Справа № 872/17962/13
Суддя: Мартиненко О.В.
Дата ухвалення: 2014-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

06 березня 2014 рокусправа № 804/12332/13-а

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Мартиненка О.В.

суддів:
Сафронової С.В. Чепурнова Д.В.

за участю секретаря судового
засідання: Надточого В.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
апеляційну скаргу Дніпропетровського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів

на постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 04
листопада 2013 року у справі №804/12332/13-а за
позовом Дніпропетровського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів до фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 про стягнення
адміністративно-господарських санкцій
та пені, -

ВСТАНОВИВ:

20.09.2013 року Дніпропетровське
обласне відділення Фонду соціального
захисту інвалідів звернулось до суду з
позовом, в якому просило стягнути з
фізичної особи-підприємця ОСОБА_1
адміністративно-господарські санкції
в сумі 12 714,62грн. та пеню у розмірі 2,54грн.

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 04
листопада 2013 року в задоволенні
адміністративного позову відмовлено
повністю.

Не погодившись з постановою суду,
Дніпропетровське обласне відділення
Фонду соціального захисту інвалідів
звернулось з апеляційною скаргою, в
якій просить скасувати оскаржувану
постанову, та винести нову, якою
задовольнити позовні вимоги в повному
обсязі. Апеляційна скарга мотивована
тим, що відповідачем було порушено
вимоги статей 19,20 Закону України «Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні», а саме не
сплачено в добровільному порядку
адміністративно-господарські санкції
за невиконання нормативів з
працевлаштування на підприємстві
визначеної законом кількості
інвалідів за 2012 рік.

У судове засідання, сторони, які
належним чином повідомленні про час та
місце розгляду справи, не з'явились, у
зв'язку з чим, відповідно до ст..41 КАС
України, фіксування судового засідання
за допомогою звукозаписувального
технічного засобу не здійснювався.

Перевіривши матеріали справи,
законність і обґрунтованість
постанови суду в межах доводів
апеляційної скарги і заявлених
позовних вимог, суд дійшов висновку, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Вирішуючи спір між сторонами та
відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
того, що відповідачем були вжиті всі
необхідні заходи для забезпечення
реалізації прав інвалідів на
працевлаштування, що свідчить про
проведення відповідачем належної
роботи з питань забезпечення інвалідів
працею та виконання передбаченого
діючим законодавством нормативу.

Суд апеляційної інстанції не
погоджується з висновками суду першої
інстанції, виходячи з наступного.

Стаття 19 Закону України "Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні" передбачає, що для
підприємств, установ, організацій, у
тому числі підприємств, організацій
громадських організацій інвалідів,
фізичних осіб, які використовують
найману працю,

установлюється норматив робочих місць
для працевлаштування інвалідів у
розмірі чотирьох відсотків
середньооблікової чисельності штатних
працівників облікового складу за рік, а
якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості
одного робочого місця.

Як вбачається з матеріалів справи, 28
лютого 2013 року відповідачем було
подано звіт про зайнятість та
працевлаштування інвалідів за 2012 рік,
відповідно до якого середньооблікова
кількість штатних працівників
облікового складу визначена у
кількості 26 осіб за рік, у зв'язку з чим,
відповідно до вимог Закону України
«Про основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні», норматив
інвалідів для відповідача складає 1
особу. Зі звіту форми 10-ПІ вбачається,
що фактично в 2012 році відповідачем не
були працевлаштовані особи, яким
відповідно до чинного законодавства
встановлена інвалідність.

Згідно зі ст.20 Закону України «Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні» підприємства,
установи, організації, у тому числі
підприємства, організації громадських
організацій інвалідів, фізичні особи,
які використовують найману працю, де
середньооблікова чисельність
працюючих інвалідів менша, ніж
установлено нормативом, передбаченим
статтею 19 цього Закону, щороку
сплачують відповідним відділенням
Фонду соціального захисту інвалідів
адміністративно-господарські санкції,
сума яких визначається в розмірі
середньої річної заробітної плати на
відповідному підприємстві, установі,
організації, у тому числі підприємстві,
організації громадських організацій
інвалідів, фізичної особи, яка
використовує найману працю, за кожне
робоче місце, призначене для
працевлаштування інваліда і не зайняте
інвалідом. Для підприємств, установ,
організацій, у тому числі підприємств,
організацій громадських організацій
інвалідів, фізичних осіб, на яких
працює від 8 до 15 осіб, розмір
адміністративно-господарських санкцій
за робоче місце, призначене для
працевлаштування інваліда і не зайняте
інвалідом, визначається в розмірі
половини середньої річної заробітної
плати на відповідному підприємстві, в
установі, організації, у тому числі
підприємстві, організації громадських
організацій інвалідів, у фізичної
особи, яка використовує найману працю.

