Справа № 820/10759/13-а
Суддя: Тацій Л.В.
Дата ухвалення: 2014-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2014 р.Справа № 820/10759/13-аКолегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Тацій Л.В.

Суддів: Водолажської Н.С. , Філатова Ю.М.

за участю секретаря судового засідання
Шабанової С.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на постанову
Харківського окружного
адміністративного суду від 23.01.2014р. по
справі № 820/10759/13-а

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління
Міністерства Внутрішніх Справ України
в Харківській області ,
Харківського районного відділу
Головного управління Міністерства
внутрішніх справ України в Харківській
області третя особа Начальник
Головного управління Міністерства
Внутрішніх справ України в Харківській
області Демченко Олег Михайлович

про визнання неправомірними та
скасування наказів, поновлення на
посаді, стягнення середнього
заробітку,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до
Харківського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до Головного
управління Міністерства внутрішніх
справ України в Харківській області, в
якому просив визнати протиправним та
скасувати наказ Головного управління
МВС України в Харківській області від
17.10.2013 № 923; визнати протиправним та
скасувати наказ Головного управління
МВС України в Харківській області від
29.10.13 № 385 о/с в частини звільнення з
органів внутрішніх справ України
майора міліції ОСОБА_1, на підставі ст. 64
п. "Є" "Положення проходження служби
рядовим та начальницьким складом
органів внутрішніх справ України",
затвердженою Постановою Кабінету
Міністрів УРСР від 29.07.1991 № 114; поновити
майора міліції ОСОБА_1 на посаді
старшого повноваженого сектору
карного розшуку Харківського РВ ГУМВС
України в Харківській області з 29.10.2013;
провести позивачу перерахунок і
виплатити заробітну плату з моменту
вимушеного прогулу до поновлення на
посаді старшого оперуповноваженого
сектору карного розшуку Харківського
РВ ГУМВС України в Харківської області.

Ухвалою суду від 25 листопада 2013 року до
участі у справі в якості другого
відповідача залучено Харківський РВ
ГУМВС України в Харківській області та
третю особу - начальника ГУМВС України
в Харківській області Демченко О.М.

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 23.01.2014р. по
справі № 820/10759/13-а у задоволенні
адміністративного позову відмовлено в
повному обсязі.

Не погоджуючись з постановою
Харківського окружного
адміністративного суду від 23.01.2014р.,
позивач подав апеляційну скаргу, в якій
просить її скасувати, та прийняти нову
постанову про задоволення позовних
вимог.

Представник позивача та позивач в
судовому засіданні апеляційну скаргу
підтримали в повному обсязі, просили її
задовольнити з підстав та мотивів,
викладених в апеляційній скарзі.

Представники відповідачів та третьої
особи в судовому засіданні проти
задоволення апеляційної скарги
заперечували в повному обсязі,
наполягаючи на законності та
обґрунтованості постанови суду першої
інстанції.

У відповідності до ч. 1 ст. 195 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд апеляційної інстанції переглядає
судові рішення суду першої інстанції в
межах апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
позивача, представника позивача та
представників відповідачів і третьої
особи, перевіривши постанову суду
першої інстанції, дослідивши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
дійшла до висновку, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Правовідносини щодо проходження
служби в органах внутрішніх справ
врегульовано Законом України "Про
міліцію" від 20.12.2990 р. № 565-ХІІІ,
Положенням про проходження служби
рядовим і начальницьким складом
органів внутрішніх справ, яке
затверджено Постановою Кабінету
Міністрів УССР від 29.07.1991 року № 114,
Дисциплінарним статутом органів
внутрішніх справ, який затверджено
Законом України "Про Дисциплінарний
статут органів внутрішніх справ" від
22.02.2006 року № 3460-ІV та Інструкцією про
порядок проведення службових
розслідувань в органах внутрішніх
справ, яка затверджена наказом МВС від
12.03.2013 року № 230.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про
міліцію" зазначено, що міліція в
Україні - державний озброєний орган
виконавчої влади, який захищає життя,
здоров'я, права і свободи громадян,
власність, природне середовище,
інтереси суспільства і держави від
протиправних посягань.

