Справа № 127/19841/13-а
Суддя: Прокопчук А. В.
Дата ухвалення: 2014-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/127/19/14
ВІННИЦЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ
П О С Т А Н О В А

Іменем України

12 березня 2014 року
Вінницький міський суд Вінницької
області

в складі: головуючого - судді
Прокопчук А.В.,

при секретарі
Поливаній Ю.В.,

за участю представника
позивача - ОСОБА_1,

представника
відповідача Управління ПФУ в м.Вінниці
- Павич О.С.,

та представника
відповідача Головного УПФУ у
Вінницькій області

Смоляка О.О.,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в залі суду м.
Вінниці адміністративну справу за
позовом ОСОБА_6 до Управління
Пенсійного фонду України в м. Вінниці,
Головного управління Пенсійного фонду
України у Вінницькій області про
визнання неправомірними дій,
зобов'язання провести поновлення
виплат раніше призначеної пенсії ,-

В С Т А Н О В И В:

До Вінницького міського суду
Вінницької області надійшов позов
ОСОБА_6 до Управління Пенсійного фонду
України в м. Вінниці, Головного
управління Пенсійного фонду України у
Вінницькій області про визнання
неправомірними дій, зобов'язання
провести поновлення виплат раніше
призначеної пенсії.

Позов мотивований тим, що станом
на 2013 рік позивач постійно проживає у
США.

Позивач зазначає, що Рішенням
Конституційного Суду України № 25-рп/2009
від 07.10.2009р. визнано неконституційними
положення п. 2 ч. 1 ст. 49, другого речення
ст. 51 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», та такими, що втратили
чинність з дати прийняття рішення.

У зв'язку із вищевказаною обставиною
20.04.2013 року представник позивача
звернувся з письмовою заявою до
Управління Пенсійного фонду України в
м. Вінниці про поновлення виплати
раніше призначеної пенсії позивачу.

В листі, який представнику позивача
отримав 06.05.2013 року, було вказано про
необхідно надати повністю прізвище,
ім'я та по батькові позивача, а також
уточнити в якому територіальному
управлінні пенсійного фонду позивач
перебував на обліку.

Представник позивача 25.05.2013 року
направив лист з відповідними даними,
які витребовувались Управління
Пенсійного фонду України в м. Вінниці.
Згодом, а саме 10.06.2013 року була
направлена додаткова заява, до якої
були додано копії довідки з відділу
соціального забезпечення виконавчого
комітету Староміської районної ради
народних депутатів.

22.06.2013 року представник позивача
отримав лист від Управління Пенсійного
фонду України в м. Вінниці, у якому було
вказано, що поновити виплату позивачу
не має підстав, оскільки заява про
поновлення виплати раніше призначеної
пенсії подається пенсіонером особисто
до органу, що приначає пенсію за місцем
проживання (реєстрації) в Україні. В
територіальному управлінні пенсійного
фонду відсутні відомості, що позивачу
призначалась та виплачувалась пенсія.
Також відсутній законодавчий механізм
поновлення та виплати пенсії
громадянам, що проживають у країнах, з
якими не укладено відповідного
договору.

Також 04.08.2013 року на адресу
представника позивача надійшов лист
від Головного управління Пенсійного
фонду України у Вінницькій області з
аналогічним змістом.

У зв'язку з цим позивачеві було
відмовлено у призначенні пенсії,
порушуючи його конституційні права як
громадянина України. Оскільки такі дії
відповідачів, на думку позивача, є
неправомірними, він був змушений
звернутися до суду з позовом про
зобов'язання провести поновлення
виплат раніше призначеної пенсії.

В судовому засіданні представник
позивача позов підтримав, посилаючись
на обставини, викладені в позовній
заяві. Просив задовольнити позовні
вимоги в повному обсязі. Додав, що інших
документів, які б засвідчили факт
отримання позивачем пенсії на
території України, крім ксерокопії
довідки у нього не має.

Представник відповідача Управління
ПФУ в м.Вінниці - Павич О.С. позов не
визнала, надала пояснення згідно
заперечень (а.с. 73 -75) відповідно до яких
зазначено, що заява про поновлення
виплати раніше призначеної пенсії
подається пенсіонером особисто до
органу, що призначає пенсію, за місцем
проживання (реєстрації), а також
позивачем було повідомлено
недостатньо відомостей та надано
недостатньо доказів того, що йому
призначалася та виплачувалася пенсія
на території України в минулі періоди.

