на виплату пенсій (основний
розмір); щомісячної цільової грошової
допомоги на прожиття; витрати на
виплату і доставку пенсій на загальну
суму 40005,59грн.

Відповідачем прийнято до
відшкодування витрати, понесені
позивачем за вищевказаний період на
суму 38177,48грн.

При цьому, згідно із протоколами
розбіжностей до актів про
відшкодування Фондом соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України Пенсійному фонду
України витрат, пов'язаних з виплатою
пенсій по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсій у
зв'язку із втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, у січні-вересні 2013 року
відповідач не прийняв до заліку для
відшкодування витрати на виплату та
доставку пенсій громадянам
держав-учасниць СНД, які отримали
каліцтво в державах СНД і переїхали на
постійне місце проживання в Україну, на
загальну суму 1828,08грн., що
підтверджується розрахунком суми
боргу.

Статтею 4 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» № 1105-XIV від 23.09.1999 р.
(далі по тексту - Закон №1105-XIV),
встановлено, що законодавство про
страхування від нещасного випадку
складається із Основ законодавства
України про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування, цього
Закону, Кодексу законів про працю, а
також Закону України «Про охорону
праці» та інших нормативно-правових
актів.

Пунктом 5 частини 1 статті 24 Закону
№1105-XIV, визначено, що Фонд соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України зобов'язаний
співпрацювати з фондами з інших видів
соціального страхування у
фінансуванні заходів, пов'язаних з
матеріальним забезпеченням та
наданням соціальних послуг
застрахованим, у кожному конкретному
випадку спільно приймаючи рішення щодо
того, хто з них братиме участь у
фінансуванні цих заходів.

Перелік соціальних послуг та виплат,
які здійснюються та відшкодовуються
Фондом соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України,
передбачений статтею 21 Закону №1105-XIV.

Відповідно до цієї статті, Фонд
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України зобов'язаний у
встановленому законом порядку
своєчасно та в повному обсязі
відшкодовувати шкоду, заподіяну
працівникові внаслідок ушкодження
здоров'я, в тому числі пенсії по
інвалідності від трудового каліцтва
або професійного захворювання та
пенсії у зв'язку з втратою
годувальника, який помер внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання, у разі
настання страхового випадку.

Механізм відшкодування понесених
страховиком витрат, в свою чергу,
визначений Порядком відшкодування
Фондом соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України
Пенсійному фонду України витрат,
пов'язаних з виплатою пенсій по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсій у
зв'язку з втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, затвердженим постановою
правління Пенсійного фонду України та
правління Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань № 5-4/4 від 04.03.2003р. (далі по
тексту - Порядок відшкодування).

Пунктом 4 Порядку відшкодування,
передбачено, що відшкодуванню
підлягають суми, що виплачуються
відповідно до Законів України «Про
пенсійне забезпечення», «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» та інших
нормативно-правових актів, а саме: сума
основного розміру пенсії по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсії у
зв'язку із втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання; щомісячна цільова
грошова допомога на прожиття, якщо така
надавалась пенсіонеру, який одержував
вищезазначену пенсію; допомога на
поховання сім'ї померлого або особі,
яка здійснила поховання особи, яка
отримувала вищезазначену пенсію; сума
витрат Пенсійного фонду з виплати і
доставки вищезазначених пенсій.

Встановлено, що відповідач не приймає
до відшкодування витрати на виплату та
доставку пенсій по інвалідності
внаслідок трудового каліцтва
пенсіонеру ОСОБА_1 (який проживає в
Україні, а каліцтво заподіяно на
підприємстві, розташованому на
території країни СНД) за
січень-вересень 2013р. у розмірі 1800, 00грн.
(сума виплаченої пенсії) + 28,08грн.
(витрати на доставку пенсії) = 1828,08грн.

Відповідно до статті 1 Угоди про
гарантії прав громадян держав-учасниць
Співдружності Незалежних Держав у
сфері пенсійного забезпечення від 13
березня 1992 року, пенсійне забезпечення
громадян держав-учасниць даної Угоди
та членів їх сімей здійснюється за
законодавством держави, на території
якої вони проживають.

Статтею 3 цієї Угоди, встановлено, що
всі витрати, пов'язані зі здійсненням
пенсійного забезпечення за даною
Угодою, несе держава, яка надає
забезпечення. Взаємні розрахунки не
проводяться, якщо інше не передбачено
двосторонніми угодами.

Частина 1 статті 6 цієї Угоди,
передбачає, що призначення пенсій
громадянам держав - учасниць Угоди
проводиться за місцем проживання.

Стаття 7 цієї Угоди, передбачає, що при
переселенні пенсіонера в межах держав -
учасниць Угоди, виплата пенсії за
попереднім місцем проживання
припиняється, якщо пенсія того ж виду
передбачена законодавством держави за
новим місцем проживання пенсіонера,
при цьому, розмір пенсії
переглядається відповідно до
законодавства держави - учасниці Угоди
за новим місцем проживання пенсіонера
з дотриманням умов, передбачених
пунктом 3 статті 6 цієї Угоди.

