Суддя: Мороз В.Ф.
Дата ухвалення: 2014-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"11" березня 2014 р. м. Київ
К/800/37030/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

Головуючого: судді Мороза В.Ф.

Суддів: Донця О.Є.

Логвиненка А.О.

здійснивши попередній розгляд
касаційних скарг Південної митниці,
Головного управління Державної
казначейської служби України в
Одеській області, заступника прокурора
Одеської області на постанову
Одеського окружного адміністративного
суду від 15.05.2013 року та ухвалу
Одеського апеляційного
адміністративного суду від 19.06.2013 року
у справі за позовом приватного
підприємства «Вестра» (далі -
підприємство) до Південної митниці
(далі - митниця) та Головного управління
Державного казначейства України в
Одеській області, за участю
прокуратури Одеської області про
визнання бездіяльності протиправною,
визнання протиправним рішення,
зобов'язання вчинити дії, -

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2012 року підприємство
звернулось з позовом про визнання
протиправною бездіяльності митниці
щодо повернення надмірно сплачених
підприємством мита у розмірі 1479910,99 грн.
та податку на додану вартість у
розмірі 3304845,09 грн. та стягнення з
державного бюджету на свою користь
суми надмірно сплаченого мита у
розмірі 1479910,99 грн. та надмірно
сплаченого податку на додану вартість
у розмірі 3304845,09 грн. В обґрунтування
позову підприємство послалось на те, що
на вимогу митниці була необґрунтовано
збільшена митна вартість товарів і
визначена не за ціною договору,
внаслідок чого були надмірно сплачені
до бюджету мито та податок на додану
вартість.

Постановою Одеського окружного
адміністративного суду від 15 травня 2013
року, залишеною без змін ухвалою
Одеського апеляційного
адміністративного суду від 19.06.2013 року
позов задоволено. Визнано протиправною
бездіяльність митниці щодо повернення
надмірно сплачених підприємством мита
у розмірі 1479910,99 грн. та податку на
додану вартість у розмірі 3304845,09 грн.,
які було зараховано до бюджету, а також
стягнуто з державного бюджету на
користь підприємства суми надмірно
сплаченого мита у розмірі 1479910,99 грн. та
надмірно сплаченого податку на додану
вартість у розмірі 3304845,09 грн.
Задовольняючи позов, суди послались на
необґрунтоване, за відсутності
достатніх для цього підстав визначення
митної вартості за резервним методом,
що призвело до завищення сплачених
підприємством митних платежів. При
цьому вказали на відсутність доказів,
які документально підтверджують митну
вартість товару за резервним методом,
з якої до бюджету були сплачені мито та
податок на додану вартість. Подані
позивачем заяви про повернення
надмірно сплаченого мита та податку
необґрунтовано залишені без
задоволення. Визначення митної
вартості товарів відбулось за
відсутності належних доказів
неможливості визначення митної
вартості товарів за ціною договору.

Не погодившись з рішеннями судів, з
касаційними скаргами звернулись
Південна митниця, Головне управління
Державної казначейської служби
України в Одеській області та
заступник прокурора Одеської області,
у яких, посилаючись на порушення судом
апеляційної інстанції норм
матеріального та процесуального права
просили скасувати оскаржувані рішення
та прийняти нове про відмову у
задоволенні позову. Вказують на те, що
позивачем була самостійно визначена
митна вартість задекларованих товарів
та самостійно обраний метод її
визначення, а отже у митниці були
відсутні передбачені законом підстави
для зобов'язання декларанта визначити
митну вартість іншим способом.

Перевіривши матеріали справи та
обговоривши доводи касаційних скарг,
колегія суддів вважає, що вони
задоволенню не підлягають.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, позивачем на підставі
контрактів, укладених з компанією «RANDLUX
SALES INC», Panama №ВЕАА/12 від 16.02.2012 року
(перший контракт) та компанією «CORTDALE
ENTERPRISES S.A.», Panama № ВС-2012 від 14.06.2012 року
(другий контракт), у період липня-серпня
2012 року було ввезено та надано для
митного оформлення товар. За умовами
вказаних контрактів плата за товар
здійснюється як у вигляді передплати
так і можливе відстрочення платежу,
оплата здійснюється в доларах США або
євро. У специфікаціях визначений
перелік товару, який поставлений за
цими контрактами. Ціна на такий товар
визначається у інвойсах. Загальна
вартість поставленого за вказаними
контрактами товару за ціною договору
склала 7 269 786,89 грн., яка була також
зазначена у деклараціях.

Також судами встановлено, що на вимогу
митного органу підприємством було
здійснено коригування митної вартості,
внаслідок чого та була визначена за
резервним методом та склала 22 314101,35 грн.