Представник відповідача Головного
УПФУ у Вінницькій області Смоляк О.О.
позов не визнав, надав пояснення
аналогічні викладеним Управлінням ПФУ
в м.Вінниці.

Вислухавши пояснення представника
позивача, представників відповідачів,
дослідивши матеріали справи,
встановивши обставини, суд визнає за
необхідне у задоволенні позову
відмовити з таких міркувань.

Судом встановлено, що позивач по справі
є громадяном України, що
підтверджується наданим позивачем
копією паспорту (а.с. 7).

З ксерокопія довідки від 24.06.1993 року,
виданої Відділом соціального
забезпечення виконавчого комітету
Староміської районної ради, судом
встановлено, що печатка на ній
нечитаємата та ксерокопія, це не є
копія завірена належним чином, тому
вона не може бути доказом того, що
позивач отриував пенсію на території
України (а.с. 156).

Як вбачається з матеріалів справи, в
листах №96/К-2 від 17.06.2013р. та № 570/К-10 від
26.07.2013р. Управління Пенсійного фонду
України в м. Вінниці, Головного
управління Пенсійного фонду України у
Вінницькій області, зазначено що
відсутні підстави в поновленні ОСОБА_6
раніше призначеної пенсії, оскільки
заява має подаватись особисто особою
та відсутні дані про те, що позивач не
отримує пенсію з інших джерел. (а.с.15-17,
18-19).

Частина перша ст. 44 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» вказує на те, що
заява про призначення (перерахунок)
пенсії або про її відстрочення та
необхідні документи подаються до
територіального органу Пенсійного
фонду або до уповноваженого ним органу
чи уповноваженій особі в порядку,
визначеному правлінням Пенсійного
фонду за погодженням із спеціально
уповноваженим центральним органом
виконавчої влади у сфері праці та
соціальної політики, особисто або
через представника, який діє на
підставі виданої йому довіреності,
посвідченої нотаріально.

На виконання положення даної статті
прийнята постанова Правління
Пенсійного фонду України від 25.11.2005
року № 22-1, якою затверджений Порядок
подання та оформлення документів для
призначення(перерахунку) пенсій
відповідно до Законом України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування».

Відповідно до п.3 вказаного
Порядку заява про поновлення виплати
раніше призначеної пенсії подається
пенсіонером особисто до органу, що
призначає пенсію, за місцем проживання
(реєстрації).

Судом встановлено, що представник
позивача направляв на адресу
відповідача заяву про поновлення
виплати раніше призначеної пенсії
ОСОБА_6, що досяг пенсійного віку (а. с.6).
Отже позивачем було порушено вказану
норму Порядку.

Крім того, нормативно-правове
регулювання передбачає лише випадки
поновлення виплати раніше призначеної
пенсії. Проте, в матеріалах срави
відсутні відомості про призначення та
виплату пенсії на території України за
минулі періоди.

Рішенням Конституційного Суду України
у справі за конституційним поданням
Верховного Суду України щодо
Конституції України (конституційності)
положень п.2 ч.1 ст.49, другого речення
статті 51 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» від 07.10.2009 року № 25-рп/2009
визнано таким, що не відповідають
Конституції України (є
неконституційними), положення п. 2 ч 1 ст.
49, другого речення статті 51 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» від
09.07.2003 року № 1058-IV. Таким чином, з
наведеного вбачається, що питання щодо
призначення та виплати пенсій
громадянам України, які виїхали на
постійне місце проживання за межі
України, після визнання положень п.2 ч.1
ст.49 другого речення статті 51 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» такими,
що не відповідають Конституції України
рішенням Конституційного Суду України
від 07.10.2009 року №25-рп/2009, до спірних
правовідносин підлягають застосуванню
ст.ст. 1, 92 Закону України «Про пенсійне
забезпечення», що на час існування
спірних правовідносин та розгляду
справи є чинними, так як
неконституційними не визнавалися та є
обов'язковими для всіх громадян,
підприємств, установ та організацій і
підлягають застосуванню на всій
території України. Виходячи з
наведеного, в силу положень ст. 92 Закону
України «Про пенсійне забезпечення»
відсутні правові підстави для
призначення пенсій громадянам, які
виїхали на постійне проживання в
держави, з якими Україною не укладено
міжнародні договори, що врегульовують
питання пенсійного забезпечення таких
осіб. Вказаний договір між Україною та
США щодо пенсійного забезпечення
громадян на даний час відсутній, тому
законних підстав для поновлення
виплати пенсії позивачу у органів
Пенсійного фонду України немає.