Частиною 2 ст. 24 Закону №1105-XIV,
передбачено, що якщо після призначення
застрахованій особі матеріальної
допомоги чи надання соціальних послуг
між Фондом і страховиками з інших видів
соціального страхування виникають
спори щодо понесених витрат, виплата
здійснюється страховиком, до якого
звернувся застрахований. При цьому
страховик, до якого звернувся
застрахований, має право звернутися до
відповідного страховика з інших видів
соціального страхування щодо
відшкодування понесених ним витрат.

Сфера дії цього Закону, поширюється на
ту категорію інвалідів, щодо
відшкодування витрат на виплату пенсій
яким виник спір.

За змістом статті 2 Закону №1105-XIV,
вбачається, що дія цього Закону,
поширюється на осіб, які працюють на
умовах трудового договору (контракту)
на підприємствах, в установах,
організаціях, незалежно від їх форм
власності та господарювання (далі -
підприємства), у фізичних осіб, на осіб,
які забезпечують себе роботою
самостійно, та громадян - суб'єктів
підприємницької діяльності. Особи,
право яких на отримання відшкодування
шкоди раніше було встановлено згідно
із законодавством СРСР або
законодавством України про
відшкодування шкоди, заподіяної
працівникам внаслідок травмування на
виробництві або професійного
захворювання, пов'язаних з виконанням
ними трудових обов'язків, мають право
на забезпечення по страхуванню від
нещасного випадку відповідно до цього
Закону.

При цьому право на таке забезпечення,
яке встановлено в Україні, не залежить
від того, у якій з колишніх республік
СРСР стався нещасний випадок на
виробництві з застрахованою особою або
виникло професійне захворювання, що
пов'язане з виконанням нею трудових
обов'язків.

Відповідно до абзацу 2 п. 3 Прикінцевих
положень Закону № 1105-XIV, відшкодування
шкоди, медична, професійна та соціальна
реабілітація провадяться Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків також зазначеним у статті 8
цього Закону особам, які потерпіли до
набрання ним чинності та мали право на
зазначені страхові виплати і соціальні
послуги.

Абзацом 3 цього пункту, встановлено, що
уся заборгованість потерпілим на
виробництві та членам їх сімей, яким до
набрання чинності цим Законом
підприємства, установи та організації
не відшкодували матеріальної і
моральної (немайнової) шкоди,
заподіяної ушкодженням здоров'я,
виплачується цими підприємствами,
установами і організаціями, а в разі їх
ліквідації без правонаступника -
Фондом соціального страхування від
нещасних випадків.

Отже, за змістом наведеної норми
обов'язок Фонду соціального
страхування від нещасних випадків
відшкодувати потерпілим на
виробництві та членам їх сімей
матеріальну і моральну (немайнову)
шкоду, заподіяну ушкодженням здоров'я,
не залежить від того, чи сплачували
цьому Фонду страхові платежі
підприємства, що ліквідуються та на
яких було ушкоджено здоров'я
потерпілого.

Як вбачається з абзацу 7 наведеного
вище пункту, Фонд соціального
страхування від нещасних випадків є
правонаступником державного,
галузевих та регіональних фондів
охорони праці, передбачених статтею 21
Закону України від 14.10.1992 р. № 2694-XII «Про
охорону праці», які ліквідуються.

Таким чином, страховиком, який має
виплачувати пенсію по інвалідності
особі, яка стала інвалідом від
нещасного випадку на виробництві на
території колишніх республік СРСР, а, в
разі такої виплати, органами
Пенсійного фонду України -
відшкодувати останньому витрати, є
Фонд соціального страхування від
нещасних випадків.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції, щодо стягнення з
відповідача заборгованості по
відшкодуванню витрат на виплату та
доставку пенсій громадянам
держав-учасниць СНД, які отримали
каліцтво в державах СНД і переїхали на
постійне місце проживання в Україну, за
період з січня по вересень 2013р. в сумі
1828,08грн.

За таких обставин, апеляційна скарга є
необґрунтованою, її доводи не знайшли
свого підтвердження під час судового
розгляду, не спростовують висновків
суду першої інстанції, а тому у її
задоволенні необхідно відмовити, а
рішення суду першої інстанції підлягає
залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 195, 198, 200, 205, 206, 212,
254 КАС України, суд -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань в м. Сміла - залишити без
задоволення.

Постанову Черкаського окружного
адміністративного суду від 14.11.2013 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена
до Вищого адміністративного суду
України в порядок і строки, визначені
ст. 212 КАС України.

Головуючий суддя:
О.М. Ганечко

Судді:
А.Ю. Коротких

О.Г. Хрімлі

.

Головуючий суддя
Ганечко О.М.

Судді:
Коротких А. Ю.

Хрімлі О.Г.