Справа № 581/120/14-а
Суддя: Сізов Д. В.
Дата ухвалення: 2014-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 581/120/14-а
Провадження № 2-а/581/18/14
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

18 березня 2014 року
Липоводолинський районний суд
Сумської області у складі:

головуючого судді - Сізова Д.В.,

з участю секретаря - Самілик Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом ОСОБА_1 до Липоводолинського
районного управління юстиції у
Сумській області

про зобов'язання вчинити дії,

в с т а
н о в и в :

25 лютого 2014 року ОСОБА_1 звернувся до
суду із вказаним позовом.

Вимоги мотивував тим, що на його усне
звернення 12 лютого 2014 року до
відповідача про надання вторинної
правової допомоги він отримав лише
роз'яснення законодавства стосовно
можливості отримання такої допомоги.
Вказує, що у разі неможливості надання
такої правової допомоги відповідач
зобов'язаний був надати йому відмову та
роз'яснити порядок оскарження такої
відмови.

У зв'язку з викладеним, просить
зобов'язати Липоводолинське РУЮ надати
йому письмову відмову у ненаданні
вторинної правової допомоги з
роз'ясненням порядку її оскарження.

ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні
вимоги підтримав.

Представник відповідача Осінній В.Д. в
судовому засіданні просив відмовити у
задоволенні позову.

Заслухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи, суд
вважає, що позов не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом, 12 лютого 2014 року
ОСОБА_1 усно звернувся до
Липоводолинського РУЮ у Сумській
області про надання йому правової
допомоги.

13 лютого 2014 року Липоводолинським РУЮ у
Сумській області було надано відповідь
заявнику (а.с.9).

Відповідь органу юстиції містить зміст
ст.14 Закону України «Про безоплатну
правову допомогу», а саме перелік
категорій осіб, які мають право на
безоплатну вторинну правову допомогу.
У відповіді вказано, що положення п.п.1-2
ч.1 ст.14 вказаного Закону не набрали на
час звернення за відповідними
правовими послугами законної сили.

Вказані обставини сторонами не
заперечуються.

Відповідно до ст.15 Закону України «Про
безоплатну правову допомогу»,
управління юстиції не являється
суб'єктом надання безоплатної
вторинної правової допомоги.

Відповідно до ч.2 ст.19 вказаного Закону,
якщо особа подала звернення про
надання одного з видів правових послуг,
передбачених ч.2 ст.13 цього Закону, до
територіального органу юстиції, цей
орган зобов'язаний протягом трьох днів
з дня подання звернення надіслати його
до Центру з надання безоплатної
вторинної правової допомоги,
діяльність якого поширюється на
територію відповідної
адміністративно-територіальної
одиниці. Центр з надання безоплатної
вторинної правової допомоги
зобов'язаний у семиденний строк з дня
отримання звернення особи прийняти
рішення щодо надання безоплатної
вторинної правової допомоги.

Відповідно до ч.4 ст.19 Закону України
«Про безоплатну правову допомогу»,
якщо особа не має підстав для отримання
безоплатної вторинної правової
допомоги, Центр з надання безоплатної
вторинної правової допомоги приймає
рішення про відмову в наданні
безоплатної вторинної правової
допомоги і надсилає копію цього
рішення особі, яка звернулася про
надання такої допомоги, з одночасним
роз'ясненням порядку оскарження
рішення про відмову в наданні
безоплатної вторинної правової
допомоги.

Із матеріалів справи вбачається, що
територіальний орган юстиції не
наділений правом приймати рішення щодо
надання безоплатної вторинної
правової допомоги (як щодо надання
такої допомоги так і щодо відмови у її
наданні), а тому не може роз'яснювати і
порядок оскарження не прийнятого
рішення.

Крім того, ОСОБА_1 у судовому засіданні
не довів своєї приналежності до
перелічених у п.3-7 ст.14 зазначеного
Закону категорії осіб, які мають право
на безоплатну вторинну правову
допомогу.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України,
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

Положеннями ст. 6 КАС України
передбачено, що кожна особа має право в
порядку, встановленому цим Кодексом,
звернутися до адміністративного суду,
якщо вважає, що рішенням, дією чи
бездіяльністю суб'єкта владних
повноважень порушені її права, свободи
або інтереси.

Отже, у контексті з положеннями ч.1 ст.6
КАС України, завдання
адміністративного судочинства полягає
у захисті саме порушених прав особи в
публічно-правових відносинах. При
цьому захист прав, свобод та інтересів
осіб передбачає наявність
встановленого судом факту їх
порушення.

Згідно з вимогами ч.1 ст.11 КАС України
розгляд і вирішення справ в
адміністративних судах здійснюються
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості.

Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються вимоги та
заперечення, крім випадків,
встановлених ст.72 цього Кодексу.

Відтак, суд дійшов висновку, що згідно з
вищевказаними нормами права, особа має
право звернутись до адміністративного
суду з позовом лише у разі, якщо вона
вважає, що рішенням, дією чи
бездіяльністю відповідача (суб'єкта
владних повноважень) порушено її права,
свободи чи інтереси у сфері
публічно-правових відносин. При цьому,
обставину дійсного (фактичного)
порушення відповідачем прав, свобод чи
інтересів позивача має довести
належними та допустимими доказами саме
позивач. Задоволенню в
адміністративному судочинстві
підлягають лише ті вимоги, які
відновлюють порушені права чи інтереси
особи в сфері публічно-правових
відносин.

Таким чином, виходячи з меж заявлених
позовних вимог, аналізу положень
чинного законодавства України та
матеріалів справи, враховуючи те, що
позивачем не доведено факту порушення
його прав відповідачем при розгляді
заяви від 12 лютого 2014 року, а також
зважаючи на те, що інших вимог щодо
оскарження дій відповідача з приводу
розгляду вказаної заяви позивачем не
заявлено, суд дійшов висновку, що
позовні вимоги задоволенню не
підлягають.

Керуючись ст.ст.11, 159, 163, 167 КАС України,
суд

п
о с т а н о в и в :

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову.

Постанова суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо скаргу не було
подано. У разі подання апеляційної
скарги постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Постанова суду може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Харківського
апеляційного адміністративного суду
через Липоводолинський районний суд
шляхом подачі апеляційної скарги
протягом десяти днів із дня її
проголошення.

Суддя
Д. В. Сізов