Справа № 816/709/14
Суддя: С.С. Бойко
Дата ухвалення: 2014-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2014 року м. ПолтаваСправа №
816/709/14

Полтавський окружний адміністративний
суд у складі судді - Бойка С.С.,
розглянувши у письмовому провадженні
справу за адміністративним позовом
ОСОБА_1 до Територіального управління
Державної судової адміністрації
України в Полтавській області про
визнання бездіяльності незаконною та
стягнення невиплаченої матеріальної
допомоги на оздоровлення, -

В С Т А Н О В И В:

24 лютого 2014 року ОСОБА_1 звернулася до
Полтавського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до
Територіального управління Державної
судової адміністрації України в
Полтавській області в якому просила
визнати бездіяльність відповідача
щодо невиконання наказу
Комсомольського міського суду
Полтавської області № 22.1-а від 31 липня
2013 року про надання їй матеріальної
допомоги на оздоровлення - незаконною;
зобов'язати Територіальне управління
Державної судової адміністрації
України в Полтавській області
нарахувати ОСОБА_1 щорічної
матеріальну допомогу на оздоровлення
відповідно до наказу Комсомольського
міського суду Полтавської області №
22.1-а від 31 липня 2013 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначає, що наказом керівника апарату
Комсомольського міського суду
Полтавської області від 31 липня 2013 року
№ 22.1-а вирішено надати ОСОБА_1
матеріальну допомогу на оздоровлення в
розмірі середньомісячної заробітної
плати. Відповідачем даний наказ
повернено до Комсомольського міського
суду Полтавської області без виконання
з посиланням на відсутність
відповідного фінансування, у зв'язку з
чим позивачем не отримано матеріальну
допомогу на оздоровлення. Вважає
бездіяльність відповідача щодо
невиконання зазначеного наказу
незаконною.

Позивач в судове засідання не
з'явилася, надала суду клопотання про
розгляд справи за її відсутності.

Представник відповідача в судовому
засіданні позовні вимоги не визнав,
проти розгляду справи в письмовому
порядку не заперечував.

У наданих до суду письмових
запереченнях просив відмовити у
задоволенні позовних вимог,
посилаючись на те, що надання
матеріальної допомоги на оздоровлення
здійснюється у порядку, встановленому
постановою Кабінету Міністрів України
від 09 березня 2006 року № 268 "Про
упорядкування структури та умов оплати
праці працівників апарату органів
виконавчої влади, органів прокуратури,
судів та інших органів" у межах
затверджених видатків на оплату праці.
Так, кошторисні призначенні на 2013 рік
по КПКВ 0501040 "Здійснення правосуддя
місцевими загальними судами" по КЕКВ
"Заробітна плата" складають - 47536500 грн, у
зв'язку з чим недостатньо коштів на
виплату обов'язкових платежів та
відсутні кошти на виплату матеріальної
допомоги на оздоровлення. Зазначав, що
після внесення змін до кошторису на 2013
рік та отримання додаткового
фінансування в розмірі 1 406 300,00 грн,
вказаних коштів вистачило лише для
виплати допомоги на оздоровлення та
допомоги на соціально-побутові потреби
працівників суддів у розмірі
посадового окладу.

Враховуючи достатність наданих
сторонами доказів та відсутність
потреби допитати свідка чи експерта,
суд, зважаючи на положення частини
шостої статті 128 Кодексу
адміністративного судочинства
України, в судовому засіданні 13 березня
2014 року перейшов до розгляду справи у
порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи,
з'ясувавши фактичні обставини, на яких
ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, судом встановлено наступні факти
та відповідні до них правовідносини.

Наказом керівника апарату
Комсомольського міського суду
Полтавської області від 31 липня 2013 року
№ 32.1-б ОСОБА_1 надано щорічну основну
відпустку за період роботи з 13 грудня
2012 року по 12 грудня 2013 року тривалістю 18
календарних днів з 12 серпня 2013 року по 30
серпня 2013 року включно (а.с.8).

