Справа № 232/48/14-а
Суддя: Яманко В.Г.
Дата ухвалення: 2014-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Карабан І.І.
Суддя-доповідач - Яманко В.Г.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2014 року справа №232/48/14-а

приміщення суду за адресою: 83017, м.
Донецьк, бул. Шевченка, 26

Донецький апеляційний
адміністративний суд колегією суддів у
складі: головуючого судді Яманко В. Г.,
суддів Казначеєва Е. Г., Васильєвої І. А.,
секретар судового засідання Коханюк А.
Р., за участі представника відповідача
Леушкіної А. Ю. за дов., за відсутності
позивача та його представника,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Управління Пенсійного фонду України в
м. Кіровське на постанову Кіровського
міського суду Донецької області від 12
лютого 2014 р. у справі № 232/48/14-а (суддя
Карабан І. І.) за позовом ОСОБА_3 до
Управління Пенсійного фонду України в
м. Кіровське про визнання
неправомірним рішення та зобов'язання
вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 8 січня 2014 р. звернувся до
Кіровського міського суду з позовною
заявою (арк. спр. 2-5) до Управління
Пенсійного фонду України в м. Кіровське
(далі - УПФУ) про: 1) зобов'язання УПФУ
нарахувати та сплатити пенсію, на
підставах визначених пенсійним
законодавством, починаючи з дня
ухвалення Конституційним Судом
України рішення про втрату чинності
пункту 2 частини 1 статті 49, другого
речення статті 51 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», з 6 липня 2013 р., 2) визнання
нечинним рішення УПФУ про відмову
поновити та виплатити пенсію за віком
по матеріалах пенсійної справи, яку
отримував ОСОБА_3 до виїзду на постійне
місце проживання за межі України.
Одночасно, позивачем заявлено
клопотання про поновлення пропущеного
строку звернення до суду з позовом та
про витребування архівної пенсійної
справи (а. с. 6).

Ухвалою Кіровського міського суду від
12 лютого 2014 р. (арк. спр. 53) відмовлено
позивачу в поновленні пропущеного
строку звернення до суду з позовною
заявою та залишено без розгляду
позовні вимоги ОСОБА_3 в частині
зобов'язання відповідача нарахувати та
сплатити пенсію з 7 жовтня 2009 р. по 5
липня 2013 р.

Постановою Кіровського міського суду
від 12 лютого 2014 року (арк. спр. 56-57)
позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено
частково. Визнано неправомірною
бездіяльність УПФУ щодо не поновлення
позивачу виплати пенсії з 20 листопада
2013 року. Зобов'язано УПФУ відновити
ОСОБА_3, який постійно проживає в
Ізраїлі, виплату раніше призначеної
пенсії, з 20 листопада 2013 року. В
задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

В апеляційній скарзі УПФУ (арк. спр. 62-64)
просить скасувати постанову суду
першої інстанції як прийняту з
порушенням норм матеріального права та
прийняти нову постанову, якою в
задоволенні позову відмовити.

В судовому засіданні представник УПФУ
підтримав апеляційну скаргу. Від
представника позивача ОСОБА_4 надійшли
письмові заперечення на апеляційну
скаргу (арк. спр. 71), в судове засідання
представник позивача не з'явився.

Колегія суддів, заслухавши суддю -
доповідача, перевіривши матеріали
справи, обговоривши доводи апеляційної
скарги, встановила наступне.

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (арк. спр. 35), з 12
жовтня 1987 року по 30 квітня 2001 року
(включно з виплатою пенсії за шість
місяців наперед) перебував на обліку в
УПФУ в м. Кіровське, як отримувач пенсії
за віком, що підтверджено рішенням про
призначення пенсії (арк. спр. 43-44),
пенсійним посвідченням (арк. спр. 8),
запереченнями відповідача на позовну
заяву (арк. спр. 21-23). На підставі
відомостей пенсійної справи позивача,
у зв'язку з виїздом позивача за кордон
виплату пенсії позивачу припинено та
особовий рахунок закрито, що
підтверджено довідкою (арк. спр. 50).

