Справа № 2а-5218/11/1916
Суддя: Заверуха О.Б.
Дата ухвалення: 2014-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2014 р.
Справа № 110028/12/9104

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді
Заверухи О.Б.,

суддів
Гінди О.М., Ніколіна В.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу Головного управління
Пенсійного фонду України в
Тернопільській області на постанову
Чортківського районного суду
Тернопільської області від 25 березня
2011 року у справі за позовом ОСОБА_1 до
Головного управління Пенсійного фонду
України в Тернопільській області про
зобов'язання нарахувати та виплатити
додаткову пенсію та доплату до пенсії
особі, яка постраждала внаслідок
Чорнобильської катастрофи,

ВСТАНОВИВ :

03.03.2011 року ОСОБА_1 звернувся до суду з
адміністративним позовом до Головного
управління Пенсійного фонду України в
Тернопільській області про
зобов'язання перерахувати та виплатити
додаткову пенсію за шкоду заподіяну
здоров'ю, як особі яка віднесена до
четвертої категорії постраждалих
внаслідок Чорнобильської катастрофи
та доплати до пенсії як особі яка
постійно проживає на території зони
посиленого радіоекологічного
контролю, відповідно до ст.ст. 39,51
Закону України «Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» за період з 01.09.2010 року до
виникнення обставин з якими закон
пов'язує виникнення, зміну чи
припинення спірних правовідносин.

Постановою Чортківського районного
суду Тернопільської області від 25
березня 2011 року, прийнятою у
скороченому провадженні, вищевказаний
позов задоволено частково. Зобов'язано
Головне управління Пенсійного фонду
України в Тернопільській області
провести на користь ОСОБА_1 нарахування
та виплату додаткової пенсії за шкоду
заподіяну здоров'ю, в розмірі 15
процентів мінімальної пенсії за віком,
а також доплату до пенсії у розмірі
однієї мінімальної заробітної плати за
період з 03.09.2010 року до виникнення
обставин з якими закон пов'язує
виникнення, зміну чи припинення
спірних правовідносин з врахуванням
виплачених сум.

Не погодившись із постановою її
оскаржило Головне управління
Пенсійного фонду України в
Тернопільській області, вважає, що
судом при винесенні рішення допущено
неправильне застосування норм
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи. Просить скасувати рішення суду
першої інстанції та винести нове
рішення, яким відмовити в задоволенні
позову повністю.

Оскільки апеляційну скаргу подано на
постанову суду першої інстанції, яка
прийнята в порядку скороченого
провадження за результатами розгляду
справи, передбаченої п. 2 ч. 1 ст. 1832 КАС
України, суд відповідно до ч. 1 п. 2 ст. 197
КАС України розглядає справу в порядку
письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
дослідивши матеріали справи та
обговоривши доводи апеляційної скарги,
суд вважає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає з наступних
підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги
суд першої інстанції виходив з того, що
позивач є особою яка постійно проживає
на території зони посиленого
радіоекологічного контролю, та
потерпілою від наслідків
Чорнобильської катастрофи четвертої
категорії, що підтверджується
посвідченням серії НОМЕР_1 від 16.02.1993
року та матеріалами справи.

Відповідно до частини першої статті 46
Конституції України громадяни мають
право на соціальний захист, що включає
право на забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них
обставин, а також у старості та в інших
випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації
конституційного права громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, на охорону їхнього життя і
здоров'я, створення єдиного порядку
визначення категорій зон радіоактивно
забруднених територій, умов проживання
і трудової діяльності на них,
соціального захисту потерпілого
населення визначені та закріплені в
Законі України "Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Статтею 49 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» передбачено, що пенсії
особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4,
встановлюються у вигляді: а) державної
пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю, яка призначається
після виникнення права на державну
пенсію.

Згідно з ст. 39 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», у
редакції, що діяла на момент виникнення
спірних правовідносин - громадянам, які
працюють на територіях радіоактивного
забруднення, провадиться доплата в
таких розмірах: у зоні безумовного
(обов'язкового) відселення - три
мінімальні заробітні плати; у зоні
гарантованого добровільного
відселення - дві мінімальні заробітні
плати; у зоні посиленого
радіоекологічного контролю - одна
мінімальна заробітна плата. Пенсії
непрацюючим пенсіонерам, які
проживають на цих територіях, і
стипендії студентам, які там
навчаються, підвищуються у розмірах,
встановлених частиною першою цієї
статті.

Відповідно до ст. 51 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» особам,
віднесеним до категорії 4, щомісячна
додаткова пенсія за шкоду, заподіяну
здоров'ю, призначається у розмірі 15
процентів мінімальної пенсії за віком.

