Справа № 813/8220/13-а
Суддя: Курилець А.Р.
Дата ухвалення: 2014-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2014 року
Справа
№ 876/321/14

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого-судді
Курильця А.Р.,

суддів
Кушнерика М.П., Мікули О.І.,

з участю секретаря
Рак Х.І.,

розглянувши в відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на
постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 02 грудня 2013
року у справі за адміністративним
позовом ОСОБА_1 до Франківського
відділу державної виконавчої служби
Львівського міського управління
юстиції, третя особа кредитна спілка
«Християнська злагода» про визнання
протиправною та скасування постанови,-

в с т а
н о в и в:

У листопаді 2013 року ОСОБА_1 (далі -
позивач) звернулась до суду із позовом
до Франківського відділу державної
виконавчої служби Львівського
міського управління юстиції (далі -
Франківський Відділ ДВС ЛМУЮ) в якому
просить визнати протиправною і
скасувати постанову від 13.08.2013 року
заступника начальника Франківського
Відділу ДВС ЛМУЮ Руденка Віталія
Володимировича про відкриття
виконавчого провадження ВП № 39298352 з
примусового виконання виконавчого
листа від 26.09.2011 року у цивільній справі
№ 2-647/11, стягувачем за яким є Кредитна
спілка «Християнська злагода», та який
до цього у виконавчому провадженні ВП
№ 29048744 було повернуто стягувачу за
його заявою.

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 02 грудня 2013
року в задоволенні адміністративного
позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись із рішенням суду,
позивач подала апеляційну скаргу, в
якій зазначає, що судом першої
інстанції при винесенні постанови
порушено норми матеріального права, в
результаті чого вона є незаконною та
необґрунтованою.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що
державний виконавець відмовляє у
відкритті виконавчого провадження у
разі, якщо виконавчий документ
повернуто стягувачу за його заявою,
крім виконавчих документів про
стягнення аліментів та інших
періодичних платежів. Оскільки
виконавчий документ було повернуто
стягувачу, то він позбавляється права
на повторне пред'явлення виконавчого
документу до примусового виконання, на
що суд першої інстанції не звернув
увагу.

В судовому засіданні представник
позивача скаргу підтримав з підстав,
викладених в ній та просив скасувати
оскаржувану постанову суду першої
інстанції та прийняти нову постанову,
якою позовні вимоги задовільнити
повністю.

Інші учасники процесу в судове
засідання не з'явилися, належним чином
повідомлялися про час і місце справи і
оскільки їхня явка не є обов'язковою,
апеляційний розгляд справи проведено у
їх відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представника позивача, обговоривши
доводи апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, колегія суддів
прийшла до висновку, що апеляційна
скарга не підлягає до задоволення
виходячи з наступного.

Постановляючи оскаржувану постанову
суд першої інстанції виходив з того, що
відповідно до ч. 5 ст. 47 Закону України
«Про виконавче провадження»
повернення виконавчого документу
стягувачу не позбавляє його права
повторно пред'явити виконавчий
документ до виконання протягом
строків, встановлених цим Законом.
Стаття 47 вказаного Закону не містить
обмежень для повторного пред'явлення
виконавчого документу до виконання,
крім випадків пропущення строків для
пред'явлення документа до виконання.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду першої інстанції з
наступних міркувань.

Відповідно до статті 1 Закону України
«Про виконавче провадження» від 21.04.1999
№ 606-XIV (далі - Закон № 606), виконавче
провадження як завершальна стадія
судового провадження та примусове
виконання рішень інших органів
(посадових осіб) - це сукупність дій
органів і посадових осіб, визначених у
цьому Законі, що спрямовані на
примусове виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), які
провадяться на підставах, в межах
повноважень та у спосіб, визначених цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, прийнятими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню (далі - рішення).

Відповідно до статті 11 Закону № 606,
державний виконавець зобов'язаний
вживати передбачених цим Законом
заходів примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.

Частиною 1 статті 19 вищевказаного
Закону передбачено, що державний
виконавець відкриває виконавче
провадження на підставі виконавчого
документа, зазначеного в статті 17 цього
Закону, зокрема за заявою стягувача або
його представника про примусове
виконання рішення.

Судом першої інстанції встановлено, що
14.10.2011 року заступником начальника
Франківського ВДВС ЛМУЮ винесена
постанова про відкриття виконавчого
провадження ВП № 29267490 про стягнення з
ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь КС
«Християнська злагода» - 314960 грн.,
ОСОБА_6 - 123546 грн., ОСОБА_7 - 29004 грн.,
ОСОБА_3 - 155968 грн., ОСОБА_1 - 400000 грн.,
шляхом звернення стягнення на майно,
передане в іпотеку (а.с. 11).