Згідно закордонного паспорту (арк. спр.
35) позивач з 31 травня 2002 року перебуває
на консульському обліку в посольстві
України в державі Ізраїль у зв'язку з
постійним проживанням в Ізраїлі.

Представником позивача поштою 20
листопада 2013 року (арк. спр. 52) на адресу
УПФУ направлено заяву ОСОБА_3 про
поновлення виплати пенсії (арк. спр. 51).

УПФУ зазначає, що справжність підпису
ОСОБА_3 на заяві документально
посвідчена не була, до заяви
довіреність представника на вчинення
юридичних дій від імені ОСОБА_3 не
додавалася. У зв'язку з наведеним, УПФУ
листом від 5 грудня 2013 року № 57/Г-19-19-01
(арк. спр. 7) роз'яснив позивачу, що
надіслані поштою документи, які не
дають змоги ідентифікувати особу, яка
їх підписала, не можуть бути прийняті
для розгляду питання про поновлення
пенсії позивачу.

Відповідач, обґрунтовуючи вимоги
апеляційної скарги (арк. спр. 62-64),
наполягає на тому, що при вирішенні
питання про поновлення виплати пенсії
особи, які звертаються до УПФУ з цього
питання, фізичні особи повинні
дотримуватися вимог статті 51 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування».

Відповідно до частин 3, 4 статті 1 Закону
України «Про пенсійне забезпечення»
від 5 листопада 1991 року № 1788-XII (далі -
Закон № 1788) пенсійне забезпечення
громадян України, що проживають за її
межами, провадиться на основі
договорів (угод) з іншими державами. У
тих випадках, коли договорами (угодами)
між Україною та іншими державами
передбачено інші правила, ніж ті, що
містяться у цьому Законі, то
застосовуються правила, встановлені
цими договорами (угодами).

Статтею 92 Закону № 1788 передбачено, що
громадянам, які виїхали на постійне
проживання за кордон, пенсії не
призначаються. Пенсії, призначені в
Україні до виїзду на постійне
проживання за кордон, виплачуються за 6
місяців наперед перед від'їздом за
кордон. За час перебування цих громадян
за кордоном виплачуються тільки
пенсії, призначені внаслідок трудового
каліцтва або професійного
захворювання. Порядок переведення
пенсій, призначених внаслідок
трудового каліцтва або професійного
захворювання, в інші країни
визначається Кабінетом Міністрів
України.

Представник УПФУ наполягав на тому, що
стаття 92 Закону № 1788 неконституційною
не визнавалася, пенсії внаслідок
трудового каліцтва або професійного
захворювання позивачу не призначалися,
позивач отримував пенсію за віком.

Позивач позов подав з посиланням на
рішення Конституційного Суду України
від 7 жовтня 2009 року № 25-рп/2009, в якому
визнано такими, що не відповідають
Конституції України (є
неконституційними), положення пункту 2
частини першої статті 49, другого
речення статті 51 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" від 9 липня 2003 року № 1058-IV.
В рішенні звернуто увагу Верховної
Ради України на необхідність
приведення у відповідність до
Конституції України положень інших
законів, які регламентують виплату
пенсій пенсіонерам, які постійно
проживають у державах, з якими Україною
не укладено відповідного договору, а
також прийняття закону про
відшкодування матеріальної і
моральної шкоди, завданої фізичним або
юридичним особам актами і діями, що
визнані неконституційними. Проте, до
цього часу наведені вимоги рішення
Конституційного Суду України від 7
жовтня 2009 року № 25-рп/2009 щодо зміни
законодавства в повному обсязі не
виконані.

Суд апеляційної інстанції
погоджується з посиланням позивача на
те, що поновлення виплати пенсії
здійснюється за умови дотримання
позивачем вимог діючого в Україні
законодавства щодо порядку поновлення
пенсії.

