Справа № 757/25965/13-а
Суддя: Степанюк А.Г.
Дата ухвалення: 2014-03-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
Головуючий у 1-й інстанції: Соколов О.М.
Суддя-доповідач: Степанюк А.Г.
ПОСТАНОВА

Іменем України

04 березня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого судді - Степанюка А.Г.,

суддів - Кузьменка
В.В., Шурка О.І.,

при секретарі -
Ліневській В.В.,

розглянувши у порядку письмового
провадження апеляційні скарги
Пенсійного фонду України та Управління
Пенсійного фонду України у м.
Новомосковську та Новомосковському
районі Дніпропетровської області на
прийняту в порядку скороченого
провадження постанову Печерського
районного суду м. Києва від 19 грудня 2013
року у справі за адміністративним
позовом ОСОБА_2 до Пенсійного фонду
України, Управління Пенсійного фонду
України у м. Новомосковську та
Новомосковському районі
Дніпропетровської області про
визнання дій протиправними та
зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2013 року ОСОБА_2 (далі -
Позивач, ОСОБА_2) звернулася до
Печерського районного суду м. Києва з
позовом до Пенсійного фонду України
(далі - Відповідач-1, ПФ України),
Управління Пенсійного фонду України у
м. Новомосковську та Новомосковському
районі Дніпропетровської області (далі
- Відповідач-2) про: визнання
бездіяльності Відповідача-1 щодо
відмови у передачі уповноваженому
територіальному органу заяви Позивача
для прийняття рішення про поновлення
йому виплати пенсії за віком як
пенсіонеру і громадянину України, який
проживає в Ізраїлі, актом порушення
прав людини; зобов'язання ПФ України
негайно внести і затвердити зміни до
Порядку подання та оформлення
документів для призначення
(перерахунку) пенсій відповідно до
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», якими буде забезпечено
документальне оформлення і реальна
виплата пенсій громадянам України, які
проживають за її межами у
відповідності до Рішення
Конституційного Суду України № 25-рп/2009
від 07.10.2009 року; зобов'язання
Відповідачів поновити виплату ОСОБА_2
пенсії за віком з 07.10.2009 року за межі
України.

Постановою суду першої інстанції від
19.12.2013 року адміністративний позов
задоволено частково: визнано
протиправною бездіяльність ПФ України
щодо не передачі уповноваженому
територіальному органу заяви Позивача
про поновлення та виплату останній
пенсії за віком та зобов'язано
Відповідача-2 поновити та виплачувати
ОСОБА_2 пенсію на підставах, визначених
законодавством, починаючи з 07.10.2009 року.
При цьому суд першої інстанції виходив
з того, що право Позивача на
гарантований приписами Конституції
України соціальний захист, не може бути
обмежене за ознакою місця проживання.

Не погоджуючись із викладеним у
постанові рішенням, Відповідач-1 подав
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати оскаржувану постанову та
прийняти нове рішення, яким у
задоволенні позовних вимог відмовити
повністю. При цьому звернув увагу суду
на порушення судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, а також неповне з'ясування судом
обставин, що мають значення для справи.

Відповідач-2, вважаючи постанову суду
від 19.12.2013 року протиправною, подав
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати вказане рішення та прийняти
нове, яким повністю відмовити у
задоволенні позовних вимог. При цьому
посилається на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права.

Сторони, будучи належним чином
повідомленими про дату, час та місце
апеляційного розгляду справи, в судове
засідання не з'явились, а тому справа
розглядалась за наявними у ній
матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційні скарги
підлягають залишенню без задоволення,
а постанова суду першої інстанції -
зміні, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи,
27.12.1999 року виплата ОСОБА_2 пенсії за
віком була припинена у зв'язку з
виїздом останньої на постійне місце
проживання до Ізраїлю.

03.10.2013 року Позивач звернувся до Голови
правління ПФ України із заявою про
поновлення виплати йому пенсії за
віком.

Листом від 18.10.2013 року № 15299/П-11
Відповідачем-1 було роз'яснено ОСОБА_2,
що Рішення Конституційного Суду
України від 07.10.2009 року, з прийняттям
якого втратили чинність положення п. 2
ч. 1 ст.49, речення другого ст. 51 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»,
поширюється лише на осіб, які виїхали
на постійне місце проживання за кордон
після 07.10.2009 року. Крім того, зазначено,
що на даний час ПФ України спільно з
Міністерством соціальної політики
України триває робота щодо підготовки
нормативно-правових актів, якими
будуть передбачені умови, норми і
механізм виплати пенсій громадянам,
які проживають у країнах, з якими не
укладено міжнародних договорів щодо
пенсійного забезпечення.

На підставі встановлених вище
обставин, виходячи з системного
аналізу приписів ст. ст. 49, 51 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування», суд
першої інстанції дійшов висновку про
правомірність та обґрунтованість
вимог Позивача щодо поновлення виплати
йому пенсії за віком після виїзду на
постійне місце проживання в Ізраїль,
оскільки нормами Конституції України
та пенсійного законодавства не
допускається обмеження права на
соціальний захист за ознакою місця
проживання особи.

З таким висновком суду першої
інстанції не можна повністю погодитися
з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.46 Конституції
України громадяни мають право на
соціальний захист, що включає право на
забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них
обставин, а також у старості та в інших
випадках, передбачених законом.

Передбачене Конституцією України
право громадян на соціальний захист
конкретизоване у Законі України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» та Законі України «Про
пенсійне забезпечення», якими
закріплено порядок нарахування та
виплати пенсії.

Приписами п. 2 ст. 49 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» (далі - Закон) закріплено,
що виплата пенсії за рішенням
територіальних органів Пенсійного
фонду або за рішенням суду
припиняється: на весь час проживання
пенсіонера за кордоном, якщо інше не
передбачено міжнародним договором
України, згода на обов'язковість якого
надана Верховною Радою України.

Згідно ст. 51 Закону у разі виїзду
пенсіонера на постійне місце
проживання за кордон пенсія,
призначена в Україні, за заявою
пенсіонера може бути виплачена йому за
шість місяців наперед перед від'їздом,
рахуючи з місяця, що настає за місяцем
зняття з обліку за місцем постійного
проживання. Під час перебування за
кордоном пенсія виплачується в тому
разі, якщо це передбачено міжнародним
договором України, згода на
обов'язковість якого надана Верховною
Радою України.

Рішенням Конституційного Суду України
№ 25-рп/2009 від 07.10.2009 року (далі - Рішення)
положення п. 2 ч.1 ст.49 та другого речення
ст. 51 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» визнані
неконституційними, тобто дані
положення втратили чинність з дня
ухвалення Рішення Конституційним
Судом України.

Крім того, у вищезазначеному Рішенні
було звернуто увагу Верховної Ради
України на необхідність приведення у
відповідність до даного Рішення
положення названих законів.

Відповідно до частини 2 ст. 152
Конституції України закони, інші
правові акти або їх окремі положення,
що визнані неконституційними,
втрачають чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України рішення
про їх неконституційність.

Отже, як вірно зазначено судом першої
інстанції, з прийняттям Рішення
Конституційного Суду України із ч. 1 ст.
49 Закону виключена така підстава для
припинення пенсійних виплат, як
проживання пенсіонера за кордоном, а
тому Позивач не може бути позбавлений
конституційного права на виплату
пенсії незалежно від місця його
постійного проживання.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 13 Закону України «Про
Конституційний Суд України»
Конституційний Суд України приймає
рішення та дає висновки у справах щодо
конституційності законів та інших
правових актів Верховної Ради України,
актів Президента України, актів
Кабінету Міністрів України, правових
актів Верховної Ради Автономної
Республіки Крим.

Враховуючи вищезазначене, колегія
суддів вважає за необхідне зауважити,
що Конституційний Суд України приймає
рішення стосовно відповідності чи
невідповідності тих чи інших положень
законів України, інших
нормативно-правових актів Конституції
України як основному закону, яким
гарантовано відповідні права та
свободи людини і громадянина, проте не
приймає нових норм законодавчого
характеру.