Також відповідно до ст. 8 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» право
на отримання пенсій та соціальних
послуг із солідарної системи мають: 1)
громадяни України, які застраховані
згідно із цим Законом та досягли
встановленого цим Законом пенсійного
віку чи визнані інвалідами в
установленому законодавством порядку
і мають необхідний для призначення
відповідного виду пенсії страховий
стаж, а в разі смерті цих осіб - члени
їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього
Закону, та інші особи, передбачені цим
Законом; 2) особи, яким до дня набрання
чинності цим Законом була призначена
пенсія відповідно до Закону України
"Про пенсійне забезпечення" (крім
соціальних пенсій) або була призначена
пенсія (щомісячне довічне грошове
утримання) за іншими законодавчими
актами, але вони мали право на
призначення пенсії за Законом України
"Про пенсійне забезпечення" - за умови,
якщо вони не отримують пенсію
(щомісячне довічне грошове утримання) з
інших джерел, а також у випадках,
передбачених цим Законом, - члени
їхніх сімей.

Судом встановлено, що позивачем
не було надано даних про те, що він
отримував раніше пенсію на території
України та не отримує її з інших джерел.

Як передбачено ч. 3 ст. 2 КАС
України у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють: чи прийняті вони; на
підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілям, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Відповідно до ст. ст. 69, 71 КАС України,
розгляд і вирішення справ в
адміністративних судах здійснюються
на засадах змагальності сторін та
свободі в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості. Доказами в
адміністративному судочинстві є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення осіб, які беруть
участь у справі, та інші обставини, що
мають значення для правильного
вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів. Кожна сторона повинна
довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення,
крім випадків, встановлених статтею 72
цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 9 КАС України,
суд при вирішенні справи керується
принципом законності, відповідно до
якого: органи державної влади, органи
місцевого самоврядування, їхні
посадові і службові особи зобов'язані
діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Таким чином, суд враховуючи
вищезазначене, не важає протиправними
дії Управління Пенсійного фонду
України в м. Вінниці та Головного
управління Пенсійного фонду України у
Вінницькій області. Суд рахує, що
твердження представників відповідачів
щодо того, що міжнародний договір з
питань пенсійного забезпечення між
Україною та США, який передбачав би
інші умови призначення та виплати
пенсій, на даний час не укладений та
позивачем не надано належних доказів
про факт отримання ним пенсії на
території України, тому підстави для
призначення пенсії позивачу відсутні.

Враховуючи встановлені судом
факти, суд вбачає правомірні дії
відповідачів, які діяли з дотриманням
норм чинного законодавства, зокрема, ч.
2 ст. 19 Конституції України, в якій
зазначено, що органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України, а отже в
бездіяльність Управління Пенсійного
фонду України в м. Вінниці та Головного
управління Пенсійного фонду України у
Вінницькій області щодо відмови у
поновленні рініше призначеної пенсії
за віком позивачу не порушено норми
чинного законодавства.

Таким чином суд вважає, за
необхідне в задоволенні позову ОСОБА_6
про визнання неправомірними дій,
зобов'язання провести поновлення
виплат раніше призначеної пенсії
відмовити.

Керуючись , ч. 2 ст. 19 Конституції
України, ст.ст. 4, 9, 11, 69, 70, 71, 159, 161, 163 КАС
України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні позову ОСОБА_6 до
Управління Пенсійного фонду України в
м. Вінниці, Головного управління
Пенсійного фонду України у Вінницькій
області про визнання неправомірними
дій, зобов'язання провести поновлення
виплат раніше призначеної пенсії -
відмовити.

Постанова може бути оскаржена до
Вінницького апеляційного
адміністративного суду через
Вінницький міський суд Віницької
області протягом 10 днів з дня її
проголошення, а особами, у відсутність
яких вона винесена, - протягом 10 днів з
дня отримання її копії.

Суддя: