Справа № 21-493а13
Суддя: Кривенко В.В.
Дата ухвалення: 2014-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВЕРХОВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Судової палати в
адміністративних справах Верховного
Суду України у складі:

головуючогоКривенка В.В.,суддів:Гусака
М.Б., Коротких О.А., Кривенди О.В.,
Маринченка В.Л., Панталієнка П.В.,
Прокопенка О.Б., Терлецького О.О.,
Тітова Ю.Г., -

розглянувши в порядку письмового
провадження справу за позовом ОСОБА_1
до Одеського міського управління
Головного управління Міністерства
внутрішніх справ України в Одеській
області

(далі - ОМУ ГУ МВС, ГУ МВС відповідно),
третя особа - ОСОБА_2, про визнання
протиправним та скасування наказу,

в с т а н о в
и л а:

У серпні 2011 року ОСОБА_1 звернувся
до суду з позовом, у якому з урахуванням
доповнень до позовних вимог просив
визнати протиправним та скасувати
наказ начальника ГУ МВС від 18 липня 2011
року № 934 про звільнення позивача з
посади оперуповноваженого державної
служби боротьби з економічною
злочинністю (далі - ДСБЕЗ) ОМУ ГУ МВС

(далі - наказ № 934); зобов'язати ГУ МВС
поновити його на посаді
оперуповноваженого ДСБЕЗ ОМУ ГУ МВС та
виплатити грошову компенсацію в сумі 20
512 грн 86 коп.

На обґрунтування своїх вимог позивач
зазначив, що 18 липня 2011 року наказом №
934 за грубі порушення, допущені в ході
проведення перевірки заяви голови ГО
СТС «Таврія», його звільнено з органів
внутрішніх справ (далі - ОВС) у запас
Збройних Сил України за пунктом 66
Положення про проходження служби
рядовим і начальницьким складом
органів внутрішніх справ,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 29 липня 1991 року №
114 (далі - Положення), за дискредитацію.
Вважає, що його звільнено протиправно -
із порушенням норм чинного
законодавства, а наказ підлягає
скасуванню.

Одеський окружний
адміністративний суд постановою від 10
січня 2012 року позовні вимоги
задовольнив виходячи із того, що при
звільненні ОСОБА_1 відповідач не
дотримав вимог Дисциплінарного
статуту органів внутрішніх справ,
затвердженого Законом України від 22
лютого 2006 року № 3460-IV «Про
Дисциплінарний статут органів
внутрішніх справ» (у редакції, чинній
на час виникнення спірних відносин;
далі - Статут), що потягло незаконне
звільнення його з посади, а саме:
порушив процедуру проведення
службового розслідування та наклав на
позивача крайній вид дисциплінарного
стягнення у виді звільнення з ОВС.

Одеський апеляційний
адміністративний суд постановою від 6
грудня 2012 року, залишеною без змін
ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 18 вересня 2013 року,
постанову суду першої інстанції
скасував та ухвалив нове рішення, яким
у задоволенні позову відмовив виходячи
із того, що висновок службового
розслідування затверджено 6 липня 2011
року, а наказ про застосування
дисциплінарного стягнення та
звільнення позивача видано 18 липня 2011
року, а тому висновок суду першої
інстанції щодо порушення процедури
проведення службового розслідування є
помилковим.

Не погоджуючись із ухвалою суду
касаційної інстанції, ОСОБА_1
звернувся із заявою про її перегляд
Верховним Судом України з підстави
неоднакового застосування Вищим
адміністративним судом України одних і
тих самих норм права у подібних
правовідносинах, а саме пункту 66
Положення. На обґрунтування заяви
позивач додав копії ухвал Вищого
адміністративного суду України від 17
травня 2011 року (№ К-34034/09) та 13 лютого 2013
року (№ К/9991/52244/12), які, на думку
заявника, підтверджують неоднакове
застосування судом касаційної
інстанції одних і тих самих норм права
у подібних правовідносинах.

Перевіривши наведені у заяві
доводи, колегія суддів Судової палати в
адміністративних справах Верховного
Суду України вважає, що у задоволенні
заяви позивача слід відмовити з таких
підстав.

Відповідно до пункту 1 частини
першої статті 237 Кодексу
адміністративного судочинства України
(далі - КАС) судові рішення в
адміністративних справах можуть бути
переглянуті Верховним Судом України з
мотивів неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права, що потягло ухвалення різних за
змістом судових рішень у подібних
правовідносинах.

Вищий адміністративний суд
України, допускаючи справу до
провадження Верховного Суду України,
виходив із того, що в доданій до заяви
позивача копіях ухвал Вищого
адміністративного суду України

по-іншому, ніж у справі, що
розглядається, застосовано пункт 66
Положення.

В ухвалі від 17 травня 2011 року Вищий
адміністративний суд України
погодився з рішенням судів попередніх
інстанцій про задоволення позову на
підставі того, що звільнення позивача
було проведено безпідставно, оскільки
застосоване до нього дисциплінарне
стягнення у виді звільнення з посади
помічника оперуповноваженого 2-го
відділу Управління внутрішньої
безпеки з оперативного обслуговування
органів та підрозділів внутрішніх
справ на підставі пункту 66 Положення,
не відповідає характеру та тяжкості
вчиненого ним порушення.

В ухвалі від 13 лютого 2013 року Вищий
адміністративний суд України,
залишаючи без задоволення касаційну
скаргу особи, а рішення судів
попередніх інстанцій без змін, виходив
із того, що позивач вчинив дії, які
дискредитують звання працівника
органів внутрішніх справ і звільнений
зі служби відповідно до вимог чинного
законодавства, а тому відповідач діяв
правомірно, в межах наданих йому
повноважень та у спосіб, що
передбачений Конституцією та законами
України. Тобто дійшов аналогічного
висновку, що й у справі, про перегляд
якої подано заяву.

У справі, що розглядається, суд
касаційної інстанції, погоджуючись із
рішенням суду апеляційної інстанції
про відмову в задоволенні позову,
зазначив, що оскільки ОСОБА_1 грубо
порушив вимоги чинного законодавства,
які дискредитують його як
співробітника міліції, то відповідач
обґрунтовано звільнив його на підставі
пункту 66 Положення.

Аналіз судового рішення, на яке
посилається позивач, обґрунтовуючи
заяву, дає підстави вважати, що
правовідносини, які виникли між
сторонами у цих спорах, не подібні до
спірних відносин у справі, що
розглядається, оскільки ці рішення
ухвалені за інших фактичних обставин
справ, установлених судами.

Колегія суддів дійшла висновку, що
обставини, встановлені у справі, що
розглядається, не є подібними до
обставин, встановлених у справах, копії
рішень суду касаційної інстанції в
яких додано до заяви.

Враховуючи те, що обставини, які
стали підставою для перегляду справи
Верховним Судом України, не
підтвердилися, у задоволенні заяви

ОСОБА_1 слід відмовити.

Керуючись статтями 241, 242, 244
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів Судової палати
в адміністративних справах Верховного
Суду України

постановила:

У задоволенні заяви ОСОБА_1
відмовити.

Постанова є остаточною і не може
бути оскаржена, крім випадку,
передбаченого пунктом 2 частини першої
статті 237 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Головуючий В.В. Кривенко
Судді:М.Б. ГусакО.А. КороткихО.В.
КривендаВ.Л. МаринченкоП.В.
ПанталієнкоО.Б. ПрокопенкоО.О.
ТерлецькийЮ.Г. Тітов