Частиною 2 статті 49 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» встановлено, що
поновлення виплати пенсії
здійснюється за рішенням
територіального органу Пенсійного
фонду протягом 10 днів після з'ясування
обставин та наявності умов для
відновлення її виплати. Виплата пенсії
поновлюється в порядку, передбаченому
частиною третьою статті 35 та статтею 46
цього Закону. За частиною 1 статті 44
вказаного закону, заява про
призначення (перерахунок) пенсії та
необхідні документи подаються до
територіального органу Пенсійного
фонду або до уповноваженого ним органу
чи уповноваженій особі в порядку,
визначеному правлінням Пенсійного
фонду за погодженням із центральним
органом виконавчої влади, що
забезпечує формування державної
політики у сферах трудових відносин,
соціального захисту населення,
особисто або через представника, який
діє на підставі виданої йому
довіреності, посвідченої нотаріально.

Відповідно до абзацу 2 пункту 3 Порядку
подання та оформлення документів для
призначення (перерахунку) пенсій
відповідно до Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", затвердженого Постановою
Правління Пенсійного фонду України №
22-1 від 25 листопада 2005 року, заява про
припинення виплати пенсії у зв'язку з
виїздом за кордон, поновлення виплати
раніше призначеної пенсії, про виплату
частини пенсії на непрацездатних
членів сім'ї особи, яка перебуває на
повному державному утриманні, про
виплату пенсії за довіреністю, термін
дії якої більше одного року, - через
кожний рік дії такої довіреності тощо,
подається пенсіонером (опікуном,
піклувальником) особисто до органу, що
призначає пенсію, за місцем проживання
(реєстрації).

Представником позивача поштою 20
листопада 2013 року (арк. спр. 52) на адресу
відповідача направлено заяву ОСОБА_3
від 17 жовтня 2013 року про поновлення
виплати пенсії без посвідчення особи
яка підписала заяву та особи, яка її
направила (арк. спр. 51). Суд, так само, як
і УПФУ, позбавлений можливості
встановити, що заява дійсно підписана
ОСОБА_3 Тобто, позивачем не дотримано
порядок звернення з заявою про
поновлення виплату пенсії до УПФУ, тому
висновки суду першої інстанції не
відповідають фактичним обставинам
справи. Крім того, за заявою позивача
від 17 жовтня 2013 року (арк. спр. 51) УПФУ
рішення не приймало, а лише надало
відповідь у вигляді листа від 5 грудня
2013 року № 57/Г-19-19-01 (арк. спр. 7) в порядку
встановленому Законом України «Про
звернення громадян», що позивачем при
оформленні позову не враховувалося та
неправильно було оцінено судом першої
інстанції при прийнятті постанови.

Таким чином, апеляційна скарга УПФУ
задовольняється, постанова суду першої
інстанції скасовується з прийняттям
нової постанови про відмову в
задоволенні позовних вимог в повному
обсязі.

Керуючись п. 1, 3 ч. 1 ст. 202, ст. 205, 207 КАС
України, суд апеляційної інстанції, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в м. Кіровське
на постанову Кіровського міського
суду Донецької області від 12 лютого 2014
року задовольнити.

Постанову Кіровського міського суду
Донецької області від 12 лютого 2014 року
скасувати.

Прийняти нову постанову.

Відмовити в задоволенні позовних вимог
ОСОБА_3 до Управління Пенсійного фонду
України в м. Кіровське про: 1)
зобов'язання Управління Пенсійного
фонду України в м. Кіровське нарахувати
та сплатити пенсію, на підставах
визначених пенсійним законодавством,
починаючи з дня ухвалення
Конституційним Судом України рішення
про втрату чинності пункту 2 частини 1
статті 49, другого речення статті 51
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», з 6 липня 2013 року, 2)
визнання нечинним рішення Управління
Пенсійного фонду України в м. Кіровське
про відмову поновити та виплатити
пенсію за віком по матеріалах
пенсійної справи, яку отримував ОСОБА_3
до виїзду на постійне місце проживання
за межі України.

Постанова набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів з дня складення
в повному обсязі.

Постанова складена в повному обсязі та
підписана колегією суддів 13 березня 2014
року.

Головуючий суддя

В.Г.Яманко

Судді
Е.Г.Казначеєв

І.А.Васильєва