Справа № 823/3129/13-а
Суддя: Глущенко Я.Б.
Дата ухвалення: 2014-03-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
Головуючий у 1-й інстанції: Тимошенко
Суддя-доповідач:
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 березня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого судді Глущенко
Я.Б.,

суддів
Пилипенко О.Є., Шелест С.Б.,

розглянувши у письмовому провадженні
справу за адміністративним позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю «ТЕКС» до Державної
податкової інспекції у м. Черкасах
Головного управління Міндоходів у
Черкаській області про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень, за
апеляційною скаргою Товариства з
обмеженою відповідальністю «ТЕКС» на
постанову Черкаського окружного
адміністративного суду від 20 листопада
2013 року,

В С Т А Н О В И В :

ТОВ «ТЕКС» звернулося у суд з позовом
до Державної податкової інспекції у м.
Черкасах Головного управління
Міндоходів у Черкаській області, в
якому просило визнати протиправними та
скасувати податкові повідомлення -
рішення від 24.07.2013 року № та
№.

Постановою Черкаського окружного
адміністративного суду від 20 листопада
2013 року у задоволенні позову
відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду,
позивач подав апеляційну скаргу, в якій
просить скасувати постанову суду
першої інстанції та ухвалити нове
рішення про задоволення позову.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши матеріали справи та доводи
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає залишенню
без задоволення, а постанова суду - без
змін з таких підстав.

Суд першої інстанції дійшов висновку
про правомірність оскаржуваних
податкових повідомлень-рішень з огляду
на безпідставність сформованого
внаслідок непідтверджених належними
первинними документами господарських
операцій податкового кредиту та
витрат, що враховуються при обчисленні
об'єкта оподаткування податком на
прибуток.

З таким висновком суду не можна не
погодитися.

Колегією суддів установлено, що
відповідачем проведено документальну
позапланову невиїзну перевірку
позивача з питань дотримання вимог
податкового законодавства по
взаємовідносинах з ТОВ «Олімпія
Будсервіс», ТОВ «Автобудсервіс-плюс»,
ТОВ «Компанія «Будівництво та
реконструкція» за період з 01.01.2009 року
по 30.12.2011 року, за підсумками якої
складено акт від 22.04.2013 року №178/22-12/31432904
та виявлено, зокрема, порушення п. 1.32 ст.
1, п. 5.1 ст. 5 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств», в
результаті чого встановлено заниження
податку на прибуток на суму 943823,00 грн.,
до якої увійшли порушення, встановлені
за 2010 рік та І квартал 2011 року, пп. пп.
7.2.1, 7.2.3, 7.2.6 п. 7.2, пп. 7.3.1 п. 7.3, пп. 7.4.5 п. 7.4,
п. 7.5 ст. 7 Закону України «Про податок на
додану вартість», в результаті чого
занижено податок на додану вартість, що
підлягає сплаті до бюджету за період,
що перевірявся на загальну суму 918405
грн.

За наслідками перевірки відповідачем
прийнято податкові повідомлення -
рішення від 28.05.2013 року № та
№, які були оскаржені позивачем
до Головного управління Міндоходів у
Черкаській області. Останнім частково
задоволено скаргу позивача та
скасовано в частині оскаржувані
податкові повідомлення-рішення. За
результатами розгляду повторної
скарги позивача, Міністерством доходів
і зборів України залишено оскаржувані
податкові повідомлення-рішення без
змін, з урахуванням скасованої
Головним управлінням частини.

На підставі результатів
адміністративного оскарження
податкових повідомлень - рішень від
28.05.2013 року № та № (їх
часткового скасування), податковим
органом прийнято рішення від 24.07.2013
року №, яким позивачу збільшено
суму грошового зобов'язання з податку
на додану вартість в загальному
розмірі на 1172278 грн., з них 938822 грн. - за
основним платежем, 233436 грн. - за
штрафними санкціями, №, яким
збільшено суму грошового зобов'язання
з податку на прибуток в загальному
розмірі на 1178529 грн., з них 943823 грн. - за
основним платежем, 234706 грн. - за
штрафними санкціями.

