Справа № 812/9253/13-а
Суддя: Гайдар А.В.
Дата ухвалення: 2014-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Чиркін С.М
Суддя-доповідач - Гайдар А.В.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2014 року
справа №812/9253/13-а
приміщення суду за адресою:83017, м.
Донецьк, бул. Шевченка, 26

Донецький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючий суддя:
Гайдар А.В.,

судді:
Ханова Р.Ф., Яковенко М.М.,

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Управління Пенсійного фонду України в
м.Свердловську Луганської області на
постанову Луганського окружного
адміністративного суду від 21 січня 2014
року по адміністративній справі №
812/9253/13-а за позовом Державного
підприємства «Антрацит» до Управління
Пенсійного фонду України в
м.Свердловську Луганської області про
сплату суми недоїмки з єдиного внеску
на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування в сумі 461250, 40
грн., -

В С Т А Н О
В И В :

Постановою Луганського окружного
адміністративного суду від 21 січня 2014
року по адміністративній справі №
812/9253/13-а позов задоволено повністю.
Скасовано вимогу Управління
Пенсійного фонду України в
м.Свердловську Луганської області від
05 липня 2013 року № Ю-113/7 про сплату
заборгованості з єдиного внеску в сумі
461250,40 грн. Стягнуто з Державного
бюджету на користь Державного
підприємства "Антрацит" (, місцезнаходження: Луганська
область, м. Антрацит, вул. Ростовська,38)
судові витрати зі сплати судового
збору в розмірі 458,80 грн. (чотириста
п'ятдесят вісім гривень 80 коп. ).
(арк..справи 119-123)

Не погодившись з рішенням суду першої
інстанції відповідач - Управління
Пенсійного фонду України в
м.Свердловську Луганської області
звернувся з апеляційною скаргою,
пославшись на незаконність та
необґрунтованість постанови суду
першої інстанції, прийняту с
порушенням норм матеріального права,
просив постанову суду першої інстанції
скасувати і прийняти нове рішення, яким
відмовити у задоволенні позову.
(арк.справи 128-134).

У відповідності до пункту 2 частини 1
статті 197 КАС України суд апеляційної
інстанції може розглянути справу в
порядку письмового провадження за
наявними у справі матеріалами, якщо
справу може бути вирішено на основі
наявних у ній доказів, у разі
неприбуття жодної з осіб, які беруть
участь у справі, у судове засідання,
хоча вони були належним чином
повідомлені про дату, час і місце
судового засідання.

За правилами частини 1 статті 195 КАС
України суд апеляційної інстанції
переглядає судові рішення суду першої
інстанції в межах апеляційної скарги.

Колегія суддів заслухавши доповідь
судді-доповідача, дослідивши матеріали
справи і обговоривши доводи
апеляційної скарги, дослідивши
правильність застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, вважає за
необхідне апеляційну скаргу залишити
без задоволення з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що позивач - Державне
підприємство "Антрацит",
ідентифікаційний код 32226065,
зареєстроване у якості юридичної особи
30.04.2003 року виконавчим комітетом
Антрацитівської міської ради
Луганської області ( арк.справи79-86) до
складу якого входить ВП "Свердловський
ремонтно-механічний завод" державного
підприємства "Антрацит", і.к.35562599, без
права юридичної особи ( арк.справи 87-89).

ВП « Свердловський ремонтно -
механічний завод» ДП «Антрацит» було
надано відповідачу звіт про суми
нарахованого єдиного внеску 17.05.2013 - за
квітень 2013 року, 19.06.2013 року - за травень
2013 року. Відповідно до звіту за квітень
2013 року ВП « Свердловський ремонтно -
механічний завод» ДП «Антрацит»
нараховано до сплати єдиний внесок у
розмірі 353031,34 грн. ( арк.справи 9-11).

