Справа № 826/2443/14
Суддя: Кузьменко В.А.
Дата ухвалення: 2014-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
18 березня 2014 року 10:30
справа №826/2443/14
Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі судді Кузьменка В.А., за
участю секретаря Калужського Д.О.,
розглянувши у письмовому провадженні
адміністративну справу
за позовомОСОБА_1доГенеральної
прокуратури Українитреті особи1.
Васильківська міжрайонна прокуратура
Київської області 2. Васильківський
міжрайонний прокурор Київської
області - Стрелюк Ян
Володимировичпровизнання
протиправним та скасування наказу,
зобов'язання вчинити діїОБСТАВИНИ
СПРАВИ:
ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1)
звернувся до Окружного
адміністративного суду міста Києва з
адміністративним позовом до
Генеральної прокуратури України (далі
по тексту - відповідач), в якому просить:
1) визнати протиправним та скасувати
наказ Генеральної прокуратури України
від 04 листопада 2010 року №1442-к "Про
притягнення до дисциплінарної
відповідальності"; 2) зобов'язати
відповідача поновити ОСОБА_1 на посаді
Васильківського міжрайонного
прокурора Київської області; 3)
стягнути з відповідача на користь
позивача середній заробіток за час
вимушеного прогулу з 04 листопада 2010
року по березень 2011 року.
Ухвалою Окружного адміністративного
суду міста Києва від 26 лютого 2014 року
відкрито провадження в
адміністративній справі №826/2443/14;
залучено до участі у справі в якості
третіх осіб, які не заявляють
самостійні вимоги на предмет спору, на
стороні відповідача - Васильківську
міжрайонну прокуратуру Київської
області (далі по тексту - третя особа 1)
та Васильківського міжрайонного
прокурора Київської області - Стрелюка
Яна Володимировича (далі по тексту -
третя особа 2); закінчено підготовче
провадження та призначено справу до
судового розгляду.
В судовому засіданні 13 березня 2014 року
представник позивача позовні вимоги
підтримав, представник відповідача
проти задоволення позовних вимог
заперечив; представник третіх осіб
позицію щодо заявлених позовних вимог
не висловив; особами, які беруть участь
у справі, заявлено спільне клопотання
про розгляд справи у письмовому
Відповідно до частини четвертої статті
122 Кодексу адміністративного
судочинства України особа, яка бере
участь у справі, має право заявити
клопотання про розгляд справи за її
відсутності. Якщо таке клопотання
заявили всі особи, які беруть участь у
справі, судовий розгляд справи
здійснюється в порядку письмового
провадження за наявними у справі
Враховуючи викладене, суд ухвалив
здійснити розгляд справи у порядку
письмового провадження.
13 березня 2014 року до суду надійшла
заява позивача про часткову відмову
від позову, в якій позивач
відмовляється від позовної вимоги про
стягнення з Генеральної прокуратури
України середнього заробітку за час
вимушеного прогулу з 04 листопада 2010
року по березень 2011 року, у зв'язку з чим
ухвалою Окружного адміністративного
суду міста Києва від 18 березня 2014 року
закрито провадження у справі в частині
позовних вимог про стягнення з
Генеральної прокуратури України на
користь ОСОБА_1 середнього заробітку за
час вимушеного прогулу з 04 листопада 2010
року по березень 2011 року.
17 березня 2014 року до суду надійшло
пояснення від Васильківської
міжрайонної прокуратури Київської
області, в яких зазначається про
необґрунтованість позовних вимог.
Ухвалою Окружного адміністративного
суду міста Києва від 18 березня 2014 року
поновлено позивачу строк звернення до
адміністративного суду.
Розглянувши подані документи і
матеріали, всебічно і повно з'ясувавши
всі фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, Окружний адміністративний суд
Відповідно до наказу Генеральної
прокуратури України від 04 листопада 2010
року №1442-к "Про притягнення до
дисциплінарної відповідальності" на
підставі пункту 1 статті 8, пункту 5
статті 9 та статті 11 Дисциплінарного
статуту прокуратури України за
неналежне виконання службових
обов'язків та скоєння проступку, який
порочить працівника органів
прокуратури, Васильківського
міжрайонного прокурора Київської
області молодшого радника юстиції
ОСОБА_1 звільнено із займаної посади.
Як свідчить зміст вказаного наказу,
неналежне виконання службових
обов'язків ОСОБА_1 та скоєння ним
проступку, який порочить працівника
органів прокуратури, полягає у
наступному: проведеною Генеральною
прокуратурою України перевіркою
звернення депутатів Саливонківської
сільської ради Васильківського району
Київської області встановлено факти
неналежного виконання позивачем
службових обов'язків, порушення вимог
діючого законодавства, вказівок та
наказів Генерального прокурора
України; так, упродовж 2008-2010 років
ОСОБА_1 неодноразово пред'являвся позов
про скасування рішень виконавчого
комітету Саливонківської сільської
ради щодо визнання за ТОВ "Астра Агро"
права власності на майно, проте,
внаслідок неналежної попередньої
перевірки та допущених порушень вимог
процесуального законодавства при
складанні позову, провадження у
судовій справі припинялось у зв'язку із
відмовою прокурора від позову, позов
залишався без розгляду чи у його
прийнятті відмовлялось; позовні заяви
були направлені не на реальний захист
інтересів держави, а фактично прав та
інтересів одного із учасників
майнового конфлікту - СВК "Агрофірма
"Зоря"; зазначені непрофесійні та
непослідовні дії прокурора ускладнили
напружену обстановку у селі Саливонки,
викликану тривалим протистоянням
інтересів громади навколо розділу
земельних та майнових паїв, призвели до
надходження численних обґрунтованих
скарг мешканців села; крім того, ОСОБА_1
до 20 червня 2008 року був засновником ТОВ
"Капітал Плюс", з 21 червня 2007 року і на
час перевірки одним із засновників ТОВ
"Юридична компанія "МНС" та з вересня 2008
року - головою його ліквідаційної
комісії, що свідчить про порушення
чинного законодавства щодо обмежень,