З матеріалів справи слідує, що з 07
травня 1999 року позивач ОСОБА_1 працював
в органах внутрішніх справ на різних
посадах, з 30.05.2002 року працював на
посаді оперуповноваженого відділу
Харківського РВ МВС України в
Харківській області.

Наказом ГУМВС України в Харківській
області від 29.10.2013 № 385 о/с позивача
звільнено з органів внутрішніх справ
на підставі ст. 64 п. "Є" (за порушення
дисципліни) Положення про проходження
служби рядовим і начальницьким складом
ОВС України з 29.10.2013 року з посади
старшого оперуповноваженого СКР
Харківського РВ (з обслуговування
Харківського району та м.Люботин) ГУМВС
України в Харківській області (а.с. 14; 71)
.

Перевіряючи юридичну та фактичну
обґрунтованість мотивів, які покладені
суб'єктом владних повноважень в основу
спірного правового акту
індивідуальної дії на відповідність
вимогам ч.3 ст.2 КАС України, колегія
суддів виходить з наступного.

Сутність службової дисципліни,
обов'язки осіб рядового і
начальницького складу органів
внутрішніх справ України (далі - особи
рядового і начальницького складу)
стосовно її дотримання, види заохочень
та дисциплінарних стягнень, порядок і
права начальників щодо їх
застосування, а також порядок
оскарження дисциплінарних стягнень
визначає Дисциплінарний статут
органів внутрішніх справ України,
затверджений Законом України від 22
лютого 2006 року N 3460-IV (далі -
Дисциплінарний статут).

Згідно до приписів ч. 1 ст. 5 Закону
України "Про Дисциплінарний статут
органів внутрішніх справ України", за
вчинення дисциплінарних проступків
особи рядового і начальницького складу
несуть дисциплінарну відповідальність
згідно з цим Статутом.

Згідно з ч. 1 ст. 14 Закону України "Про
Дисциплінарний статут органів
внутрішніх справ України" зазначено, що
з метою з'ясування всіх обставин
дисциплінарного проступку, учиненого
особою рядового або начальницького
складу, начальник призначає службове
розслідування.

Так, з матеріалів справи слідує, що
начальник СКР Харківського РВ майор
міліції ОСОБА_3 03.10.2013 року подав рапорт
начальникові райвідділу про те, що
позивач прибув о 17 год. 20 хв. 03.10.2013 в
розташування райвідділу у стані
алкогольного сп'яніння (а.с. 56 зворот).

Начальник РВ доручив в.о. начальника
сектору кадрового забезпечення
райвідділу Печенежському К.С. провести
службове розслідування, що оформлене
відповідним наказом № 351 від 03.10.2013 року
(а.с.58).

В ході проведення службового
розслідування було встановлено, що
03.10.2013 при проведенні оперативної
наради при начальникові РВ о 17.30 під час
доповіді про проведену роботу за день,
ОСОБА_1 поводив себе неадекватно, річ
була непевна та незрозуміла.

Начальником РВ на це було звернуто
увагу та надано вказівку встановити
стан, в якому знаходився позивач.
Виходячи з актової зали, позивач
відштовхнув начальника СКР ОСОБА_3 та
намагався втекти, але був зупинений
останнім та заступником начальника РВ
ОСОБА_5 Після чого позивач став
висловлюватись нецензурною лайкою. Під
час цього ОСОБА_3 та ОСОБА_5 відчули
характерний запах алкоголю з порожнини
рота позивача. Після чого начальнику РВ
доповіли, що у позивача присутні всі
ознаки вживання спиртних напоїв та що
він знаходиться на робочому місці в
стані алкогольного сп'яніння.