Закон України "Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування " від
08.07.2010 № 2464-VI (далі - Закон № 2464-VI)
визначає правові та організаційні
засади забезпечення збору та обліку
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування, умови
та порядок його нарахування і сплати та
повноваження органу, що здійснює його
збір та ведення обліку.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 1
Закону № 2464-VI, єдиний внесок на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування (далі - єдиний
внесок) - консолідований страховий
внесок, збір якого здійснюється до
системи загальнообов'язкового
державного соціального страхування в
обов'язковому порядку та на регулярній
основі з метою забезпечення захисту у
випадках, передбачених законодавством,
прав застрахованих осіб та членів
їхніх сімей на отримання страхових
виплат (послуг) за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

У відповідності до пункту 1 частини 1
статті 4 Закону № 2464-VI платниками
єдиного внеску є: роботодавці -
підприємства, установи та організації,
інші юридичні особи, утворені
відповідно до законодавства України,
незалежно від форми власності, виду
діяльності та господарювання, які
використовують працю фізичних осіб на
умовах трудового договору (контракту)
або на інших умовах, передбачених
законодавством, чи за
цивільно-правовими договорами (крім
цивільно-правового договору,
укладеного з фізичною особою -
підприємцем, якщо виконувані роботи
(надавані послуги) відповідають видам
діяльності, зазначеним у свідоцтві про
державну реєстрацію її як підприємця),
у тому числі філії, представництва,
відділення та інші відокремлені
підрозділи зазначених підприємств,
установ і організацій, інших юридичних
осіб, які мають окремий баланс і
самостійно ведуть розрахунки із
застрахованими особами.

Однією з обов'язків Платника єдиного
внеску, згідно Закону № 2464-VI, являється
своєчасність, повність нараховування,
обчислення та сплата єдиного внеску.

Єдиний внесок нараховується для
платників, зазначених у пунктах 1 (крім
абзацу сьомого), 2, 3, 6, 7 і 8 частини
першої статті 4 Закону № 2464-VI, - на суму
нарахованої заробітної плати за видами
виплат, які включають основну та
додаткову заробітну плату, інші
заохочувальні та компенсаційні
виплати, у тому числі в натуральній
формі, що визначаються відповідно до
Закону України "Про оплату праці", та
суму винагороди фізичним особам за
виконання робіт (надання послуг) за
цивільно-правовими договорами.

У відповідності до частини 8 статті 9
Закону № 2464 платники єдиного внеску,
крім платників, зазначених у пунктах 4 і
5 частини першої статті 4 цього Закону,
зобов'язані сплачувати єдиний внесок,
нарахований за календарний місяць, не
пізніше 20 числа наступного місяця, крім
гірничих підприємств, які зобов'язані
сплачувати єдиний внесок, нарахований
за календарний місяць, не пізніше 28
числа наступного місяця.

Платіжними дорученнями №№ 177,178 від
09.04.2013 ( арк.справи 16), №№ 192-195 від 24.04.2013(
арк.справи 17-18), №№ 139,140 від 14.05.2013 (
арк.справи 23), №№ 230,231 від 15.05.2013
(арк.справи 22), №№ 235-241 від 20.05.2013 (
арк.справи 12,19-21) , №№ 29,257 від 28.05.2013 (
арк.справи 14,15), №№ 259-265 від 31.05.2013 (
арк.справи 24-26) на загальну суму 353 031,34
грн. було сплачено єдиний внесок за
квітень 2013 року, про що зазначено у
розділі : «Призначення платежу»
платіжних доручень.

Відповідно до звіту за травень 2013 року
нараховано до сплати єдиний внесок у
розмірі 333 922,49 грн.( арк.справи 27-28).

Платіжними дорученнями №№-300-306 від
14.06.2013 ( арк.справи 30-36), №№ 320-326 від
26.06.2013, ( арк.справи 37-43), № 38 від 15.07.2013 (
арк.справи 44) на загальну суму 333 922,49
грн. був сплачений єдиний внесок за
травень 2013 року, про що зазначено у
розділі : «Призначення платежу»
платіжних доручень.