пов'язаних із забороною посадовій
особі, уповноваженій на виконання
функцій держави, входити до складу
виконавчих органів підприємств,
господарських товариств тощо.
Позивач вважає, що зазначений наказ
прийнятий з порушенням встановленого
порядку, передчасно та за відсутності
правових підстав, а саме: ОСОБА_1
звільнено з посади в період
перебування на лікарняному; висновки
про те що позовні заяви Васильківської
міжрайонної прокуратури Київської
області направлені не на реальний
захист інтересів держави, а фактично
прав та інтересів суб'єктів
господарювання, є необґрунтованими та
надуманими; державні службовці, у тому
числі працівники прокуратури, не
обмежені законом у праві бути
засновниками підприємницьких
товариств та входити до складу
учасників загальних зборів, тому
входження позивача до складу
засновників ТОВ "Капітал Плюс" та ТОВ
"Юридична компанія "МНС", а також до
складу ліквідаційної комісії ТОВ
"Юридична компанія "МНС" не порушує
обмежень, встановлених Законом України
"Про боротьбу із корупцією" та не є
вчинком, що порочить працівника
органів прокуратури.
Відповідач та треті особи проти
задоволення позовних заперечили з
підстав відповідності оскаржуваного
наказу вимогам закону, однак
письмового заперечення проти позову до
суду не надали.
Окружний адміністративний суд міста
Києва погоджується з позовним вимогами
ОСОБА_1 та вважає їх обґрунтованими,
виходячи з наступних мотивів.
Відповідно до частини другої статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
Частиною третьою статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що у справах щодо
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
Оцінюючи оскаржуваний наказ
Генеральної прокуратури України на
предмет його відповідності вимогам,
встановленим частиною другою статті 19
Конституції України та частиною
третьою статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд звертає увагу на наступне.
Відповідно до частини третьої статті 48
Закону України "Про прокуратуру"
передбачено, що за порушення закону,
неналежне виконання службових
обов'язків чи скоєння ганебного вчинку
прокурори і слідчі несуть
відповідальність згідно з
Дисциплінарним статутом прокуратури
України, який затверджується Верховною
Стаття 2 Дисциплінарного статуту
встановлює, що працівники прокуратури
повинні мати високі моральні якості,
бути принциповими і непримиренними до
порушень законів, поєднувати виконання
своїх професійних обов'язків з
громадянською мужністю,
справедливістю та непідкупністю. Вони
повинні особисто суворо додержувати
вимог закону, виявляти ініціативу в
роботі, підвищувати її якість та
ефективність і сприяти своєю
діяльністю утвердженню верховенства
закону, забезпеченню демократії,
формуванню правосвідомості громадян,
поваги до законів, норм та правил
прокурорсько-слідчими працівниками
законності та службової дисципліни
підривають авторитет прокуратури,
завдають шкоду інтересам держави та
Згідно з частиною першою статті 8
Дисциплінарного статуту прокуратури
України, затвердженого постановою
Верховної Ради України від 06 листопада
1991 року №1796-XII (далі по тексту -
Дисциплінарний статут), дисциплінарні
стягнення до прокурорсько-слідчих
працівників, а також працівників
навчальних, наукових та інших установ
прокуратури застосовується за
невиконання чи неналежне виконання
службових обов'язків або за проступок,
який порочить його як працівника
Стаття 9 Дисциплінарного статуту
встановлює, що дисциплінарними
стягненнями є: 1) догана; 2) пониження в
класному чині; 3) пониження в посаді; 4)
позбавлення нагрудного знаку "Почесний
працівник прокуратури України"; 5)
звільнення; 6) звільнення з
позбавленням класного чину.
Відповідно до статті 10 Дисциплінарного
статуту України Генеральний прокурор
України має право застосовувати
дисциплінарні стягнення, зазначені у
статті 9 цього Статуту, в повному
обсязі, за винятком випадків,
передбачених частиною другою цієї
Як визначає стаття 11 Дисциплінарного
статуту, дисциплінарне стягнення має
відповідати ступеню вини та тяжкості
проступку. Прокурор, який вирішує
питання про накладення стягнення,
повинен особисто з'ясувати обставини
проступку та одержати письмове
пояснення від особи, яка його вчинила. В
разі необхідності може бути призначено
За загальним правилом під час
вирішення спорів щодо проходження та
звільнення із публічної служби
пріоритетними є норми спеціальних
законів, однак трудове законодавство
підлягає застосуванню у випадках, якщо
нормами спеціальних законів не
врегульовано спірних правовідносин
або коли про це йдеться у спеціальному
Як встановлює частина третя статті 40
Кодексу законів про працю України, не
допускається звільнення працівника з
ініціативи власника або
уповноваженого ним органу в період
його тимчасової непрацездатності (крім
звільнення за пунктом 5 цієї статті), а
також у період перебування працівника
у відпустці. Це правило не поширюється
на випадок повної ліквідації
підприємства, установи, організації.
Відповідно до пункту 17 постанови
Пленуму Верховного Суду України від 06
листопада 1992 року №9 "Про практику
розгляду судами трудових спорів"
передбачено, що "правила про
недопустимість звільнення працівника
в період тимчасової непрацездатності,
а також у період перебування у
відпустці (ч. 3 ст. 40 КЗпП) стосуються як
передбачених статтями 40, 41 КЗпП, так й
інших випадків, коли розірвання
трудового договору відповідно до
чинного законодавства провадиться з
ініціативи власника або
уповноваженого ним органу. При цьому
маються на увазі щорічні, а також інші
відпустки, що надаються працівникам як
із збереженням, так і без збереження
заробітку. Розірвання трудового
договору з ініціативи власника або
уповноваженого ним органу не може бути
визнано обґрунтованим, якщо в день
звільнення працівнику видано
лікарняний листок (довідку в
установлених законом випадках) про
його тимчасову непрацездатність."