Згідно п. 2.1 розділу 2 "Про затвердження
Інструкції про порядок проведення
службових розслідувань в органах
внутрішніх справ України",
затвердженої наказом МВС від 12.03.2013
року № 230, підставами для проведення
службового розслідування є порушення
особами рядового та начальницького
складу (надалі за текстом - РНС)
службової дисципліни, у тому числі
скоєння кримінальних або
адміністративних правопорушень,
знищення або втрата службових
документів, доручених або охоронюваних
матеріальних цінностей, вчинення
особами РНС діянь, які порушують права
і свободи громадян, службову
дисципліну, інші події, пов'язані із
загибеллю (смертю) осіб РНС чи їх
травмуванням (пораненням), а також
події, які сталися за участю осіб РНС і
можуть викликати суспільний резонанс.

Відповідно до п. 2.6 розділу 2 "Про
затвердження Інструкції про порядок
проведення службових розслідувань в
органах внутрішніх справ України",
затвердженої наказом МВС від 12.03.2013
року № 230, підставою для проведення
службового розслідування є належним
чином письмово оформлений наказ
уповноваженого на те начальника.

Пунктом 3.2 розділу 3 зазначеної
Інструкції передбачено, що службове
розслідування проводиться посадовою
особою, якій воно доручено, чи
декількома особами у складі комісії,
одна з яких за необхідності
призначається головою цієї комісії.

Відповідно до розділу 5 п. 5.2 "Про
затвердження Інструкції про порядок
проведення службових розслідувань в
органах внутрішніх справ України",
затвердженої наказом МВС від 12.03.2013
року № 230, початок службового
розслідування визначається датою
видання наказу про його призначення.

З Висновку службового розслідування за
фактом грубого порушення службової
дисципліни майором міліції ОСОБА_1,
старшим оперуповноваженим СКР
Харківського РВ (з обслуговування
Харківського району та м. Люботин),
складеного в.о. начальника СКЗ
Харківського РВ, майором міліції
Печенегським К.С. вбачається, що є
підтвердженим факт грубого порушення
службової дисципліни майором міліції
ОСОБА_1, який виразився у знаходженні
його на службі в стані алкогольного
сп'яніння (а.с. 67-69).

З висновками службового розслідування
ОСОБА_1 ознайомлений 25.10.2013 року, про що
свідчить його власноручний підпис (а.с.
69).

Також з матеріалів справи слідує, що
14.10.2013 року затверджено висновок
службового розслідування, відповідно
до якого пропонувалось за порушення
службової дисципліни, що виразилось у
знаходженні ОСОБА_1 на службі в стані
алкогольного сп'яніння, невиконанні
вимог ст. 7 Дисциплінарного статуту ОВС
України, п.4.1 розділу ІІІ, п. 1.1, 1.2
розділу ІV Правил поведінки та
професійної етики осіб рядового та
начальницького складу ОВС України,
затверджених наказом МВС України від
22.02.2012 № 155, ОСОБА_1 звільнити з органів
внутрішніх справ.

Т.в.о. начальника ГУМВС України в
Харківській області 17.10.2013 підписано
наказ № 923 про притягнення ОСОБА_1 до
дисциплінарної відповідальності у
вигляді звільнення з ОВС за
вищезазначені порушення (а.с. 70).

Реалізовано цей наказ шляхом видання
наказу від 29.10.2013 № 385 о/с.

Згідно з витягу з наказу по особовому
складу № 385 о/с від 29.10.2013, вбачається, що
згідно з Положенням про проходження
служби рядовим і начальницьким складом
органів внутрішніх справ України в
запас Збройних сил за ст. 64 п. "Є" (за
порушення дисципліни) майора міліції
ОСОБА_1 /М-079868/, старшого
оперуповноваженого СКР Харківського
РВ (з обслуговування Харківського
району та м. Люботин), з 29.10.2013 року.
Вислуга років на день звільнення
складає: 17 років 10 місяців 17 днів, у
пільговому обчисленні - 23 роки 11
місяців 27 днів. (а.с. 71).

Цього ж дня позивачу було направлено
листа за вих. № 7/4689 з інформацією про
прийняте рішення з додатком витягу з
наказу та пропозицією прибути для
отримання документів.

Відповідно до ст. 12 Закону України "Про
Дисциплінарний статут органів
внутрішніх справ України", на осіб
рядового і начальницького складу
органів внутрішніх справ за порушення
службової дисципліни можуть
накладатися такі види дисциплінарних
стягнень: 1) усне зауваження; 2)
зауваження; 3) догана; 4) сувора догана; 5)
попередження про неповну посадову
відповідність; 6) звільнення з посади; 7)
пониження в спеціальному званні на
один ступінь; 8) звільнення з органів
внутрішніх справ.

Згідно з ст. 64 "Є" Положення про
проходження служби рядовим і
начальницьким складом органів
внутрішніх справ України, особи
середнього, старшого і вищого
начальницького складу звільняються зі
служби в запас (з постановкою на
військовий облік): за порушення
дисципліни.

Частиною 1 статті 1 Закону України "Про
Дисциплінарний статут органів
внутрішніх справ України" встановлено,
що службова дисципліна - дотримання
особами рядового і начальницького
складу Конституції і законів України,
актів Президента України і Кабінету
Міністрів України, наказів та інших
нормативно-правових актів
Міністерства внутрішніх справ України,
підпорядкованих йому органів і
підрозділів та Присяги працівника
органів внутрішніх справ України.

Відповідно до статті 2 Закону України
"Про Дисциплінарний статут органів
внутрішніх справ України"
дисциплінарним проступком є
невиконання чи неналежне виконання
особою рядового або начальницького
складу службової дисципліни.

Отже, працівники органів внутрішніх
справ носять особливий статус та на них
покладені обов'язки, дотримання яких є
обов'язковим.

Крім того, згідно з статтею 7 Закону
службова дисципліна базується на
високій свідомості та зобов'язує кожну
особу рядового і начальницького
складу, зокрема з гідністю і честю
поводитися в позаслужбовий час, бути
прикладом у дотриманні громадського
порядку, припиняти протиправні дії
осіб, які їх учиняють. Таким чином,
працівники органів внутрішніх справ
повинні дотримуватися дисципліни як і
під час проходження служби, так і
позаслужбовий час.

При цьому, судом першої інстанції
встановлено, підтверджується наявними
в матеріалах справи доказами, що при
проведенні оперативної наради при
начальникові РВ о 17.30 03.10.2013 під час
доповіді про проведену роботу за день,
позивач вів себе неадекватно, річ була
непевна та незрозуміла, начальником РВ
на це було звернено увагу та надано
вказівку встановити стан, в якому
знаходився позивач. Виходячи з актової
зали, позивач відштовхнув начальника
СКР ОСОБА_3 та намагався втекти, але був
зупинений ОСОБА_3 та заступником
начальника РВ ОСОБА_5 Після чого
позивач став висловлюватись
нецензурною лайкою. Під час цього
ОСОБА_3 та ОСОБА_5 відчули характерний
запах алкоголю з порожнини рота
позивача.

Після чого начальнику РВ доповіли, що у
позивача присутні всі ознаки вживання
спиртних напоїв та що він знаходиться
на робочому місці в стані алкогольного
сп'яніння. На запитання начальника РВ:
де і з ким позивач вживав алкогольні
напої, ОСОБА_1 пояснив, що вжив в ході
робочого дня 300 грамів горілки з
довіреною особою, з метою отримання
інформації, яку саме інформацію
намагався отримати, пояснити не зміг.

Позивачу було запропоновано
начальником РВ пройти медичне
обстеження на предмет встановлення
алкогольного сп'яніння, але позивач
відмовився, знов таки нецензурною
лайкою. Крім цього позивач стверджував,
що йому керівництвом РВ було
пошкоджено руку, після чого начальник
РВ викликав бригаду швидкої допомоги
для перевірки стану здоров'я. Однак, від
медичного обстеження та медичної
допомоги з боку бригади швидкої
допомоги - ОСОБА_1 відмовився.

В присутності адвоката позивача
складено акт про відмову проходження
медичного обстеження від 03.10.2013 року.
Від написання пояснень про свою
неадекватну поведінку 03.10.2013 року
позивач відмовився, про що було
складено відповідний Акт.