Відповідно до статті 18 Закону України
«Про основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні» від 21 березня 1991
року N 875-XII забезпечення прав інвалідів
на працевлаштування та оплачувану
роботу, в тому числі з умовою про
виконання роботи вдома, здійснюється
шляхом їх безпосереднього звернення до
підприємств, установ, організацій чи до
державної служби зайнятості. <…>
Підприємства, установи, організації,
фізичні особи, які використовують
найману працю, зобов'язані виділяти та
створювати робочі місця для
працевлаштування інвалідів, у тому
числі спеціальні робочі місця,
створювати для них умови праці з
урахуванням індивідуальних програм
реабілітації і забезпечувати інші
соціально-економічні гарантії,
передбачені чинним законодавством,
надавати державній службі зайнятості
інформацію, необхідну для організації
працевлаштування інвалідів, і
звітувати Фонду соціального захисту
інвалідів про зайнятість та
працевлаштування інвалідів у порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів
України.

Інформацію про наявність вільних
робочих місць (вакантних посад) для
працевлаштування інвалідів, з огляду і
на приписи Порядку подання
підприємствами, установами,
організаціями та фізичними особами, що
використовують найману працю, звітів
про зайнятість і працевлаштування
інвалідів та інформації, необхідної
для організації їх працевлаштування,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 31 січня 2007 року N
70, роботодавці подають центру
зайнятості за місцем їх реєстрації як
платників страхових внесків на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття за формою, затвердженою
Мінпраці за погодженням з
Держкомстатом.

Згідно до ч. 1 ст. 18-1 Закону України «Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні», інвалід, який не
досяг пенсійного віку, не працює, але
бажає працювати, має право бути
зареєстрованим у державній службі
зайнятості як безробітний.

В силу частини 3 статті 18-1 цього Закону
державна служба зайнятості здійснює
пошук підходящої роботи відповідно до
рекомендацій МСЕК, наявних у інваліда
кваліфікації та знань, з урахуванням
його побажань.

З аналізу норм Закону України «Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні» вбачається, що
обов'язок щодо працевлаштування
інвалідів покладено як на суб'єктів
господарювання так і на державу, від
імені якої діють відповідні державні
служби зайнятості.

Суд апеляційної інстанції
погоджується з доводами відповідача
про те, що згідно вимог Закону України
«Про основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні» обов'язок
підприємства зі створення робочих
місць для інвалідів не супроводжується
його обов'язком займатися пошуком
інвалідів для працевлаштування.

В той же час, суд апеляційної інстанції
зазначає, що обов'язок суб'єкта
господарювання полягає не лише у
виділенні та створенні робочих місць
для працевлаштування інвалідів,
створенні умов праці, а і у наданні
інформації державній службі
зайнятості, необхідної для
працевлаштування інвалідів, що прямо
передбачено ст.18 Закону.

Встановлені обставини справи свідчать
про те, що відповідачем подано звіт
форми 3-ПН з інформацією щодо
можливості працевлаштування інвалідів
станом на 03.02.2012р., 01.03.2012р., 02.07.2012р.,
12.10.2012р., 07.11.2012р., 01.12.2012р. (а.с.17-26). У
вказаних звітах до Криворізького
міського центру зайнятості було
зазначено про наявність 2 вакансій для
працевлаштування осіб вказаної
категорії станом на 03.02.2012р., 01.03.2012р.,
02.07.2012р., та наявність 3 вакансій для
працевлаштування осіб вказаної
категорії станом на 12.10.2012р., 07.11.2012р.,
01.12.2012р.

З огляду на подані звіти, Криворізьким
міським центром зайнятості 1 особі було
видано направлення на
працевлаштування, яка отримали
відповідь - «не відповідає вимогам», у
зв'язку з відсутністю необхідного
стажу роботи (а.с.30)

Таким чином, судом встановлено, що
відповідач нерегулярно інформував
центр зайнятості про наявність у нього
вакансій для працевлаштування
інвалідів.

