Справа № П/805/193/14
Суддя: Казначеєв Е.Г.
Дата ухвалення: 2014-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Тарасенко І.
Суддя-доповідач - Казначеєв Е.Г.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2014 року
справа №П/805/193/14
приміщення суду за адресою:83017, м.
Донецьк, бул. Шевченка, 26

Донецький апеляційний
адміністративний суд колегією суддів у
складі: головуючого судді Казначеєва Е.
Г., суддів Яманко В. Г., Васильєвої І. А.,
розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Красноармійської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Донецькій
області на постанову Донецького
окружного адміністративного суду від 05
лютого 2014 р. у справі № П/805/193/14
(головуючий І інстанції Тарасенко І. М.)
за позовом Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2 до Красноармійської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Донецькій області про скасування
вимоги про сплату боргу від 07.12.2013 року,-

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_2
звернулась до Донецького окружного
адміністративного суду з позовом до
Красноармійської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Донецькій
області про скасування вимоги про
сплату боргу (недоїмки) від 07.12.2013 року
№Ф-29207-17.

Постановою Донецького окружного
адміністративного суду від 05 лютого 2014
року позовні вимоги задоволені
частково. Суд першої інстанції
скасував вимогу Красноармійської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Донецької області від 07
грудня 2013 року № Ф- 29207-17 про сплату суми
недоїмки зі сплати єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування в сумі 2388 грн. 06
коп., стягнув з Державного бюджету
України на користь ОСОБА_2 судові
витрати зі сплати судового збору у
розмірі 127 грн. 89 коп. В інший частині
позовних вимог відмовив.

Відповідач не погодившись з постановою
суду першої інстанції подав апеляційну
скаргу в якій зазначив на порушення
судом норм матеріального права,
мотивуючи скаргу тим, що позивач тільки
в разі отримання пенсії за віком може
бути звільнений від сплати за себе
єдиного внеску, на даний час позивач
отримує пенсію по втраті годувальника
та зобов'язаний сплачувати єдиний
внесок на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування відповідно до
Закону України "Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування".
Просив постанову суду першої інстанції
скасувати та прийняти нову постанову,
якою відмовити в задоволенні позовних
вимог.

Всі особи, які беруть участь у справі, у
судове засідання не прибули, хоча вони
були належним чином повідомлені про
дату, час і місце судового засідання,
тому відповідно до п.2 ч.1 ст. 197 КАС
України суд апеляційної інстанції
розглянув справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами.

Відповідно до ч.1 ст. 195 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції
переглядає судові рішення суду першої
інстанції в межах апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю -
доповідача, перевіривши матеріали
справи, обговоривши доводи апеляційної
скарги, встановила наступне.

ОСОБА_2 зареєстрована в Єдиному
державному реєстрі в якості фізичної
особи - підприємця, перебуває на
спрощеній системі оподаткування з 01
січня 2012 року, що підтверджується
свідоцтвом про державну реєстрацію
фізичної особи - підприємця, свідоцтвом
платника єдиного податку (а.с. 8,9а,10).

Відповідно до матеріалів справи
позивач з 10.10.2013 року отримує пенсію по
втраті годувальника, що
підтверджується пенсійним
посвідченням НОМЕР_1 (а.с. 7).

Красноармійською об'єднаною державною
податковою інспекцією Головного
управління Міндоходів у Донецькій
області складено вимогу від 07.12.2013 року
№Ф-29207-17 про сплату боргу (недоїмки) в
сумі 2388,06 грн., відповідно до якої
станом на 31.10.2013 року за позивачем
заборгованість зі сплати єдиного
внеску становить 2388 грн. 06 коп.

Правовідносини, що склалися між
сторонами, регулюються нормами Закону
України "Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування"від 08.07.2010 року №
2464-VI (далі Закон №2464), Законом України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування"№1058-ІV від 09.07.2003
року (далі Закон №1058), Законом України
"Про пенсійне забезпечення"№1788-ХІІ від
05.11.1991 р. (далі Закон № 1788).

Відповідно до статті 1 Закону України
"Про пенсійне забезпечення" громадяни
України мають право на державне
пенсійне забезпечення за віком, по
інвалідності, у зв'язку з втратою
годувальника та в інших випадках,
передбачених цим Законом.