Виходячи з наведених правових норм
вбачається, що дисциплінарне
стягнення, зокрема у вигляді
звільнення може бути застосоване до
працівника прокуратури за невиконання
чи неналежне виконання службових
обов'язків або за проступок, який
порочить його як працівника
прокуратури, та з урахуванням
загальних положень трудового
законодавства; при цьому неналежним
виконанням службових обов'язків можна
вважати виконання обов'язків не у
повному обсязі, недбало, поверхово, не
так, як цього вимагають Закон та інші
нормативно-правові акти.
Суд встановив, що з 04 листопада 2010 року
по 28 листопада 2010 року, з 29 листопада 2010
року по 26 грудня 2010 року, з 27 грудня 2010
року по 31 грудня 2010 року, з 04 січня 2011
року по 28 січня 2011 року, 29 січня 2011 року
по 18 лютого 2011 року, з 21 лютого по 02
березня 2011 року ОСОБА_1 знаходився на
амбулаторному лікуванні, що
підтверджується відповідними листками
непрацездатності Васильківської
центральної районної лікарні серії АВІ
№785235, серії АВІ №784053, серії АВЧ №456566,
серії АВЕ №497126, серії АВЕ №497256, серії
АВЕ №476350, серії АВІ №784335, копії яких
долучено до матеріалів справи та
оригінали яких досліджено судом у
судовому засіданні 13 березня 2014 року й
оглянуто представником відповідача.
Враховуючи викладене, звільнення
позивача відбулось в період його
тимчасової непрацездатності, що
суперечить нормам трудового
законодавства України.
Суд не приймає до уваги посилання
представника відповідача на те, що
листок непрацездатності серії АВЕ
№497126 видано не в день звільнення
позивача, а 05 листопада 2010 року,
оскільки змістом листка
непрацездатності серії АВЕ №497126
підтверджується його видання саме 04
листопада 2010 року.
У свою чергу відповідач не надав суду
доказів підроблення або визнання
недійсним у встановленому порядку
листка непрацездатності серії АВЕ
№497126.
Суд враховує наявність в матеріалах
справи листа Васильківської
центральної районної лікарні від 07
березня 2014 року №142, в якому
повідомляється, що ОСОБА_1 знаходився
на амбулаторному лікуванні, зокрема за
період з 05 листопада 2010 року по 08
листопада 2010 року згідно лікарняного
листа №497126. Однак звертає увагу, що
згідно журналу прийому хворих та
медичної картки амбулаторного хворого
ОСОБА_1, копії яких долучено третіми
особами, ОСОБА_1 звернувся на прийом до
лікаря саме 04 листопада 2010 року, в
амбулаторній картці хворого також
зазначено про видачу листка
непрацездатності за період з 04
листопада по 08 листопада 2010 року.
Крім того, треті особи надали до суду
копію пояснювальної записки лікаря
Сабадаш Г.А. на ім'я голови ЛКК, в якій
зазначено, що у зв'язку із великою
завантаженістю на прийомі була не
надана амбулаторна картка ОСОБА_1 на
виписку листка непрацездатності з 04
листопада 2010 року, через що лікар
просить дозволу видати листок
непрацездатності з 04 листопада 2010 року;
та копію рішення ЛКК від 05 листопада 2010
року про дозвіл видати листок
непрацездатності з 04 листопада 2010 року.
Наведене вказує, що фактично листок
непрацездатності серії АВЕ №497126
видано в день звернення позивача на
прийом до лікаря 04 листопада 2010 року.
На думку суду, технічні помилки при
заповненні журналу реєстрації листків
непрацездатності не є підставою
вважати листок непрацездатності серії
АВЕ №497126 таким, що виданий 05 листопада
2010 року, за умови доведення факту
звернення позивачем до лікаря 04
листопада 2010 року.
Безпідставними є доводи представників
відповідача та третіх осіб про
відсутність у Генеральній прокуратурі
України, прокуратурі Київської області
та Васильківській міжрайонній
прокуратурі Київської області листка
непрацездатності серії АВЕ №497126,
оскільки зазначена обставина не
спростовує протиправності звільнення
Крім того, суд звертає увагу, що серед
доказів, які надані відповідачем
містяться копія рапорту заступника
Васильківського міжрайонного
прокурора Київської області Савчука В.
від 05 листопада 2010 року, в якому
останній зазначає про надходження
повідомлення від ОСОБА_1 про
перебування на лікарняному; копії
довідок старшого прокурора відділу
роботи з кадрами прокуратури області
Жовтоножка В. від 15 листопада 2010 року,
від 03 грудня 2010 року від 15 лютого 2011
року, в яких зазначається, що ОСОБА_1
повідомляв про знаходження на
В частині висновків оскаржуваного
наказу про неналежне виконання
позивачем службових обов'язків,
порушення вимог діючого законодавства,
вказівок та наказів Генерального
прокурора України при пред'явленні
упродовж 2008-2010 років позовів про
скасування рішень виконавчого
комітету Саливонківської сільської
ради щодо визнання за ТОВ "Астра Агро"
права власності на майно, та про
направлення таких позовів на захист
прав та інтересів СВК "Агрофірма "Зоря",
суд звертає увагу, що відповідач, не
надав суду належних та допустимих
доказів, що підтверджують звернення
ОСОБА_1 до суду із позовами на захист
інтересів СВК "Агрофірма "Зоря" чи інших
суб'єктів господарювання.
На підставі матеріалів наглядового
провадження, наданих третіми особами,
судом встановлено, що 31 липня 2008 року
Васильківською міжрайонною
прокуратурою Київської області подано
до Господарського суду Київської
області адміністративний позов в
інтересах держави в особі Відділу
державної виконавчої служби
Васильківського міськрайонного
управління юстиції Київської області
та Васильківського міського центру
зайнятості до Саливонківської
сільської ради Київської області, ТОВ
"Астра-Агро" СВК "Агрофірма "Зоря" про
визнання протиправним та скасування
рішення щодо оформлення права
власності на об'єкт нерухомого майна та
скасування свідоцтва про право
власності на нерухоме майно. Ухвалою
Господарського суду Київської області
від 17 листопада 2009 року у справі
№А2/174-08/10-09 закрито провадження у
справі у зв'язку з відмовою
Васильківського міжрайонного
прокуратура Київської області від
позову.