Так, відповідно до ст.20 Закону України
«Про зайнятість населення», який був
чинним у звітному 2012 році,
підприємства, установи і організації
незалежно від форми власності
реєструються у місцевих центрах
зайнятості за їх місцезнаходженням як
платники збору до Фонду
загальнообов'язкового державного
соціального страхування України на
випадок безробіття, щомісяця подають
цим центрам адміністративні дані у
повному обсязі про наявність вільних
робочих міць (вакансій), у тому числі
призначених для працевлаштування
інвалідів, та про працівників, які
працюють неповний робочий день.
Відповідно до Інструкції щодо
заповнення форми 3-ПН «Звіт про
наявність вакансій», затвердженої
наказом Міністерства праці та
соціальної політики України від 19.12.2005р
№420, форма використовується для
інформування населення про наявність
вакансій, сприяння працевлаштуванню
громадян, зареєстрованих у центрах
зайнятості як такі, що шукають роботу,
для підбору персоналу на замовлення
роботодавців, для оцінки поточної
потреби в кадрах та організації
професійної підготовки населення
відповідно до потреб ринку праці.

Таким чином, вказаними нормами права
встановлена єдина форма призначена для
інформування центру зайнятості та
населення про наявність вільних
робочих місць, в тому числі призначених
для працевлаштування інвалідів, та
порядок її подання.

Отже, встановлені обставини справи
свідчать про бездіяльність
відповідача щодо інформування
державних органів про наявність
вакансій для працевлаштування
інвалідів, а відтак свідчить про
невжиття заходів спрямованих на
виконання нормативу, встановленого
ст.19 Закону України «Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні».

Таким чином, з урахуванням вимог ст..20
Закону України «Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні» та
приймаючи до уваги поданий
відповідачем звіт форми №10-ПІ (а.с.4), в
якому ФОП самостійно визначено
наступні показники: середньооблікова
кількість штатних працівників - 26;
середньооблікова кількість штатних
працівників, яким відповідно до
чинного законодавства встановлена
інвалідність - 0; кількість інвалідів -
штатних працівників, які повинні
працювати на робочих місцях, створених
відповідно до вимог ст..19 Закону
України «Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні» - 1;
фонд оплати праці штатних працівників -
330,58тис.грн., середньорічна заробітна
плата штатного працівника - 12 715грн.;
сума адміністративно-господарських
санкцій за

невиконання нормативу робочих місць
для працевлаштування інвалідів - 12
715,грн., Дніпропетровське обласне
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів обґрунтовано пред'явило
вимоги щодо стягнення
адміністративно-господарських санкцій
за невиконання нормативу робочих місць
для працевлаштування інвалідів у
розмірі 12 714,62грн. та пені, у зв'язку з
порушенням термінів сплати
адміністративно-господарських
санкцій, що передбачено ч.2 ст.20 Закону
України «Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні».

Аналогічна правова позиція висловлена
Верховним Судом України (постанови від
17.09.2013р. у справі №21-227а13, від 11.02.2014р. у
справі 21-485а13), рішення якого,
відповідно до ст.244-2 КАС України, є
обов'язковими для виконання усіма
судами України.

За таких обставин, суд апеляційної
інстанції дійшов висновку про те, що
судом першої інстанції неповно
з'ясовано обставини, що мають значення
для справи, що призвело до
неправильного вирішення справи, та в
силу ст.202 КАС України, є підставою для
скасування судового рішення та
ухвалення нового.

Керуючись ст. 195, ст. 196, п.3 ч.1 ст.198,
ст. 202, ст.205, ст. 207 КАС України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Дніпропетровського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів
задовольнити.

Постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 04
листопада 2013 року у справі №804/12332/13-а
скасувати та прийняти нову.

Адміністративний позов
Дніпропетровського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів задовольнити.

Стягнути з фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 на користь Дніпропетровського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів
адміністративно-господарські санкції
у розмірі 12 714,62грн.

Стягнути з фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 на користь Дніпропетровського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів пеню за
порушення термінів сплати
адміністративно-господарських санкцій
у розмірі 2,54грн.

Постанова суду набирає законної сили з
моменту її проголошення, але може бути
оскаржена до Вищого адміністративного
суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий:
О.В. Мартиненко

Суддя:
С.В. Сафронова

Суддя:
Д.В. Чепурнов