Зазначені дані підтверджуються
документально та визнаються сторонами.

09 січня 2013 року ухвалою Господарського
суду Луганської області по справі №
913/124/13-г про порушення провадження у
справі про банкрутство відносно
державного підприємства "Антрацит "
введено мораторій на задоволення вимог
кредиторів (арк.справи 49).

Статтею 255 Кодексу адміністративного
судочинства України передбачено, що
постанова або ухвала суду, яка набрала
законної сили, є обов'язковою для осіб,
які беруть участь у справі, для їхніх
правонаступників, а також для всіх
органів, підприємств, установ та
організацій, посадових чи службових
осіб, інших фізичних осіб і підлягає
виконанню на всій території України.
Обставини, які були встановлені
постановою, що набрала законної сили, в
одній адміністративній справі не
можуть оспорюватися в іншій судовій
справі за участю тих самих сторін.

Згідно із частиною 1 статті 72 Кодексу
адміністративного судочинства України
обставини, встановлені судовим
рішенням в адміністративній, цивільній
або господарській справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Постановою Луганського окружного
адміністративного суду від 21 серпня 2013
року у справі №812/5320/13-а за позовом
Державного підприємства "Антрацит" до
управління Пенсійного фонду України в
м. Свердловську Луганської області про
скасування вимоги від 07 травня 2013 року
№ Ю-113/5 позовні вимоги задоволені у
повному обсязі.( арк.справи 114-117).

Ухвалою Донецького апеляційного
адміністративного суду від 14 жовтня 2013
року зазначена постанова залишена без
змін та набрала законної сили (
арк.справи 45-47).

Постановою Луганського окружного
адміністративного суду від 21 серпня 2013
року встановлена відсутність
заборгованості Позивача зі сплати
єдиного внеску станом на дату
винесення вимоги від 07 травня 2013 року №
Ю-113/5 , яка підлягає сплаті в умовах дії
мораторію на задоволення вимог
кредиторів у ВП «Свердловський
ремонтно - механічний завод» ДП
«Антрацит».

Крім цього встановлено, що: « термін
виконання грошового зобов'язання за
рішеннями Пенсійного фонду України в м.
Свердловську Луганської області від 04
липня 2012 року №№ 446 - 471 настав до
введення мораторію на задоволення
вимог кредиторів, що підтверджується
карткою особового рахунку платника
єдиного внеску відокремленого
підрозділу "Свердловський
ремонтно-механічний завод" державного
підприємства "Антрацит"».

Однак, відповідачем винесено
позивачеві вимогу про сплату недоїмки
№Ю-113/7 від 05 липня 2013 року, в якій
визначено, що станом на 01 липня 2013 року
рахується недоїмка на загальну суму
461250,40 грн., виходячи з недоплаченого
внеску за квітень, травень 2013 року,
оскільки при отримані вищезазначених
платіжних доручень вони були
спрямовані на погашення штрафних
санкцій та пені за рішеннями
відповідача.

Зазначена вимога була оскаржена
позивачем та рішенням Пенсійного фонду
України від 27.09.2013 № 25840/09-10 скарга ДП
«Антрацит» залишена без розгляду
(арк.справи 51).

Відповідно до частини 1 статті 19 Закону
України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом " мораторій на
задоволення вимог кредиторів - це
зупинення виконання боржником
грошових зобов'язань і зобов'язань щодо
сплати податків і зборів (обов'язкових
платежів), термін виконання яких настав
до дня введення мораторію, і припинення
заходів, спрямованих на забезпечення
виконання цих зобов'язань та
зобов'язань щодо сплати податків і
зборів (обов'язкових платежів),
застосованих до дня введення
мораторію.