У квітні 2009 року Васильківською
міжрайонною прокуратурою Київської
області подано до Господарського суду
Київської області адміністративний
позов в інтересах держави в особі
Відділ державної виконавчої служби
Васильківського міськрайонного
управління юстиції Київської області
до Саливонківської сільської ради
Київської області, ТОВ "Астра-Агро" СВК
"Агрофірма "Зоря" про визнання
протиправним та скасування рішень щодо
оформлення права власності на об'єкти
нерухомого майна та скасування
свідоцтв про право власності на
нерухоме майно. Ухвалою Господарського
суду Київської області від 09 липня 2009
року у справі №18/066-09 позов залишено без
розгляду у зв'язку з тим, що у
провадженні господарського суду є
справа між тими ж сторонами, про той же
предмет і з тих же підстав.

У квітні 2010 року Васильківська
міжрайонна прокуратура Київської
області знову звернулась до
Господарського суду Київської області
з адміністративним позовом в інтересах
держави в особі Відділ державної
виконавчої служби Васильківського
міськрайонного управління юстиції
Київської області до Саливонківської
сільської ради Київської області, ТОВ
"Астра-Агро" СВК "Агрофірма "Зоря" про
визнання протиправним та скасування
рішень щодо оформлення права власності
на об'єкти нерухомого майна та
скасування свідоцтв про право
власності на нерухоме майно. Ухвалою
Господарського суду Київської області
від 07 квітня 2010 року у справі №02-03/441/5
відмовлено у прийняті позовної заяви,
оскільки є рішення суду з такого спору
між тими ж сторонами, про той же предмет
та з тих же підстав.