Крім того, в ході службового
розслідування встановлено, що факти
неадекватної поведінки, порушення
мови, порушення координації рухів,
висловлювання нецензурною лайкою в
адресу як керівництва РВ так і на
адресу співробітників РВ були
зафіксовані на відеозапис, який
приєднано до матеріалів службового
розслідування.

Щодо дотримання відповідачем ХМУ ГУ
МВСУ в Харківській області процедури
проведення службового розслідування,
колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 10 ст. 14 Закону України
"Про Дисциплінарний статут органів
внутрішніх справ України" - при
визначенні виду дисциплінарного
стягнення мають враховуватися
тяжкість проступку, обставини, за яких
його скоєно, заподіяна шкода, попередня
поведінка особи та визнання нею своєї
вини, її ставлення до виконання
службових обов'язків, рівень
кваліфікації тощо.

Розділом ІV Інструкції про порядок
проведення службових розслідувань в
органах внутрішніх справ України, яка
затверджена наказом Міністерством
внутрішніх справ України від 12.03.2013
року №230, визначено компетенцію
окремих підрозділів МВС при проведенні
службових розслідувань.

Крім того, згідно ч. 5 ст. 14 Закону
України "Про Дисциплінарний статут
органів внутрішніх справ України"
перед накладення дисциплінарного
стягнення начальник або особа, яка
проводить службове розслідування,
повинні зажадати від порушника надання
письмового пояснення.

Згідно п.п.6.3.2 п. 6.3 Інструкції про
порядок проведення службових
розслідувань в органах внутрішніх
справ України, особа РНС, стосовно якої
проводиться службове розслідування,
вправі брати участь у службовому
розслідуванні, у тому числі давати усні
чи письмові пояснення, робити заяви, в
установленому порядку подавати
документи, які мають значення для
проведення службового розслідування.

З приводу доводів позивача, що після
виходу із лікарняного ОСОБА_1 надав
копію листа непрацездатності
керівництву РВ та виявив бажання
надати пояснення, щодо подій, які
відбулись 03.10.2013 року, натомість до
ОСОБА_1 ніхто із керівництва РВ не
прислухався, а вже 14.10.2013 року було
закінчено службове розслідування "за
фактом грубого порушення службової
дисципліни майором міліції ОСОБА_1", де
в пункті 2 Висновку - Позивача
безпідставно звинуватили в
зловживанні алкогольними напоями на
робочому місці, пославшись при цьому
лише на пояснення працівників СКР
Харківського РВ (з обслуговування
Харківського району та м. Люботин)
ГУМВС України в Харківської області,
колегія суддів зазначає наступне.

З матеріалів справи слідує, що під час
проведення службового розслідування
відносно ОСОБА_1 у нього були відібрані
письмові пояснення 05.10.2013 року, які
містяться в матеріалах справи (а.с. 66).

Крім того, в ході службового
розслідування встановлено, що факти
неадекватної поведінки, порушення
мови, порушення координації рухів,
висловлювання нецензурною лайкою в
адресу як керівництва РВ так і на
адресу співробітників РВ були
зафіксовані на відеозапис, який
приєднано до матеріалів службового
розслідування.

Згідно п.4.1 розділу ІІІ Правил
поведінки та професійної етики осіб
рядового та начальницького складу ОВС
України, затверджених наказом МВС
України від 22.02.2012 №155, передбачено, що
працівник ОВС, керуючись Присягою,
відповідно до службового обов'язку,
дотримуючись професійних честі і
гідності, зобов'язаний бути прикладом
безумовного дотримання вимог законів
та службової дисципліни в професійній
діяльності та приватному житті.

Відповідно п.1.1 розділу ІV вказаних
Правил встановлено, що поведінка
працівника органів внутрішніх справ
завжди і за будь-яких обставин має бути
бездоганною, відповідати високим
стандартам професіоналізму і
морально-етичним принципам стража
правопорядку. Ніщо не повинно
паплюжити ділову репутацію та
авторитет працівника.