Обговорюючи правомірність прийняття
відповідачем оскаржуваних податкових
повідомлень - рішень, судова колегія
зважає на таке.

Як убачається із матеріалів справи, а
саме акту перевірки, підставою для
нарахування грошових зобов'язань по
податку на прибуток та податку на
додану вартість стало виявлення
податковим органом під час перевірки
позивача взаємовідносини останнього з
ТОВ «Олімпія Будсервіс», ТОВ «Компанія
«Будівництво та реконструкція» за
домовленостями, які належно не
підтверджені первинними документами, а
тому не можуть створювати юридичних
наслідків у формі податкової вигоди.

Указані висновки контролюючого органу
ґрунтуються на матеріалах раніше
проведених планових перевірок
позивача, результати яких відображені
в актах №2140/23-2/31432904 від 30.09.2010 року та
№2760/23-2/31432904 від 20.12.2011 року з питань
дотримання податкового, валютного та
іншого законодавства в періоди з 01.04.2009
року по 30.06.2010 року та з 01.07.2010 року по
30.06.2011 року відповідно, а також на
основі вироку Ленінського районного
суду м. Луганськ від 31.10.2012 року, яким
було засуджено гр. ОСОБА_2 (керівника
ТОВ «Олімпія Будсервіс» так і ТОВ
«Компанія Будівництво та
реконструкція») за вчинення злочинів,
передбачених різними частинами ст. ст.
205, 212 та 366 Кримінального кодексу
України (фіктивне підприємництво,
ухилення від сплати податків, зборів
(обов'язкових платежів), службове
підроблення), у кримінальній справі
№1-206/12, згідно з яким ОСОБА_2 разом із
іншими особами створив та зареєстрував
ряд фіктивних підприємств, в тому числі
ТОВ «Компанія Будівництво та
реконструкція» та без мети проведення
фінансово-господарської діяльності.
Також, у акті відповідач посилається на
те, що первинні документи, що
оформлювались у зв'язку із
взаємовідносинами позивача з
названими юридичними особами не
відповідають вимогам Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в України» та не
підтверджують фактичне здійснення
господарських операцій, обумовлених
укладеними позивачем з останніми
угодами.

Аналізуючи наведені доводи, колегія
суддів зважає на таке.

З матеріалів справи вбачається, що у
відносини із вищезазначеними
контрагентами позивач вступав в період
їх правового регулювання Законами
України «Про оподаткування прибутку
підприємств», «Про податок на додану
вартість».

Справляння податку на прибуток,
грошове зобов'язання з якого визначене
позивачу податковим
повідомленням-рішенням від 24.07.2013 року
№ здійснювалось в межах правил,
встановлених наступними юридичними
нормами.

Відповідно до пункту 3.1 статті 3 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств» об'єктом оподаткування
цим податком є прибуток, який
визначається шляхом зменшення суми
скоригованого валового доходу
звітного періоду на суму валових
витрат платника податку, а також на
суму амортизаційних відрахувань.

Згідно з пунктом 5.1 статті 5 цього
Закону валові витрати виробництва та
обігу - це сума будь-яких витрат
платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних як компенсація
вартості товарів (робіт, послуг), які
придбаваються (виготовляються) таким
платником податку для їх подальшого
використання у власній господарській
діяльності.

До складу валових витрат включаються,
зокрема, суми будь-яких витрат,
сплачених (нарахованих) протягом
звітного періоду у зв'язку з
підготовкою, організацією, веденням
виробництва, продажем продукції (робіт,
послуг) і охороною праці, у тому числі
витрати з придбання електричної
енергії (включаючи реактивну), з
урахуванням обмежень, установлених
пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті (пп. 5.2.1 п. 5.2
Закону).

Відповідно до абзацу 4 пп. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5
указаного Закону не належать до складу
валових витрат будь-які витрати, не
підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення податкового обліку.

Податкова звітність ґрунтуються на
даних бухгалтерського обліку, який є
обов'язковим.