Згідно листа-зауваження прокуратури
Київської області від 08 червня 2010 року
№05/1-1834-09, адресованого ОСОБА_1,
зазначено, що при підготовці вказаних
позовів в інтересах держави не
забезпечені їх повнота та
вмотивованість, не обґрунтовано в чому
саме полягає порушення інтересів
держави.

Разом з тим, в ухвалах Господарського
суду Київської області від 09 липня 2009
року у справі №18/066-09, від 17 листопада 2009
року у справі №А2/174-08/10-09 та від 07 квітня
2010 року у справі №02-03/441/5 не
зазначається про необґрунтованість чи
невмотивованість позовних заяв
Васильківської міжрайонної
прокуратури Київської області за
підписом ОСОБА_1

Про необґрунтованість позовної заяви
вказується лише в ухвалі
Господарського суду Київської області
від 06 вересня 2010 року у справі №02-03/1326/9
про повернення позовної заяви
Васильківського міжрайонного
прокуратура Київської області, однак,
така ухвала прийнята за результатами
розгляду позовної заяви від 27 серпня 2010
року, підписаної виконуючим обов'язки
Васильківського міжрайонного
прокуратура Київської області
Савчуком В., а не ОСОБА_1

Відповідно до статті 361 Закону України
"Про прокуратуру" представництво
прокуратурою інтересів громадянина
або держави в суді полягає у здійсненні
прокурорами від імені держави
процесуальних та інших дій,
спрямованих на захист у суді інтересів
громадянина або держави у випадках,
передбачених законом.