На підставі заяви ОСОБА_1 наказом
керівника апарату Комсомольського
міського суду Полтавської області від
31 липня 2013 року № 22.1-а позивачу надано
матеріальну допомогу на оздоровлення в
розмірі середньомісячної заробітної
плати (а.с. 9).

Копії наказів від 31 липня 2013 року № 32.1-б
та від 31 липня 2013 року № 22.1-а були
направлені Комсомольським міським
судом Полтавської області до
Територіального управління Державної
судової адміністрації України в
Полтавській області та повернуті
останнім без виконання 24 березня 2013
року, що підтверджується штампом
вхідної кореспонденції на
супровідному листі (вх. № 9679/13-13 від
30.09.2013) (а.с. 16).

Виплата допомоги на оздоровлення
відповідачем не здійснена, що стало
підставою для звернення ОСОБА_1 до суду
з даним позовом.

Надаючи оцінку спірним
правовідносинам, суд виходить з
наступного.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України,
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

У частині першій статті 1 Закону
України "Про оплату праці" встановлено,
що заробітна плата - це винагорода,
обчислена, як правило, у грошовому
виразі, яку за трудовим договором
власник або уповноважений ним орган
виплачує працівникові за виконану ним
роботу.

Статтею 2 цього Закону визначено
структуру заробітної плати, до якої
входить: основна та додаткова
заробітна плата, а також заохочувальні
та компенсаційні виплати.

Відповідно до частини 1 статті 33 Закону
України "Про державну службу" N 3723-XII
оплата праці державних службовців
повинна забезпечувати достатні
матеріальні умови для незалежного
виконання службових обов'язків,
сприяти укомплектуванню апарату
державних органів компетентними і
досвідченими кадрами, стимулювати їх
сумлінну та ініціативну працю.

Заробітна плата державних службовців
складається з посадових окладів,
премій, доплати за ранги, надбавки за
вислугу років на державній службі та
інших надбавок. Скорочення бюджетних
асигнувань не може бути підставою для
зменшення посадових окладів, надбавок
до них та фінансування інших,
передбачених цим Законом, гарантій,
пільг і компенсацій (частини друга,
дев'ята статті 33 Закону N 3723-XII).

Аналіз наведених положень дає підстави
для висновку, що матеріальна допомога
на оздоровлення входила до системи
оплати праці державного службовця.

Порядок виплати матеріальної допомоги
на оздоровлення врегульовано
постановою Кабінету Міністрів України
від 09 березня 2006 року № 268 "Про
упорядкування структури та умов оплати
праці працівників апарату органів
виконавчої влади, органів прокуратури,
судів та інших органів"

Відповідно до положень підпункту 3
пункту 2 постанови Кабінету Міністрів
України від 09.03.2006 р. № 268 "Про
упорядкування структури та умов оплати
праці працівників апарату органів
виконавчої влади, органів прокуратури,
судів та інших органів" керівникам
органів, зазначених у пункті 1 цієї
постанови, надано право у межах
затвердженого фонду оплати праці
надавати працівникам матеріальну
допомогу для вирішення
соціально-побутових питань та допомогу
для оздоровлення при наданні щорічної
відпустки у розмірі, що не перевищує
середньомісячної заробітної плати
працівника.

Бюджетним кодексом України
регулюються відносини, що виникають у
процесі складання, розгляду,
затвердження, виконання бюджетів та
розгляду звітів про їх виконання, а
також контролю за виконанням
Державного бюджету України та місцевих
бюджетів. Бюджет - це план формування та
використання фінансових ресурсів для
забезпечення завдань і функцій, які
здійснюються органами державної влади,
органами влади Автономної Республіки
Крим та органами місцевого
самоврядування протягом бюджетного
періоду.

Однією з конституційних гарантій прав
і свобод людини і громадянина є
недопущення їх скасування чи звуження
їх змісту та обсягу при прийнятті нових
законів або внесенні змін до чинних
законів (частини друга, третя статті 22
Конституції України).