Статтею 9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» у частині 1
передбачено, що підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Колегією суддів установлено, що між
позивачем та ТОВ «Олімпія Будсервіс»
укладались наступні договори: договір
підряду № 81 від 01.04.2010 року, договір
підряду № 17/1 від 01.04.2010 року, договір
підряду № 111 від 02.07.2010 року, договір
підряду № 118 від 27.07.2010 року, договір
підряду № 114 від 28.07.2010 року, договір
підряду № 146 від 02.09.2010 року, договір
підряду № 97/1 від 20.09.2010 року, договір
підряду № 162 від 25.10.2010 року, договір
підряду № 164 від 26.11.2010 року, договір
підряду № 132 від 14.12.2010 року, а з ТОВ
«Компанія «Будівницво та
реконструкція» - договір підряду №21/1
від 12.04.2010 року. Згідно цих договорів
позивач замовляв у контрагентів
виконання будівельних, ремонтних та
електромонтажних робіт.

На підтвердження виконання умов
зазначених договорів позивач
посилається на наявні в матеріалах
справи копії довідок про вартість
виконаних будівельних робіт (витрат)
(форма №КБ-3) та актів приймання
виконаних будівельних робіт (форма
№КБ-2в), а також відповідні їм зведені
кошториси та підсумкові відомості.

Разом з тим, колегія суддів не враховує
зазначені первинні документи, оскільки
вони не відповідають вимогам до
первинних документів, встановлених
Законом України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні». Так, відповідно до частини 2
статті 9 вказаного Закону первинні та
зведені облікові документи можуть бути
складені на паперових або машинних
носіях і повинні мати такі обов'язкові
реквізити:

- назву документа (форми);

- дату і місце складання;

- назву підприємства, від імені
якого складено документ;

- зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції;

- посади осіб, відповідальних за
здійснення господарської операції і
правильність її оформлення;

- особистий підпис або інші дані,
що дають змогу ідентифікувати особу,
яка брала участь у здійсненні
господарської операції.

Обов'язкові реквізити первинних
документів також визначені Положенням
про документальне забезпечення
записів у бухгалтерському обліку,
затвердженим наказом Міністерства
фінансів України від 24.05.1995 року №88.
Згідно п. 2.4 цього Положення до них
відносяться: найменування
підприємства, установи, від імені яких
складений документ, назва документа
(форми), дата і місце складання, зміст та
обсяг господарської операції, одиниця
виміру господарської операції (у
натуральному та/або вартісному виразі),
посади і прізвища осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення, особистий
чи електронний підпис або інші дані, що
дають змогу ідентифікувати особу, яка
брала участь у здійсненні
господарської операції.

Колегія суддів зауважує, що наявні в
матеріалах справи довідки про вартість
виконаних будівельних робіт (витрат)
(форма №КБ-3) та акти приймання
виконаних будівельних робіт (форма
№КБ-2в) не містять обов'язкових
реквізитів первинних документів, таких
як: дати і місця складання, посад осіб,
відповідальних за здійснення
господарської операції і складання
первинного документа, а також їх
прізвищ (лише підпис, скріплений
печаткою), що позбавляє можливості їх
ідентифікувати, назви підприємства,
від імені якого складено документ.
Також, згадані акти і довідки не
містять номера документа.

Аналізуючи висновки податкового
органу щодо правомірності віднесення
понесених позивачем витрат за
дослідженими угодами із зазначеними
контрагентами до валових витрат та
витрат, що враховуються при визначенні
об'єкта оподаткування, а також
формування податкового кредиту за
рахунок сплаченого податку на додану
вартість, колегія суддів враховує
наступне.

Податковий кредит - сума, на яку платник
податку має право зменшити податкове
зобов'язання звітного періоду,
визначена згідно з Законом України
«Про податок на додану вартість» (п. 1.7
ст. 1).