Підставою представництва у суді
інтересів громадянина є його
неспроможність через фізичний чи
матеріальний стан, похилий вік або з
інших поважних причин самостійно
захистити свої порушені чи оспорювані
права або реалізувати процесуальні
повноваження, а інтересів держави -
наявність порушень або загрози
порушень економічних, політичних та
інших державних інтересів внаслідок
протиправних дій (бездіяльності)
фізичних або юридичних осіб, що
вчиняються у відносинах між ними або з
державою.

Формами представництва є:

звернення до суду з позовами або
заявами про захист прав і свобод іншої
особи, невизначеного кола осіб, прав
юридичних осіб, коли порушуються
інтереси держави, або про визнання
незаконними правових актів, дій чи
рішень органів і посадових осіб;

участь у розгляді судами справ;

внесення апеляційної, касаційної
скарги на судові рішення або заяви про
їх перегляд за нововиявленими
обставинами, заяви про перегляд
Верховним Судом України судового
рішення.

З метою вирішення питання наявності
підстав для внесення апеляційної чи
касаційної скарги, заяви про перегляд
судових рішень Верховним Судом
України, заяви про перегляд судового
рішення за нововиявленими обставинами
у справі, розглянутій без участі
прокурора, прокурор має право
знайомитися з матеріалами справи в
суді, робити виписки з неї, отримувати
копії документів, що знаходяться у
справі.

Прокурор самостійно визначає підстави
для представництва у судах, форму його
здійснення і може здійснювати
представництво в будь-якій стадії
судочинства в порядку, передбаченому
процесуальним законом.

Таким чином прокурор у межах
повноважень самостійно визначає
наявність підстав для звернення до
суду коли, на його думку, порушуються
інтереси держави; водночас порушення
інтересів держави є оцінним поняттям й
може сприйматись суб'єктивно;
встановлення ж фактів порушення
інтересів держави належить до
компетенції суду.

Як зазначає позивач, зазначені вище
позови подавались в результаті
порушення кримінальної справи
прокурором відділу Головного слідчого
управління Генеральної прокуратури
України Асхаровим М.А. стосовно
службових осіб ТОВ "Астра-Агро" за
ознаками складу злочинів, передбачених
частиною п'ятою статі 191, частиною
першою статті 388 Кримінального кодексу
України, щодо заволодіння чужим майном
шляхом зловживання службовим
становищем і наступного відчуження
арештованого майна, про що свідчить
копія постанови про порушення
кримінальної справи від 13 травня 2005
року.

За таких підстав, висновки
оскаржуваного наказу про неналежне
виконання позивачем службових
обов'язків при пред'явленні упродовж
2008-2010 років позовів про скасування
рішень виконавчого комітету
Саливонківської сільської ради щодо
визнання за ТОВ "Астра-Агро" права
власності на майно та про направлення
таких позовів на захист прав та
інтересів СВК "Агрофірма "Зоря" є
передчасними та не підтверджуються
матеріалами справи.

Стосовно висновків оскаржуваного
наказу про порушення чинного
законодавства щодо обмежень,
пов'язаних із забороною посадовій
особі, уповноваженій на виконання
функцій держави, входити до складу
виконавчих органів підприємств,
господарських товариств тощо, суд
звертає увагу на наступне.

Матеріали справи підтверджують, що
ОСОБА_1 призначений на посаду
Васильківського міжрайонного
прокурора Київської області наказом
Генеральної прокуратури України від 06
червня 2008 року №393-к.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 був
учасником ТОВ "Капітал Плюс", а згідно
із заявою ОСОБА_1 від 17 червня 2008 року та
протоколом установчих зборів
учасників ТОВ "Капітал Плюс" від 20
червня 2008 року №3 позивача виведено зі
складу ТОВ "Капітал Плюс".