З урахуванням п.1.2, п.1.3 розділу ІV
Правил, працівник міліції повинен
поводитись з почуттям власної
гідності, доброзичливо і відкрито,
уважно і ввічливо, викликаючи у
громадян повагу до органів внутрішніх
справ; постійно контролювати свою
поведінку, почуття і емоції, не
дозволяючи особистим симпатіям бо
антипатіям, неприязні, недоброму
настрою, уміти передбачати наслідки
своїх вчинків і дій; поводитись з усіма
категоріями громадян однаково
коректно незалежно від їх службового
або соціального становища; пам'ятати,
що аморальна поведінка,
нерозбірливість і неохайність в
особистих стосунках, відсутність
навичок самодисципліни і розбещеність,
балакучість і незібраність завдають
непоправної шкоди його власній
репутації і авторитету органів
внутрішніх справ в цілому.

При обранні заходу дисциплінарного
впливу було прийнято до уваги, постійне
та грубе порушення позивачем службової
дисципліни, позивачу робились
зауваження з приводу його поведінки,
ненормативної лексики, яка суперечить
правилам поведінки працівників ОВС,
попередня поведінка позивача, а саме за
час служби він 10 разів притягувався до
дисциплінарної відповідальності,
останнє покарання було діюче (а.с. 56-57).

Статтею 14 Дисциплінарного статуту ОВС
України, визначено, що у разі
притягнення до дисциплінарної
відповідальності осіб рядового і
начальницького складу, які мають
дисциплінарне стягнення і знову
допустили порушення службової
дисципліни, дисциплінарне стягнення,
що накладається, має бути більш
суворим, ніж попереднє.

Враховуючи вище викладені обставини
справи, колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції про те,
що Харківським РВ (з обслуговування
Харківського району та м. Люботин) та
ГУМВС України в Харківській області
при проведенні службового
розслідування та застосуванні
дисциплінарного стягнення до позивача
дотримано усіх вимог діючого
законодавства в межах наявної
інформації на час прийняття рішення
про звільнення працівника.

При цьому, слід зазначити, що
Інструкція про порядок проведення
службових розслідувань в органах
внутрішніх справ України містить пряму
заборону на затвердження висновку
службового розслідування без
отримання від особи РНС письмового
пояснення або за відсутності акта про
її відмову в наданні письмового
пояснення (п.п.6.3.6 п. 6.3 Інструкції).

Таким чином, в ході розгляду справи не
встановлено порушення процедури
проведення службового розслідування,
оскільки розслідування здійснено
компетентним в даному випадку
підрозділом МВС, відповідачами
забезпечено реалізацію права позивача
брати участь у службовому
розслідуванні, давати пояснення по
суті правопорушення, а також висновок
службового розслідування затверджено
з дотриманням встановленої процедури
його проведення.

Між тим, позивач, ОСОБА_1, дійсно
звернувся до Зміївської Центральної
районної лікарні, де йому було
поставлено діагноз - гіпертонічна
хвороба II ступені та призначено
лікування, що підтверджується листком
непрацездатності серії АГА № 521224 (з
03.10.2013р. по 10.10.2013р. та випискою із
історії лікування № 4539). Одночасно, як
зазначив позивач, у ході розгляду
справи, при надходженні до стаціонару у
позивача були взяти зразки крові на
наявність будь - якого спирту в крові,
згідно результату лабораторного
аналізу крові № 3061 від 07.10.2013 року в
крові ОСОБА_1 будь - яких спиртів не
виявлено (а.с. 17 ).

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач мешкає за адресою: АДРЕСА_1, але
за медичною допомогою він звернувся до
лікарні не за місцем мешкання, а до
Зміївської ЦРЛ.

Таким чином, листок непрацездатності,
виданий позивачу про перебування у
лікарняному закладі не за місцем
проживання, не містить підпису
головного лікаря, що свідчить про його
видачу у порушення вимог чинного
законодавства.

Судом першої інстанції також
встановлено, що позивач залишив
приміщення райвідділу, розташованого
за адресою обл. Харківська, м. Мерефа,
вул. Дніпропетровська, б. 211 близько 20.00
год. 03.10.2013 року, та звернувся за
медичною допомогою у Зміївську
клінічну лікарню у той же день 03.10.2013
року приблизно о 20.30 год., про що є копія
виписки з історії хвороби ОСОБА_1 (а.с.
86).