Конституційний Суд України у своєму
Рішенні від 22 вересня 2005 року N 5-рп/2005
вказав на те, що скасування
конституційних прав і свобод - це їх
офіційна (юридична або фактична)
ліквідація. Звуження змісту та обсягу
прав і свобод є їх обмеженням. У
традиційному розумінні діяльності
визначальними поняття змісту прав
людини є умови і засоби, які становлять
можливості людини, необхідні для
задоволення потреб її існування та
розвитку. Обсяг прав людини - це їх
сутнісна властивість, виражена
кількісними показниками можливостей
людини, які відображені відповідними
правами, що не є однорідними і
загальними. Загальновизнаним є
правило, згідно з яким сутність змісту
основного права в жодному разі не може
бути порушена.

Враховуючи наведене, суд вважає, що до
даних правовідносин слід застосувати
положення частини дев'ятої статті 33
Закону України "Про державну службу",
якою встановлено заборону на
зменшення фінансування будь-яких
виплат, передбачених цим же Законом у
випадку скорочення бюджетних
асигнувань, що також відповідає
правовій позиції Верховного Суду
України, висловленій у постанові від 22
червня 2010 року (N 21-399во10), прийнятій за
наслідками перегляду судових рішень у
аналогічній справі.

За змістом ч. 2 ст. 142 Закону
України "Про судоустрій та статус
суддів", Державна судова адміністрація
України виконує функції головного
розпорядника коштів Державного
бюджету України щодо фінансового
забезпечення діяльності всіх інших
судів загальної юрисдикції, діяльності
Вищої кваліфікаційної комісії суддів
України, органів суддівського
самоврядування, Національної школи
суддів України та Державної судової
адміністрації.

Діючим законодавством визначено
обов'язок територіальних підрозділів
ДСА України забезпечувати
фінансування апаратів загальних судів
у межах відповідної
адміністративно-територіальної
одиниці.

Матеріалами справи підтверджено та не
заперечується і самим відповідачем, що
наказ Комсомольського міського суду
Полтавської області від 31 липня 2013 року
№ 22.1-а про надання ОСОБА_1 матеріальної
допомоги на оздоровлення в розмірі
посадового окладу на даний час є
чинним, разом з тим призначена допомога
позивачу не виплачена.

На підставі наведеного, суд дійшов
висновку щодо задоволення позовних
вимог в частині визнання незаконною
бездіяльності відповідача з
невиконання наказу Комсомольського
міського суду Полтавської області від
31 липня 2013 року № 22.1-а про надання
ОСОБА_1 матеріальної допомоги на
оздоровлення.

Зважаючи на те, що Законом України "Про
державну службу" передбачено виплату
допомоги на оздоровлення в розмірі
меншому ніж постановою Кабінету
Міністрів України від 09.03.2006 р. № 268
"Про упорядкування структури та умов
оплати праці працівників апарату
органів виконавчої влади, органів
прокуратури, судів та інших органів",
суд вважає за необхідне згідно ч. 2 ст. 11
КАС України вийти за межі позовних
вимог та зобов'язати відповідача
виплатити ОСОБА_1 допомогу на
оздоровлення відповідно до наказу
Комсомольського міського суду
Полтавської області від 31 липня 2013 року
№ 22.1-а.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 7, 8, 9, 10, 11, 71, 160-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України,-

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати незаконною бездіяльність
Територіального управління Державної
судової адміністрації України в
Полтавській області з невиконання
наказу Комсомольського міського суду
Полтавської області від 31.07.2013 №22.1-а
про надання ОСОБА_1 матеріальної
допомоги на оздоровлення.

Зобов'язати Територіальне управління
Державної судової адміністрації
України в Полтавській області
виплатити ОСОБА_1 допомогу на
оздоровлення відповідно до наказу
Комсомольського міського суду
Полтавської області від 31.07.2013 року
№22.1-а.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до
Харківського апеляційного
адміністративного суду через
Полтавський окружний адміністративний
суд шляхом подання апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня
проголошення постанови з одночасним
надісланням її копії до суду
апеляційної інстанції. У разі
застосування судом частини третьої
статті 160 Кодексу адміністративного
судочинства України, а також прийняття
постанови у письмовому провадженні
апеляційна скарга подається протягом
десяти днів з дня отримання копії
постанови.

Суддя
С.С. Бойко