Статтею 1 Закону визначене поняття
кредитора, за яким це є юридична або
фізична особа, а також органи державної
податкової служби та інші державні
органи, які мають підтверджені у
встановленому порядку документами
вимоги щодо грошових зобов'язань до
боржника; конкурсні кредитори -
кредитори за вимогами до боржника, які
виникли до порушення провадження у
справі про банкрутство і виконання
яких не забезпечено заставою майна
боржника; поточні кредитори - кредитори
за вимогами до боржника, які виникли
після порушення провадження у справі
про банкрутство; забезпечені кредитори
- кредитори, вимоги яких забезпечені
заставою майна боржника (майнового
поручителя).

Частина 3 статті 19 вищезазначеного
Закону містить норму відповідно до
якої протягом дії мораторію на
задоволення вимог кредиторів:

- забороняється стягнення на підставі
виконавчих та інших документів, що
містять майнові вимоги, у тому числі на
предмет застави, за якими стягнення
здійснюється в судовому або в
позасудовому порядку відповідно до
законодавства, крім випадків
перебування виконавчого провадження
на стадії розподілу стягнутих з
боржника грошових сум (у тому числі
одержаних від продажу майна боржника),
перебування майна на стадії продажу з
моменту оприлюднення інформації про
продаж, а також у разі звернення
стягнення на заставлене майно та
виконання рішень у немайнових спорах;

Статтею 19 Закону України "Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом"
встановлено, що мораторій на
задоволення вимог кредиторів -
зупинення виконання боржником
грошових зобов'язань і зобов'язань щодо
сплати податків і зборів (обов'язкових
платежів), термін виконання яких настав
до дня введення мораторію, і припинення
заходів, спрямованих на забезпечення
виконання цих зобов'язань та
зобов'язань щодо сплати податків і
зборів (обов'язкових платежів),
застосованих до дня введення мораторію
(частина 1).

Частиною 3 цієї правової норми
визначено, що протягом дії мораторію на
задоволення вимог кредиторів:

забороняється стягнення на підставі
виконавчих та інших документів, що
містять майнові вимоги, у тому числі на
предмет застави, за якими стягнення
здійснюється в судовому або в
позасудовому порядку відповідно до
законодавства, крім випадків
перебування виконавчого провадження
на стадії розподілу стягнутих з
боржника грошових сум (у тому числі
одержаних від продажу майна боржника),
перебування майна на стадії продажу з
моменту оприлюднення інформації про
продаж, а також у разі звернення
стягнення на заставлене майно та
виконання рішень у немайнових спорах;

забороняється виконання вимог, на які
поширюється мораторій;

не нараховується неустойка (штраф,
пеня), не застосовуються інші фінансові
санкції за невиконання чи неналежне
виконання зобов'язань із задоволення
всіх вимог, на які поширюється
мораторій;

зупиняється перебіг позовної давності
на період дії мораторію;

не застосовується індекс інфляції за
весь час прострочення виконання
грошового зобов'язання, три проценти
річних від простроченої суми тощо.

Відтак, під час дії мораторію
зупиняється виконання боржником
грошових зобов'язань і зобов'язань щодо
сплати податків і зборів, в тому числі
щодо сплати єдиного внеску, термін
виконання яких настав до дня введення
мораторію, і припиняються заходи,
спрямовані на забезпечення виконання
цих зобов'язань.

Відповідач спрямував сплачувані
позивачем кошти в рахунок погашення не
поточної заборгованості (квітень,
травень 2013 року), а заборгованості зі
сплати штрафних санкцій та пені за
рішеннями №446-471 про що зазначено в
письмовому запереченні відповідача.

Зазначена заборгованість зі сплати
штрафних санкцій та пені виникла до
введення мораторію - 09 січня 2013 року, що
підтверджується судовим рішенням
(встановлено в Постанові Луганського
окружного адміністративного суду від
21.08.2013 року у справі №812/5230/13-а ).