У період перебування позивача на
посаді Васильківського міжрайонного
прокурора Київської області правові та
організаційні засади запобігання
корупції, виявлення та припинення її
проявів визначав Закон України "Про
боротьбу із корупцією".

Відповідно до статті 5 Закону України
"Про боротьбу із корупцією" встановлено
спеціальні обмеження щодо державних
службовців та інших осіб,
уповноважених на виконання функцій
держави, спрямовані на попередження
корупції.

Так, згідно підпункту "в" частини першої
статті 5 Закону України "Про боротьбу із
корупцією" державний службовець або
інша особа, уповноважена на виконання
функцій держави, не має права входити
самостійно (крім випадків, коли
державний службовець здійснює функції
з управління акціями (частками, паями),
що належать державі, та представляє
інтереси держави в раді товариства
(спостережній раді) або ревізійній
комісії господарського товариства),
через представника або підставних осіб
до складу правління чи інших
виконавчих органів підприємств,
кредитно-фінансових установ,
господарських товариств тощо,
організацій, спілок, об'єднань,
кооперативів, що здійснюють
підприємницьку діяльність.

Буквальний зміст зазначеної правової
норми вказує на обмеження державних
службовців та інших осіб,
уповноважених на виконання функцій
держави, входити до саме складу
правління чи інших виконавчих органів
підприємств, кредитно-фінансових
установ, господарських товариств тощо,
організацій, спілок, об'єднань,
кооперативів, що здійснюють
підприємницьку діяльність; при цьому
заборони бути учасником (засновником)
підприємств, господарських товариств
тощо для державних службовців та інших
осіб, уповноважених на виконання
функцій держави, Закон України "Про
боротьбу із корупцією" не містить.

Зазначене узгоджується також із
нормами статті 89 Господарського
кодексу України, відповідно до яких
посадовими особами товариства
визнаються голова та члени виконавчого
органу, голова ревізійної комісії
(ревізор), а у разі створення ради
товариства (спостережної ради) - голова
і члени цієї ради. Обмеження щодо
поєднання однією особою зазначених
посад встановлюються законом;
посадовими особами господарського
товариства не можуть бути особи,
службову або іншу діяльність яких
визнано Конституцією України та
законом несумісною з перебуванням на
цих посадах, а також особи, яким
перебування на відповідних посадах
заборонено рішенням суду.

За таких підстав, на думку суду,
входження ОСОБА_1 до складу учасників
(засновників) господарських товариств
не є порушенням вимог Закону України
"Про боротьбу із корупцією" щодо
обмеження державному службовцю або
іншій особі, уповноваженій на
виконання функцій держави, права
входити до складу правління чи інших
виконавчих органів підприємств,
кредитно-фінансових установ,
господарських товариств тощо,
організацій, спілок, об'єднань,
кооперативів, що здійснюють
підприємницьку діяльність.

Аналогічна правова позиція викладена у
постановах голови Верховного Суду
України від 27 січня 2004 року та 16 червня
2004 року.

У свою чергу відповідач не надав суду
доказів, які б підтверджували, що
ОСОБА_1 під час перебування на посаді
Васильківського міжрайонного
прокурора Київської області входив до
складу правління чи інших виконавчих
органів підприємств,
кредитно-фінансових установ,
господарських товариств тощо,
організацій, спілок, об'єднань,
кооперативів, що здійснюють
підприємницьку діяльність.

Крім того, відповідач не надав суду
належних та допустимих доказів
притягнення ОСОБА_1 до
адміністративною відповідальності за
корупційне правопорушення, склад якого
передбачений статтею 21225 Кодексу
України про адміністративні
правопорушення (в редакції, чинній на
момент прийняття оскаржуваного
наказу), а саме незаконне входження до
складу правління чи інших керівних
органів суб'єктів господарювання.

Враховуючи викладене, на думку суду,
відповідачем не доведено факт
неналежного виконання службових
обов'язків ОСОБА_1 та скоєння ним
проступку, який порочить працівника
органів прокуратури, а також наявність
правових підстав для притягнення до
дисциплінарної відповідальності у
вигляді звільнення.