У зв'язку зі збільшенням митної
вартості товару, збільшилась загальна
сума мита на 1 479 910,99 грн. та податку на
додану вартість на 3 304845,09 грн., які були
сплачені підприємством.

Заяви підприємства про повернення
надмірно сплачених до бюджету мита та
податку на додану вартість митним
органом залишені без задоволення.

Відповідно до частини другої статті 544
МК України основними завданнями митної
служби у тому числі є забезпечення
справляння митних платежів, контроль
правильності обчислення, своєчасності
та повноти їх сплати.

Статтею 49 МК України передбачено, що
митною вартістю товарів, які
переміщуються через митний кордон
України, є вартість товарів, що
використовується для митних цілей, яка
базується на ціні, що фактично сплачена
або підлягає сплаті за ці товари.

Відповідно до частини першої статті 57
МК України визначення митної вартості
товарів, які ввозяться в Україну
відповідно до митного режиму імпорту,
здійснюється за такими методами:
основним - за ціною договору (контракту)
щодо товарів, які імпортуються
(вартість операції); а також
другорядними: а) за ціною договору щодо
ідентичних товарів; б) за ціною
договору щодо подібних (аналогічних)
товарів; в) на основі віднімання
вартості; г) на основі додавання
вартості (обчислена вартість); ґ)
резервним.

При цьому основним методом визначення
митної вартості товарів, які ввозяться
на митну територію України відповідно
до митного режиму імпорту, за приписами
частин другої та третьої цієї статті є
перший метод - за ціною договору
(вартість операції). Кожний наступний
метод може застосовуватись лише у разі,
якщо митна вартість товарів не може
бути визначена шляхом застосування
попереднього методу відповідно до норм
цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів
відповідно до частини четвертої статті
57 МК України передує процедура
консультацій між митним органом та
декларантом з метою визначення основи
вартості згідно з положеннями статей 59
і 60 цього Кодексу. Під час таких
консультацій митний орган та декларант
можуть здійснити обмін наявною у
кожного з них інформацією за умови
додержання вимог щодо її
конфіденційності.

Резервний метод застосовується лише у
випадку неможливості застосування
жодного з попередніх методів
визначення митної вартості (ч. 8 ст. 57 МК
України).

Наведене дає підстави для висновку, що
для застосування наступних методів
визначення митної вартості товарів,
має бути обґрунтована неможливість
застосування першого методу та
відповідно до вимог статті 57 МК
проведена митним органом процедура
консультацій з декларантом, у ході яких
мають бути з'ясовані підстави для
застосування того чи іншого методу
визначення митної вартості товарів.

Водночас суди попередніх інстанцій
вказали на те, що підприємством митному
органу були подані усі необхідні
документи для митного оформлення
товару, у тому числі
зовнішньоекономічні договори,
рахунки-фактури тощо, що
підтверджували ціну товару відповідно
до ціни договору, тоді як митна
вартість була визначена за резервним
методом без обґрунтування підстав для
його застосування. При цьому судами
були враховані висновки призначеної у
справі судової експертизи, відповідно
до яких нарахування митних платежів
митним органом у відповідному розмірі
документально та нормативно не
обґрунтовані даними про вартість
товару, внаслідок чого було
встановлено зайву сплату до бюджету
митних платежів.

Відповідно до частини другої статті 71
КАС України в адміністративних справах
про протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

За викладеного судова колегія
погоджується з висновком судів про
безпідставність застосування
резервного методу визначення митної
вартості ввезених позивачем товарів за
відсутності доказів та обґрунтування
неможливості застосування першого, а
потім кожного наступного.

Помилкове визначення митної вартості
товару призвело до надмірної сплати
позивачем мита та податку на додану
вартість, а тому незалежно від того чиї
винні дії чи добросовісна помилка
призвели до надмірної сплати митних
платежів, позивач має право на їх
повернення.

Згідно ст. 224 КАС України суд касаційної
інстанції залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судове рішення - без
змін, якщо визнає, що суд не допустив
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судового рішення чи вчиненні
процесуальних дій.

Керуючись ст. ст. 220, 220-1, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Касаційні скарги Південної митниці,
Головного управління Державної
казначейської служби України в
Одеській області, заступника прокурора
Одеської області залишити без
задоволення, а постанову Одеського
окружного адміністративного суду від
15.05.2013 року та ухвалу Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 19.06.2013 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через 5
днів після направлення її копії особам,
які беруть участь у справі і може бути
переглянута Верховним Судом України з
підстав передбачених ст.ст. 237-239
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Судді В.Ф. Мороз О.Є. Донець А.О.
Логвиненко