Постановою відповідача від 27.03.2013 року
у виконавчому провадженні ВП № 29267490
виконавчий лист від 26.09.2011 року у
цивільній справі № 2-647/11 повернуто
стягувачеві КС «Християнська злагода»
за його заявою (а.с. 18).

30.07.2013 року КС «Християнська злагода»
повторно звернулась до відповідача із
заявою про відкриття виконавчого
провадження за виконавчим листом,
виданим Франківським районним судом м.
Львова 26.09.2013 року у цивільній справі №
2-647/11 у межах строків, встановлених для
пред'явлення виконавчого листа до
виконання (а.с. 44).

13.08.2013 року заступником начальника
Франківського Відділу ДВС ЛМУЮ
Руденком Віталієм Володимировичем
повторно винесено постанову про
відкриття виконавчого провадження ВП
№ 39298352 на підставі виконавчого листа
від 26.09.2011 року у цивільній справі №
2-647/11, виданого Франківським районним
судом м. Львова (а.с. 43).

Відповідно до ст. 25 Закону № 606
державний виконавець зобов'язаний
прийняти до виконання виконавчий
документ і відкрити виконавче
провадження, якщо не закінчився строк
пред'явлення такого документа до
виконання, він відповідає вимогам,
передбаченим цим Законом, і
пред'явлений до виконання до
відповідного органу державної
виконавчої служби.

Разом з тим, частиною 5 статті 47
названого Закону встановлено, що
повернення виконавчого документа
стягувачу з підстав, передбачених цією
статтею, не позбавляє його права
повторно пред'явити виконавчий
документ до виконання протягом
строків, встановлених ст. 22 цього
Закону. Отже, наведений у статті 47
Закону припис не містить обмежень для
повторного пред'явлення виконавчого
документу до виконання, крім випадку,
коли строк для пред'явлення документу
до виконання, встановлений ст. 22 Закону,
пропущений.

Матеріалами справи доведено, що в межах
строку, встановленого ст. 22 Закону
України "Про виконавче провадження",
стягувач повторно подав заяву про
прийняття до провадження виконавчого
документу.

Суд першої інстанції правомірно
врахував, що приписи ст. 47 Закону № 606 є
спеціальними по відношенню до положень
ст. 26 цього Закону стосовно можливості
відкриття виконавчого провадження за
повторним пред'явленням виконавчого
документу до виконання.

Так, стаття 49 Закону не визначає таку
підставу для закінчення виконавчого
провадження, як повернення виконавчого
документу стягувачу за його заявою.

Положення п. 7 ч. 1 ст. 26 Закону № 606
(відмова у відкритті виконавчого
провадження, якщо виконавчий документ
повернуто стягувачу за його заявою)
кореспондується з положеннями пункту 1
частини 1 ст. 49 цього Закону, якою
встановлено, що виконавче провадження
підлягає закінченню у разі визнання
судом відмови стягувача від
примусового виконання рішення суду.

Отже, системний аналіз положень статей
26, 49 Закону № 606 свідчить про те, що
підставою для закінчення виконавчого
провадження є саме заява стягувача про
відмову від примусового виконання
рішення суду, яка має бути визнана
судом, і яка, відповідно, виключає
можливість повторного пред'явлення
виконавчого документу до виконання,
оскільки за приписами частини 1 ст. 50
Закону, завершене виконавче
провадження з не може бути розпочате
знову крім випадків, передбачених цим
Законом.

Частина 5 статті 47 Закону № 606 прямо
передбачає право стягувача на повторне
пред'явлення виконавчого документу без
будь-яких обмежень (окрім строків).

Таким чином, постанова відповідача від
13.08.2013 року про відкриття виконавчого
провадження ВП № 39298352 з примусового
виконання виконавчого листа, виданого
Франківським районним судом м. Львова
26.09.2013 року у цивільній справі № 2-647/11,
стягувачем за яким є КС «Християнська
злагода» є правомірною.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає скаргу
без задоволення, а постанову суду - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене колегія суддів
приходить до висновку, що суд першої
інстанції правильно встановив
фактичні обставини справи та надав їм
належну правову оцінку, доводами
апеляційної скарги висновки, викладені
в судовому рішенні не спростовуються і
підстав для його скасування немає.

Враховуючи вищевикладене, апеляційну
скаргу ОСОБА_1 слід залишити без
задоволення, а постанову суду першої
інстанції без змін.

Керуючись ст.ст.195,198,200,205,206,254 КАС
України, суд, -

у х в а л
и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без
задоволення, а постанову Львівського
окружного адміністративного суду від 02
грудня 2013 року у справі № 813/8220/13-а - без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складання
ухвали в повному обсязі шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий
А.Р.Курилець

Судді
М.П.Кушнерик

О.І.Мікула

Ухвала в повному обсязі виготовлена
11.03.2014 року.