За таких обставин, судова колегія
критично оцінює посилання
Відповідача-1 у листі від 18.10.2013 року на
те, що встановлена у Рішенні
неконституційність окремих положень
Закону не поширюється на Позивача,
оскільки останній виїхав на постійне
місце проживання за кордон до
прийняття такого рішення.

Крім того, оцінюючи доводи апеляційної
скарги Відповідача-2 щодо неможливості
врахування заяви ОСОБА_2 про поновлення
виплати пенсії з підстав недотримання
вимоги стосовно особистого подання
Позивачем відповідної заяви, суд
апеляційної інстанції вважає за
необхідне зазначити наступне.

Згідно ст. 44 Закону закріплено, що заява
про призначення (перерахунок) пенсії та
необхідні документи подаються до
територіального органу Пенсійного
фонду або до уповноваженого ним органу
чи уповноваженій особі в порядку,
визначеному правлінням Пенсійного
фонду за погодженням із спеціально
уповноваженим центральним органом
виконавчої влади у сфері праці та
соціальної політики, особисто або
через представника, який діє на
підставі виданої йому довіреності,
посвідченої нотаріально.

Приписами абз. 2 п. 3 Порядку подання та
оформлення документів для призначення
(перерахунку) пенсій відповідно до
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», затвердженого
постановою правління Пенсійного фонду
України від 25.11.2005 року № 22-1, заява про
припинення виплати пенсії у зв'язку з
виїздом за кордон, поновлення виплати
раніше призначеної пенсії, про виплату
частини пенсії на непрацездатних
членів сім'ї особи, яка перебуває на
повному державному утриманні, про
виплату пенсії за довіреністю, термін
дії якої більше одного року, - через
кожний рік дії такої довіреності тощо,
подається пенсіонером (опікуном,
піклувальником) особисто до органу, що
призначає пенсію, за місцем проживання
(реєстрації).

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України
«Про свободу пересування та вільний
вибір місця проживання в Україні»
громадянин України, а також іноземець
чи особа без громадянства, які постійно
або тимчасово проживають в Україні,
зобов'язані протягом десяти днів після
прибуття до нового місця проживання
зареєструвати місце проживання.
Реєстрація місця проживання особи
здійснюється в день подання особою
документів. Реєстрація місця
проживання за заявою особи може бути
здійснена з одночасним зняттям з
реєстрації попереднього місця
проживання.

Положеннями ч. 7 ст. 6 Закону України
«Про свободу пересування та вільний
вибір місця проживання в Україні»
закріплено, що облік громадян України,
які проживають за межами України,
ведеться закордонними дипломатичними
установами України в установленому
Міністерством закордонних справ
України порядку.

З огляду на вищевикладене, слід
зазначити, що ОСОБА_2 не може звернутися
до органу, що призначає пенсію за
місцем проживання чи за місцем
реєстрації, тобто до Відповідача-2,
оскільки постійно проживає в Ізраїлі,
тоді як міжнародних договорів про
пенсійне забезпечення між Україною та
Ізраїлем не укладено, механізм
звернення Позивача із відповідною
завою у країні постійного місця
проживання не встановлено.

Приписами ч. 2 ст. 2 Закону України «Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання в Україні»
закріплено, що реєстрація місця
проживання чи місця перебування особи
або її відсутність не можуть бути
умовою реалізації прав і свобод,
передбачених Конституцією, законами чи
міжнародними договорами України, або
підставою для їх обмеження.

Отже, відсутність у Позивача
можливості звернутися особисто до
органу, що призначає пенсію за місцем
проживання чи реєстрації, не може бути
умовою для реалізації гарантованого
Конституцією України права на
соціальний захист.

Аналогічна позиція викладена у рішення
Вищого адміністративного суду України
від 25.04.2013 року у справі № К/800/12079/13.