Відповідно до ст. 2 цього Закону за цим
Законом призначаються трудові пенсії:
за віком; по інвалідності; в разі втрати
годувальника; за вислугу років.

Згідно зі ст. 12 Закону України «Про
пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №
1788-ХІІ право на пенсію за віком мають
жінки - після досягнення 55 років і при
стажі роботи не менше 20 років.

З 1 січня 2004 року набрав чинності Закон
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування" № 1058-ІV.
Відповідно до п. 16 розділу XV "Прикінцеві
положення" цього Закону до приведення
законодавства України у відповідність
із цим Законом закони України та інші
нормативно-правові акти
застосовуються в частині, що не
суперечить цьому Закону. Положення
Закону України "Про пенсійне
забезпечення" (1788-12) застосовуються в
частині визначення права на пенсію за
віком на пільгових умовах і за вислугу
років.

Статтею 1 Закону №1058 "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" визначене поняття
"пенсія"- як, щомісячна пенсійна виплата
в солідарній системі
загальнообов'язкового державного
пенсійного страхування, яку отримує
застрахована особа в разі досягнення
нею передбаченого цим Законом
пенсійного віку чи визнання її
інвалідом, або отримують члени її сім'ї
у випадках, визначених цим Законом.

Відповідно до ч.1 ст. 9 Закону №1058 за
рахунок коштів Пенсійного фонду в
солідарній системі призначаються такі
пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2)
пенсія по інвалідності внаслідок
загального захворювання (у тому числі
каліцтва, не пов'язаного з роботою,
інвалідності з дитинства); 3) пенсія у
зв'язку з втратою годувальника.

Умови призначення пенсії за віком
визначені статтею 26 Закону №1058 .

Відповідно до ст. 26 Закону №1058, особи
мають право на призначення пенсії за
віком після досягнення віку 60 років та
наявності страхового стажу не менше 15
років.

До досягнення віку, встановленого
абзацом першим цієї статті, право на
пенсію за віком мають жінки
ІНФОРМАЦІЯ_1 і старші після досягнення
ними 56 років - які народилися з 1 квітня
1957 року по 30 вересня 1957 року.

Відповідно до матеріалів справи
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІНФОРМАЦІЯ_3
виповнилося 56 років, тобто, позивач у
відповідності до статті 26 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»
досягла пенсійного віку та з
ІНФОРМАЦІЯ_3 має право на призначення
пенсії за віком.

Таким чином, на момент призначення
позивачу на пенсію по втраті
годувальника, виникнення
заборгованості зі сплати єдиного
соціального внеску та прийняття
спірної вимоги позивач досяг
пенсійного віку встановленого ст. 26
Закону №1058, тобто, був пенсіонером за
віком у розумінні наведених норм
законодавства.

Стосовно посилання відповідача в
апеляційній скарзі про отримання
позивачкою пенсії у зв'язку із втратою
годувальника на час прийняття спірної
вимоги, колегія суддів зазначає
наступне.

Відповідно до статті 37 Закону України
№ 1788 право на пенсію в разі втрати
годувальника мають непрацездатні
члени сім'ї померлого годувальника, які
були на його утриманні (стаття 38).
Батьки і чоловік (дружина) померлого,
які не були на його утриманні, також
мають право на пенсію, якщо згодом
втратили джерело засобів до існування.
Непрацездатними членами сім'ї
вважаються: батько, мати, дружина,
чоловік, якщо вони є інвалідами або
досягли пенсійного віку, встановленого
статтею 26 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування".

З налізу зазначеної статті вбачається,
що однією з вимог для призначення
пенсії в разі втрати годувальника є
непрацездатність особи, якій така
пенсія призначається. Відповідно до
зазначеної норми непрацездатним
членом сім'ї вважається також дружина,
якщо вона досягли пенсійного віку,
встановленого статтею 26 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування", тобто є
пенсіонером за віком.

З наведених положень законодавства та
встановлених обставин справи
вбачається, що позивачка після
досягнення загального пенсійного віку
встановленого ст. 26 Закону №1058, будучи
пенсіонером «за віком», скористалась
наданим їй правом обирати вид
пенсійного забезпечення на пенсію по
втраті годувальника. При цьому, статус
«пенсіонера за віком» позивачка не
втратила, оскільки умовою такого
призначення пенсії законом визначено
набуття права на пенсію за віком на
загальних підставах.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 4
Закону № 2464 платниками єдиного внеску
є фізичні особи - підприємці, в тому
числі ті, які обрали спрощену систему
оподаткування, та члени сімей цих осіб,
які беруть участь у провадженні ними
підприємницької діяльності.