За правилами п.п. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7
зазначеного Закону, податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи із договірної (контрактної)
вартості товарів (послуг), але не вище
рівня звичайних цін, у разі якщо
договірна ціна на такі товари (послуги)
відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 8-1 цього Закону, протягом
такого звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій в
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання у виробництві
та/або поставці товарів (послуг) для
оподатковуваних операцій у межах
господарської діяльності платника
податку.

У відповідності до пп. пп. 7.2.1, 7.2.6 п. 7.2
ст. 7 Закону України «Про податок на
додану вартість» платник податку
зобов'язаний надати покупцю податкову
накладну, що має містити зазначені
окремими рядками: а) порядковий номер
податкової накладної; б) дату
виписування податкової накладної; в)
повну або скорочену назву, зазначену у
статутних документах юридичної особи
або прізвище, ім'я та по батькові
фізичної особи, зареєстрованої як
платник податку на додану вартість; г)
податковий номер платника податку
(продавця та покупця); д) місце
розташування юридичної особи або місце
податкової адреси фізичної особи,
зареєстрованої як платник податку на
додану вартість; е) опис (номенклатуру)
товарів (робіт, послуг) та їх кількість
(обсяг, об'єм); є) повну або скорочену
назву, зазначену у статутних
документах отримувача; ж) ціну поставки
без врахування податку; з) ставку
податку та відповідну суму податку у
цифровому значенні; и) загальну суму
коштів, що підлягають сплаті з
урахуванням податку.

Податкова накладна видається
платником податку, який поставляє
товари (послуги), на вимогу їх
отримувача, та є підставою для
нарахування податкового кредиту.

Згідно з пп. 7.5.1 п. 7.5 ст. 7 вказаного
Закону датою виникнення права платника
податку на податковий кредит
вважається дата здійснення першої з
подій:

або дата списання коштів з
банківського рахунку платника податку
в оплату товарів (робіт, послуг), дата
виписки відповідного рахунку
(товарного чека) - в разі розрахунків з
використанням кредитних дебетових
карток або комерційних чеків;

або дата отримання податкової
накладної, що засвідчує факт придбання
платником податку товарів (робіт,
послуг).

За приписами пп. 7.4.5. п. 7.4 ст. 7
зазначеного Закону не підлягають
включенню до складу податкового
кредиту суми сплаченого (нарахованого)
податку у зв'язку з придбанням товарів
(послуг), не підтверджені податковими
накладними чи митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Зі змісту зазначених положень слідує,
що необхідною умовою для віднесення
сплачених у ціні поставлених платнику
податків послуг чи робіт сум до
податкового кредиту та до валових
витрат є факт дійсного проведення
господарських операцій, обумовлених
відповідними угодами, що має
засвідчуватись належними первинними
документами.

Таким чином, якщо певна господарська
операція не відбулася чи відбулася не
за тим її змістом, який відображений в
укладених платником податку договорах,
то це є підставою для застосування
відповідних наслідків у податковому
обліку.

З огляду на приписи частини 2 статті 3
Закону України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні» на даних бухгалтерської
звітності базуються фінансова,
податкова та інші види звітності. Тобто
первинні документи є основою і для
податкового обліку.

Враховуючи встановлену судом
невідповідність первинних документів
вимогам Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні», вони
обґрунтовано не прийняті податковим
органом під час податкової перевірки.

Таким чином, враховуючи вищевикладене,
колегія суддів приходить до висновку
про необґрунтованість позовних вимог,
що є підставою для відмови в їх
задоволенні, а тому оскаржуване судове
рішення постановлене з дотриманням
норм матеріального права та підлягає
залишенню без змін.

Згідно зі ст.ст. 198 ч. 1 п. 1, 200 КАС України,
суд апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову суду - без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 212,
254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю «ТЕКС»
залишити без задоволення.

Постанову Черкаського окружного
адміністративного суду від 20 листопада
2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена протягом двадцяти
днів після набрання законної сили
шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддяЯ.Б. Глущенко
суддя О.Є. Пилипенко
суддяС.Б. Шелест

.

Головуючий суддя
Глущенко Я.Б.

Судді:
Пилипенко О.Є.

Романчук О.М