Водночас, колегія суддів не може
погодитися з висновками суду першої
інстанції про зобов'язання
Відповідача-1 виплачувати ОСОБА_2
пенсію за віком з 07.10.2009 року, з огляду
на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 46 Закону
нараховані суми пенсії, на виплату яких
пенсіонер мав право, але не отримав
своєчасно з власної вини, виплачуються
за минулий час, але не більше ніж за три
роки до дня звернення за отриманням
пенсії.

З аналізу вищезазначених норм
вбачається, що пенсіонеру, який не
отримав своєчасно з власної вини
пенсію може бути виплачено за минулий
час лише у тому випадку, якщо така
пенсія була йому нарахована.

Тому, враховуючи те, що Позивачу пенсія
нарахована не була, то положення ч. 1 ст.
46 Закону застосуванню не підлягають.

Приписами ч. 1 ст. 45 Закону закріплено,
що пенсія призначається з дня
звернення за пенсією, крім таких
випадків, коли пенсія призначається з
більш раннього строку.

Згідно п. 7 Положення про Пенсійний
фонду України, затвердженого Указом
Президента України від 06.04.2011 року №
384/2011, ПФ України здійснює свої
повноваження безпосередньо та через
утворені в установленому порядку
головні управління Фонду в Автономній
Республіці Крим, областях, містах Києві
та Севастополі, управління в районах,
містах і районах у містах.

Таким чином, враховуючи те, що ОСОБА_2
звернулася із заявою про поновлення
виплати пенсії за віком 03.10.2013 року, то
їй повинна бути виплачена пенсія з дня
такого звернення, тобто з 03.10.2013 року.

Щодо оцінки решти висновків суду
першої інстанції, судова колегія
вважає за необхідне зазначити
наступне.

Відповідно до ст. 195 КАС України суд
апеляційної інстанції переглядає
судові рішення суду першої інстанції в
межах апеляційної скарги.

Судом апеляційної інстанції в ході
перегляду оскаржуваної постанови не
було встановлено порушень, допущених
судом першої інстанції, які призвели до
неправильного вирішення справи, а тому
рішення Печерського районного суду м.
Києва переглядалось в межах
апеляційної скарги.

За таких обставин, колегія суддів
приходить до висновку, що суд першої
інстанції ухвалив судове рішення з
помилковим застосуванням норм
матеріального права.

Згідно приписів ст. 198 КАС України суд
апеляційної інстанції за наслідками
розгляду апеляційної скарги на
постанову суду першої інстанції має
право змінити постанову суду.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 201 КАС України
підставами для зміни постанови або
ухвали суду першої інстанції є
правильне по суті вирішення справи чи
питання, але із помилковим
застосуванням норм матеріального чи
процесуального права.

За таких обставин колегія суддів
приходить до висновку, що судом першої
інстанції при вирішенні питання про
поновлення виплати пенсії за віком
було допущено помилкове застосування
норм матеріального права, у зв'язку з
чим вважає за необхідне апеляційні
скарги Відповідачів залишити без
задоволення, а постанову суду першої
інстанції змінити.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 197, 198, 201, 205, 207
КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги Пенсійного фонду
України та Управління Пенсійного фонду
України у м. Новомосковську та
Новомосковському районі
Дніпропетровської області - залишити
без задоволення.

Постанову Печерського районного суду
м. Києва від 19 грудня 2013 року у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_2 до
Пенсійного фонду України, Управління
Пенсійного фонду України у м.
Новомосковську та Новомосковському
районі Дніпропетровської області про
визнання дій протиправними та
зобов'язання вчинити дії, - змінити,
зазначивши дату періоду, з якої слід
поновити виплату ОСОБА_2 пенсії « 03.10.2013
року» замість « 07.10.2009 року».

В решті постанову Печерського
районного суду м. Києва від 19 грудня 2013
року залишити без змін.

Постанова є остаточною та оскарженню
не підлягає у відповідності до ч. 10 ст.
183-2 КАС України.

Головуючий суддя
А.Г. Степанюк

Судді
В.В. Кузьменко

О.І. Шурко

Головуючий суддя

Степанюк А.Г.

Судді:

Кузьменко В. В.

Шурко О.І.