Всупереч ст.ст. 39, 51 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян, що
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» позивачу вказані доплати
виплачувалися частково, у фіксованому
розмірі, визначеному Постановою
Кабінету Міністрів України № 836 від 26
липня 1996 року по ст. 39 вказаного Закону
та по ст. 51, відповідно до Постанови
Кабінету Міністрів України №530 від 28
травня 2008 року, а не в кратному
відношенні до мінімальної заробітної
плати та мінімальної пенсії за віком,
як того вимагає вказаний Закон.

Відповідно до частини другої статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Згідно з положеннями частини четвертої
статті 9 Кодексу адміністративного
судочинства України у разі
невідповідності нормативно-правового
акта Конституції України, закону
України, міжнародному договору, згода
на обов'язковість якого надана
Верховною Радою України, або іншому
правовому акту суд застосовує правовий
акт, який має вищу юридичну силу.

Отже, за конституційними нормами,
виходячи з пріоритетності законів над
підзаконними актами, суд першої
інстанції зробив вірний висновок, що
при визначенні розміру пенсій
позивачеві застосуванню підлягають
положення ст.ст. 39,51 Закону України "Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи", а не
вказані постанови Кабінету Міністрів
України, які істотно звужують обсяг
встановлених законом прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону України «
Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» мінімальний
розмір пенсії за віком за наявності у
чоловіків 25, а у жінок - 20 років
страхового стажу встановлюється у
розмірі прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність,
визначеного законом. За кожний повний
рік страхового стажу понад 25 років
чоловікам і 20 років жінкам пенсія за
віком збільшується на 1 відсоток
розміру пенсії, обчисленої відповідно
до статті 27 цього Закону, але не більше
ніж на 1 відсоток мінімального розміру
пенсії за віком, зазначеного в абзаці
першому цієї частини. У частині другій
цієї статті вказано, що за наявності
страхового стажу меншої тривалості,
ніж передбачено частиною першою цієї
статті, пенсія за віком встановлюється
в розмірі, пропорційному наявному
страховому стажу, виходячи з
мінімального розміру пенсії за віком.

Положення ч. 3 ст. 28 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", на думку колегії суддів
не є перешкодою для застосування даної
величини (мінімального розміру пенсії
за віком) до обрахування інших пенсій
чи доплат пов'язаних з мінімальною
пенсією за віком, оскільки чинним
законодавством не встановлено іншого
крім передбаченого ч.1 цієї статті
мінімального розміру пенсії за віком.

За таких обставин, колегія суддів
приходить до переконання про
підставність позовних вимог ОСОБА_1
щодо нарахування та виплати додаткової
пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю та
доплати до пенсії як пенсіонеру який
проживає на території зони посиленого
радіоекологічного контролю починаючи
з 03.09.2010 року до виникнення обставин з
якими закон пов'язує виникнення, зміну
чи припинення спірних правовідносин.

Оскільки функції з призначення,
нарахування та виплати пенсії позивача
здійснює Пенсійний фонд України в
особі Головного управління Пенсійного
фонду України в Тернопільській
області, відповідний обов'язок слід
покласти на відповідача у справі.

При цьому колегія суддів зазначає, що
відповідно до ст. 1 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» пенсія - це щомісячна
пенсійна виплата в солідарній системі
загальнообов'язкового державного
пенсійного страхування, яку отримує
застрахована особа в разі досягнення
нею передбаченого цим Законом
пенсійного віку чи визнання її
інвалідом.

Отже, законом не встановлюється ані
строковість, ані обмеженість у часі цих
видів виплат. З самого визначення
поняття пенсії випливає, що ці виплати
здійснюються на постійній основі, один
раз на місяць протягом невизначеного
періоду часу. Цей вид виплат не є
строковим, а тому не може бути
призначений на якийсь строк. В цьому
випадку визначається лише дата, з якої
особа має право на отримання пенсії (чи
її перерахунок). Кінцевий термін, або
строк, на який призначається пенсія не
може встановлюватись, оскільки це
суперечить самому визначенню та суті
пенсії.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного, судова колегія
вважає, що доводи апеляційної скарги в
цілому суттєвими не являються і не
дають підстав для висновку про
неправильне застосування судом першої
інстанції норм матеріального чи
процесуального права, які призвели до
неправильного вирішення справи, а
також відсутня невідповідність
висновків суду обставинам справи.

Керуючись ст. 160, ст. 195, 197, 198, ст. 200, ст.
205, ст. 206, ст. 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Головного
управління Пенсійного фонду України в
Тернопільській області - залишити без
задоволення.

Постанову Чортківського районного
суду Тернопільської області від 25
березня 2011 року у справі № 2а-5218/11/1916 -
без змін.

Ухвала апеляційного адміністративного
суду є остаточною і оскарженню не
підлягає.

Головуючий суддя О.Б.
Заверуха

Судді О.М. Гінда

В.В. Ніколін