Порядок і умови видачі,
продовження та обліку документів, що
засвідчують тимчасову
непрацездатність громадян, здійснення
контролю за правильністю їх видачі
регулюються Інструкцією про порядок
видачі документів, що засвідчують
тимчасову непрацездатність громадян,
затвердженою наказом Міністерства
охорони здоров'я України

від 13 листопада 2001 р. N 455,
зареєстрованою в Міністерстві юстиції
України

4 грудня 2001 р. за N 1005/6196.

Відповідно до п. 1.9. зазначеної
Інструкції, листок непрацездатності
(довідка) в амбулаторно-поліклінічних
закладах видається лікуючим лікарем
(фельдшером) переважно за місцем
проживання чи роботи. У разі вибору
особою лікуючого лікаря і
лікувально-профілактичного закладу не
за місцем проживання чи роботи
документи, що засвідчують тимчасову
непрацездатність, видаються за
наявності заяви-клопотання особи,
погодженої з головним лікарем обраного
лікувально-профілактичного закладу,
або його заступником, засвідченої
підписом та круглою печаткою
лікувально-профілактичного закладу.

Приписами п. 1.11. Інструкції визначено,
що при стаціонарному лікуванні поза
постійним місцем проживання у тому
числі й з інших адміністративних
районів міста, листок непрацездатності
видається з дозволу головного лікаря,
засвідчується його підписом і печаткою
лікувально-профілактичного закладу на
число днів, необхідних для лікування.

З матеріалів справи слідує, що листок
непрацездатності ОСОБА_1 відкрито
03.10.2013 року, у той час як із заявою на
обслуговування, згідно наданих
пояснень лікарні, позивач звернувся
04.10.2013. року.

Відповідно до п 3.8. Інструкції про
порядок заповнення листка
непрацездатності затвердженої наказом
Міністерства охорони здоров'я України,
Міністерства праці та соціальної
політики України, Фонду соціального
страхування з тимчасової втрати
працездатності, Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України від 03.11.2004 N
532/274/136-ос/1406 особам, у яких тимчасова
непрацездатність настала поза
постійним місцем проживання і роботи,
листок непрацездатності видається за
підписом головного лікаря, що
засвідчується круглою печаткою
закладу охорони здоров'я. Запис
здійснюється у графі "Видачу листка
непрацездатності дозволяю" із
обов'язковим записом у медичних картах
амбулаторного чи стаціонарного
хворого.

З копії листка непрацездатності
(а.с. 15) вбачається, що в порушення вимог
вищезазначеної інструкції його не
підписано головним лікарем цього
закладу, та відповідно, цей підпис не
засвідчено круглою печаткою закладу
охорони здоров'я.

Позивач в обґрунтування заявлених
вимог посилається на те, що забір крові
на алкоголь ОСОБА_1 було зроблено 03.10.2013
року о 20.40 год.

На підтвердження цих обставин до
матеріалів справи надано результат
лабораторного аналізу про хімічне
обстеження крові, з якого вбачається,
що виданий він 07.10.2013р.

Судом першої інстанції, на виконання
вимог ст.. 11 КАКС Україони, для
з'ясування дати здійснення забору
крові направлено запити щодо дати
проведення у жовтні 2013 року хімічного
дослідження - забору крові у ОСОБА_1

З наданої відповіді від 20.12.2013 р. (а.с. 84)
вбачається, що забір крові у позивача
на наявність алкоголю в крові зроблено
03.10.2013 року під час госпіталізації (а.с.
84).

Між тим, з наданої відповіді на запит
вбачається, що 03.10.2013 року у ОСОБА_1 була
відібрана кров для аналізу на RW, що
підтверджується записом у журналі.

З витягу з історії хвороби ОСОБА_1
вбачається, що 03.10.2013 року проведений
аналіз крові на RW, 04.10.2013 - аналіз крові
на ВИЧ, 04.10.2013 року - клінічний аналіз
крові, 05.10.2013 - аналіз крові на цукор (а.с.
89). Про забір крові на алкоголь не
зазначається взагалі.