Враховуючи вищевикладене,
неправомірне зарахування відповідачем
коштів за платіжними дорученнями з
призначенням платежу «єдиний внесок за
квітень 2013 року, травень 2013 року» при
встановленні судовим рішенням
відсутності заборгованості зі сплати
єдиного внеску за січень, лютий,
березень 2013 року, призвело до
виникнення заборгованості у поточних
місяцях.

Відповідно до частини 3 пункту 10.11
"Інструкції про порядок обчислення і
сплати страхувальниками та
застрахованими особами внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування до Пенсійного фонду
України ", затвердженої Постановою
правління Пенсійного фонду України від
19 грудня 2003 року № 21-1 у разі проведення
такого зарахування орган Пенсійного
фонду протягом п'яти робочих днів після
закінчення базового звітного місяця
повинен скласти повідомлення, у якому
міститься інформація про суми
розподілу сплачених коштів, за формою
згідно з додатком 22 цієї Інструкції,
яке надсилається (вручається) такому
платнику. При цьому корінець
повідомлення залишається в органі
Пенсійного фонду.

Повідомлення вважається надісланим
(врученим) платнику, якщо його передано
посадовій особі юридичної особи або
фізичній особі - суб'єкту
підприємницької діяльності, адвокату,
приватному нотаріусу, під підпис або
надіслано листом з повідомленням про
вручення. Дата відправлення
проставляється на корінці
повідомлення.

Доказів надіслання або вручення
позивачу повідомлення, у якому
міститься інформація про суми
розподілу сплачених коштів,
відповідачем надано не було.

Згідно із частиною 1 статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності відповідно до частини 2
статті 71 Кодексу адміністративного
судочинства України покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Позивач, з урахуванням приписів
частини 1 статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, довів суду правомірність
заявлених позовних вимог, натомість
відповідач, як суб'єкт владних
повноважень, на якого частиною 2 статті
71 Кодексу адміністративного
судочинства України покладено
обов'язок щодо доказування
правомірності своїх дій та рішень, не
довів правомірність винесення спірної
вимоги, що є підставою для задоволення
адміністративного позову.

Припинення провадження у справі про
банкрутство на підставі ухвали Вищого
господарського суду України від 19.12.2013
року не спростовую доводи позивача,
оскільки на час виникнення спірних
правовідносин відносно підприємства
було розпочато процедуру банкрутства
(арк.справи 112-113).

На підставі викладеного, колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції про необхідність
здійснити захист порушеного права
позивача та задоволення позовних
вимог.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову суду - без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасовано правильне по
суті рішення суду з одних лише
формальних міркувань.

Таким чином, судова колегія вважає, що
рішення суду першої інстанції є
обґрунтованим, прийняте на підставі
з'ясованих та встановлених обставинах
справи, які підтверджуються доказами,
та ухвалив постанову з додержанням
норм матеріального і процесуального
права, а тому залишає апеляційну скаргу
без задоволення, а судове рішення без
змін.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують правильність прийнятого
судом першої інстанції рішення.

Керуючись статтями 2, 11, 159, 160, 167, 184, 195, 197,
198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

УХВАЛИВ :

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
м.Свердловську Луганської області на
постанову Луганського окружного
адміністративного суду від 21 січня 2014
року по адміністративній справі №
812/9253/13-а - залишити без задоволення.

Постанову Луганського окружного
адміністративного суду від 21 січня 2014
року по адміністративній справі №
812/9253/13-а - залишити без змін.

Направити особам, які беруть участь у
справі протягом трьох днів з моменту
підписання копії даної ухвали.

Ухвала суду апеляційної інстанції за
наслідками розгляду у письмовому
провадженні набирає законної сили
через п'ять днів після направлення її
копій особам, які беруть участь у
справі.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили судовим рішенням суду
апеляційної інстанції.

Головуючий суддя

А.В.Гайдар

Судді

Р.Ф.Ханова

М.М.Яковенко