Відповідно до ч.2 ст.6 Закону № 2464,
платник єдиного внеску зобов'язаний:
своєчасно та в повному обсязі
нараховувати, обчислювати і
сплачувати єдиний внесок; вести облік
виплат (доходу) застрахованої особи
та нарахування єдиного внеску за
кожним календарним місяцем і
календарним роком, зберігати такі
відомості в порядку, передбаченому
законодавством; подавати звітність до
органу доходів і зборів за основним
місцем обліку платника єдиного
внеску у строки, порядку та за формою,
встановленими центральним органом
виконавчої влади, що забезпечує
формування та реалізує державну
податкову і митну політику, за
погодженням з Пенсійним фондом та
фондами загальнообов'язкового
державного соціального страхування.

Згідно з частиною 8 статті 9 Закону № 2464,
платники єдиного внеску, крім
платників, зазначених у пунктах 4 і 5
частини першої статті 4 цього Закону,
зобов'язані сплачувати єдиний внесок,
нарахований за календарний місяць, не
пізніше 20 числа наступного місяця, крім
гірничих підприємств, які зобов'язані
сплачувати єдиний внесок, нарахований
за календарний місяць, не пізніше 28
числа наступного місяця.

Частиною 4 статті 4 Закону № 2464,
визначено, що особи, зазначені у пункті
4 частини першої цієї статті, які обрали
спрощену систему оподаткування,
звільняються від сплати за себе
єдиного внеску, якщо вони є
пенсіонерами за віком або інвалідами
та отримують відповідно до закону
пенсію або соціальну допомогу. Такі
особи можуть бути платниками єдиного
внеску виключно за умови їх
добровільної участі у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Таким чином, частиною 4 статті 4 Закону
№ 2464, визначений вичерпний перелік
осіб які звільняються від сплати за
себе єдиного внеску.

Колегія суддів зазначає, що зазначений
закон пов'язує звільнення від сплати за
себе єдиного внеску якщо особа є
пенсіонером за віком, тобто закон не
пов'язує звільнення від сплати єдиного
внеску з отриманням пенсії за віком, що
спростовує посилання апелянта.

Як вже було вище зазначено відповідно
до матеріалів справи, позивач в
розумінні Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" є пенсіонером за віком, є
фізичною особою - підприємцем
перебуває на спрощеній системі
оподаткування, договорів про
добровільну участь у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування не укладав,
тобто, відноситься до осіб на яких
розповсюджується зазначена стаття.

Посилання відповідача на необхідність
позивачем отримання саме пенсії за
віком та неможливість застосування
зазначеної статті на осіб які
отримують пенсію по втраті
годувальника є незмістовними,
оскільки, в зазначеній нормі
законодавцем визначено особу яка
звільняється від сплати єдиного внеску
- яка здобула статус пенсіонера за
віком, в зазначеній нормі не виключені
особи, які досягли пенсійного віку,
тобто, є пенсіонерами за віком проте
отримують пенсію по втраті
годувальника. Статус позивача
підтверджується пенсійним
посвідченням - пенсіонер за віком.

На думку колегії суддів, особа не має
право на отримання цієї пільги, в разі
отримання інших видів пенсій (по втраті
годувальника), тільки при умові не
досягнення пенсійного віку, за
виключенням осіб, які не досягли
пенсійного віку, але отримують пенсію
за віком на пільгових умовах.

На підставі викладеного, судова
колегія робить висновок, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
що є підставою для залишення
апеляційної скарги без задоволення, а
судового рішення без змін, оскільки
доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду першої
інстанції.

Керуючись ст. ст. 195, 196, 197, 198, 200, 205, 206
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Красноармійської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Донецькій області на
постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 05 лютого 2014
р. у справі № П/805/193/14 залишити без
задоволення.

Постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 05 лютого 2014
р. у справі № П/805/193/14 залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь в справі, та
може бути оскаржена безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили судовим рішенням суду
апеляційної інстанції.

Головуючий
Е.Г. Казначеєв

Судді
В.Г. Яманко

І.А. Васильєва