Відповідно до Кодексу України про
адміністративні правопорушення,
Законів України "Про міліцію", "Про
дорожній рух" та "Про заходи протидії
незаконному обігу наркотичних засобів,
психотропних речовин і прекурсорів та
зловживанню ними", постанови Кабінету
Міністрів України від 17.12.2008 N 1103 "Про
затвердження Порядку направлення
водіїв транспортних засобів для
проведення огляду з метою виявлення
стану алкогольного, наркотичного чи
іншого сп'яніння або перебування під
впливом лікарських препаратів, що
знижують увагу та швидкість реакції, і
проведення такого огляду" наказом
Міністерства Внутрішніх Справ України
та Міністерством охорони здоров'я
України Наказом від 09.09.2009р. N 400/666
затверджено Інструкцію про виявлення у
водіїв транспортних засобів ознак
алкогольного, наркотичного чи іншого
сп'яніння або перебування під впливом
лікарських препаратів, що знижують
увагу та швидкість реакції.

Пунктом 3.9. зазначеної Інструкції
передбачено, що використання в
закладах охорони здоров'я для
проведення лабораторних досліджень
вимірювальної техніки та обладнання,
дозволених МОЗ, підтверджується
свідоцтвом про державну реєстрацію,
свідоцтвом про повірку.

Приписами п. 3.21. цієї Інструкції
передбачено, що кожний випадок огляду
на стан сп'яніння у закладі охорони
здоров'я реєструється в журналі
реєстрації медичних оглядів осіб з
метою виявлення стану алкогольного,
наркотичного чи іншого сп'яніння або
перебування під впливом лікарських
препаратів, що знижують увагу та
швидкість реакції.

Згідно до п. 3.22. зазначеної Інструкції,
висновки щодо результатів медичного
огляду осіб на стан сп'яніння, складені
з порушенням вимог цієї Інструкції,
вважаються недійсними. З
урахуванням наведеного, колегія суддів
приходить до висновку про те, що
довідка №3061 від 07.10.2013 року про
результати лабораторного аналізу на
виявлення алкоголю в крові ОСОБА_1 (а.с.
17) не є належним доказом по справі,
оскільки з неї не вбачається, що дійсно
забір крові на виявлення алкоголю в
крові позивача було здійснено саме
03.10.2013 року.

Крім того, з наданої копії журналу
реєстрації медичних оглядів осіб з
метою виявлення стану алкогольного,
наркотичного чи іншого сп'яніння або
перебування під впливом лікарських
препаратів, що знижують увагу та
швидкість реакції, що ведеться у
закладі охорони здоров'я - Зміївської
ЦРЛ (розпочато 23.10.2012 року) взагалі не
має запису про проведення аналізу
крові у ОСОБА_1 на виявлення вживання
алкогольних напоїв.

Отже, наданий результат аналізу крові
від 07.10.2013 року не може бути прийнятий
судом до уваги як належний доказ по
справі.

У відповідності до ч. 2 ст. 71 КАС України,
в адміністративних справах про
протиправність рішень суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
свого рішення покладено на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Згідно з ч. 4 ст. 70 КАС України,
обставини, які за законом повинні
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися ніякими іншими
засобами доказування.

З урахуванням наведених обставин у їх
сукупності колегія суддів,
погоджуючись з правовим
обґрунтуванням висновків суду першої
інстанції і вважає, що постанова суду
першої інстанції прийнята у
відповідності з нормами матеріального
права, з дотриманням приписів
процесуального права, а доводи
апеляційної скарги цього не
спростували, тому колегія суддів не
виявила підстав для її скасування.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 199,
ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без
задоволення.

Постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 23.01.2014р. по
справі № 820/10759/13-а залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
у касаційному порядку протягом
двадцяти днів з дня складання ухвали у
повному обсязі шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Тацій Л.В.Судді
Водолажська Н.С. Філатов Ю.М. Повний
текст ухвали виготовлений 11.03.2014 р.