Таким чином, суд встановив, що висновки,
викладені в наказі Генеральної
прокуратури України від 04 листопада 2010
року №1442-к "Про притягнення до
дисциплінарної відповідальності" про
неналежне виконання ОСОБА_1 службових
обов'язків та скоєння проступку, який
порочить працівника органів
прокуратури, не відповідають фактичним
обставинам справи.

Крім того, при накладенні
адміністративного стягнення на
відповідачем не враховано ступінь вини
ОСОБА_1, тяжкість проступку та його
попередні показники роботи, зокрема
суд звертає увагу на наявність в
матеріалах справи копії наказу
Генеральної прокуратури України від 27
листопада 2009 року №1443-к про присвоєння
ОСОБА_1 в порядку заохочення класного
чину молодшого радника юстиції; копії
наказу Генеральної прокуратури
України від 21 липня 2010 року №826к про
оголошення ОСОБА_1 подяки.

Судом також встановлено, що всупереч
вимогам статті 13 Дисциплінарного
статуту, згідно якої про накладення
дисциплінарного стягнення видається
наказ прокурора, який оголошується
працівнику під розписку, відповідач не
надав доказів оголошення
оскаржуваного наказу про накладення
дисциплінарного стягнення під
розписку ОСОБА_1

Таким чином, звільнення ОСОБА_1 на
підставі наказу Генеральної
прокуратури України від 04 листопада 2010
року №1442-к "Про притягнення до
дисциплінарної відповідальності"
відбулось протиправно, що є підставою
для скасування вказаного наказу та
задоволення позовних вимог у цій
частині.

Частина перша статті 235 Кодексу законів
про працю України передбачає, що у разі
звільнення без законної підстави або
незаконного переведення на іншу роботу
працівник повинен бути поновлений на
попередній роботі органом, який
розглядає трудовий спір.

За таких підстав, позовні вимоги ОСОБА_1
про визнання протиправним та
скасування наказу, зобов'язання
вчинити дії підлягають задоволенню.

З огляду на протиправність звільнення
ОСОБА_1 з посади Васильківського
міжрайонного прокурора Київської
області, з метою відновлення порушених
прав позивача суд вважає за необхідне
зобов'язати Генеральну прокуратуру
України поновити позивача на посаді
Васильківського міжрайонного
прокурора Київської області.

Відповідно до частини другої статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Частиною третьою статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що у справах щодо
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Згідно з частиною першою статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

На думку Окружного адміністративного
суду міста Києва, Генеральною
прокуратурою України не доведено
правомірності та обґрунтованості
прийняття оскаржуваного наказу з
урахуванням вимог встановлених
частиною другою статті 19 Конституції
України та частиною третьою статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України, а тому, виходячи з меж
заявлених позовних вимог, системного
аналізу положень законодавства
України та доказів, наявних у
матеріалах справи, адміністративний
позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Відповідно до пункту 3 частини першої
статті 256 Кодексу адміністративного
судочинства України постанови суду про
поновлення на посаді у відносинах
публічної служби виконуються негайно.

Беручи до уваги наведену процесуальну
норму суд вважає, що постанова у
частині зобов'язання відповідача
поновити ОСОБА_1 на посаді
Васильківського міжрайонного
прокурора Київської області підлягає
негайному виконанню.

Враховуючи викладене, керуючись
статтями 69, 70, 71, 158 - 163, 256 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1
задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати
наказ Генеральної прокуратури України
від 04 листопада 2010 року №1442-к "Про
притягнення до дисциплінарної
відповідальності".

3. Зобов'язати Генеральну прокуратуру
України поновити ОСОБА_1 на посаді
Васильківського міжрайонного
прокурора Київської області.

4. Допустити негайне виконання
постанови в частині поновлення ОСОБА_1
на посаді Васильківського
міжрайонного прокурора Київської
області.

Постанова набирає законної сили
відповідно до статті 254 Кодексу
адміністративного судочинства України
та може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції за правилами,
встановленими статтями 185-187 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Суддя
В.А. Кузьменко