Суддя: Ситников О.Ф.
Дата ухвалення: 2014-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"12" лютого 2014 р. м. Київ
К/9991/55197/12

К/9991/55880/12

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Ситникова О.Ф.(суддя-доповідач),

Весельської Т.Ф.,

Малиніна В.В.,

розглянувши в письмовому провадженні
адміністративну справу за позовом
Управління Пенсійного фонду України в
Центрально-Міському районі м. Горлівки
до Відділення виконавчої дирекції
Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України у
Центрально-міському районі м. Горлівки
про стягнення витрат за касаційною
скаргою Управління Пенсійного фонду
України в Центрально-Міському районі м.
Горлівки на постанову Донецького
окружного адміністративного суду від 26
червня 2012 року та постанову Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 17 серпня 2012 року за касаційною
скаргою Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у
Центрально-міському районі м. Горлівки
на постанову Донецького апеляційного
адміністративного суду від 17 серпня 2012
року,-

ВСТАНОВИВ:

Управління Пенсійного фонду України в
Центрально-Міському районі м. Горлівки
звернулось до Донецького окружного
адміністративного суду про стягнення
невідшкодованих витрат по 35 особовим
справам пенсіонерів, яким виплачені
пенсії у зв'язку з втратою
годувальника, який помер внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання в сумі 13733,60
грн.

Постановою Донецького окружного
адміністративного суду від 26 червня 2012
року адміністративний позов
задоволено частково. Стягнуто з
Відділення виконавчої дирекції фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в
Центрально-Міському районі м. Горлівки
на користь Управління пенсійного фонду
України в Центрально-Міському районі м.
Горлівки суми сплаченої пенсії у
розмірі 2832,98 грн. У задоволенні решти
позовних вимог відмовлено.

Постановою Донецького апеляційного
адміністративного суду від 17 серпня 2012
року скасовано постанову Донецького
окружного адміністративного суду від 17
серпня 2012 року та прийнято нову, якою
адміністративний позов задоволено
частково. Стягнуто з Відділення
виконавчої дирекції фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в
Центрально-Міському районі м. Горлівки
на користь Управління пенсійного фонду
України в Центрально-Міському районі м.
Горлівки суми сплаченої пенсії у
розмірі 579, 79 грн.

Не погоджуючись з постановою
Донецького окружного
адміністративного суду від 26 червня 2012
року та постановою Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 17 серпня 2012 року, Управління
Пенсійного фонду України в
Центрально-Міському районі м. Горлівки
звернулось з касаційною скаргою, в якій
просить скасувати зазначені рішення та
ухвалити нове, яким задовольнити
позовні вимоги у повному обсязі,
посилаючись на порушення норм
матеріального права, що призвело до
ухвалення незаконних рішень.

Не погоджуючись з постановою
Донецького апеляційного
адміністративного суду від 17 серпня 2012
року, Відділення виконавчої дирекції
Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України у
Центрально-міському районі м. Горлівки
звернулось з касаційною скаргою, в якій
просить її скасувати та ухвалити нову
про відмову у задоволенні позову, в
повному обсязі, посилаючись на
порушення норм матеріального права, що
призвело до ухвалення незаконного
рішення.

Заслухавши доповідача, перевіривши
доводи касаційної скарги, матеріали
справи, суд, в межах ст. 220 КАС України,
дійшов до висновку про залишення
касаційних скарг без задоволення з
таких підстав.

Судом апеляційної інстанції
встановлені наступні обставини справи.

ОСОБА_4 на час смерті чоловіка ОСОБА_5
(ІНФОРМАЦІЯ_1) продовжувала працювати.

ОСОБА_6на час смерті батька ОСОБА_7
(ІНФОРМАЦІЯ_2) від професійного
захворювання була визнана інвалідом
дитинства І групи. Будь-яких відомостей
про призначення платежів в рахунок
відшкодування шкоди підприємством, з
яким перебував у трудових відносинах
ОСОБА_7, ОСОБА_6 не надано, особова
справа на ОСОБА_6 до робочих органів
Фонду від підприємства не передавалась
та нова не формувалась.

ОСОБА_8 на час загибелі батька ОСОБА_9.
(ІНФОРМАЦІЯ_3) йому виповнилося 10 років.
Інвалідність II групи була йому
встановлена вперше з 01.03.1999 року у
20-річному віці.

Відповідно до п. 6.1.7. Порядку № 24 за
дітьми право на відшкодування шкоди
зберігається і при усиновленні їх у
майбутньому або коли у майбутньому до
досягнення зазначеного у Законі віку з
якого вони стали інвалідами.

Згідно до ст. 33 Закону України від 23
вересня 1999 року № 1105-XIV «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» такими
непрацездатними особами є діти, які не
досягли 16 років; діти з 16 до 18 років, які
не працюють, або старші за цей вік, але
через вади фізичного або розумового
розвитку самі не спроможні заробляти;
діти, які є учнями, студентами
(курсантами, слухачами, стажистами)
денної форми навчання - до закінчення
навчання, але не більш як до досягнення
ними 23 років.

Таким чином на час встановлення
інвалідності ОСОБА_8 виповнилося 20
років, тобто він втратив право на
відшкодування шкоди.

Також, будь-яких відомостей про
призначення платежів в рахунок
відшкодування шкоди підприємством, з
яким перебував у трудових відносинах
ОСОБА_9, ОСОБА_8 не надано, особова
справа на ОСОБА_8 до робочих органів
Фонду від підприємства не передавалась
та нова не формувалась.

ОСОБА_10 на час смерті чоловіка ОСОБА_11
мешкала з ним за різною адресою.
Рішенням Центрально-Міського
районного суду м. Горлівки Донецької
області від 06.10.2010 року по цивільній
справі № 2-3407/2010 було встановлено факт
мешкання однією сім'єю ОСОБА_10 та
ОСОБА_11

Згідно до ст. 37 Закону України "Про
пенсійне забезпечення" право на пенсію
в разі втрати годувальника мають
непрацездатні члени сім'ї померлого
годувальника, які були на його
утриманні (стаття 38).

Також не надано будь-яких доказів
знаходження ОСОБА_10 на утриманні
померлого ОСОБА_11

ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15,
ОСОБА_16 отримують у Пенсійному Фонді
пенсію по інвалідності у зв'язку з
трудовим каліцтвом. Суми відшкодування
шкоди у зв'язку з каліцтвом на
виробництві не призначались
роботодавцями та особові справи не
передавались до робочих органів Фонду.
Страхові виплати вказаним особам
робочими органами Фонду не
призначались.

Задовольняючи позовні вимоги суд
першої інстанції, дійшов висновку про
обґрунтованість вимог в частині
наданих доказів, зокрема, щодо
відшкодування сум сплаченої пенсії у
зв'язку з втратою годувальників
стосовно ОСОБА_6, ОСОБА_10, ОСОБА_4, ОСОБА_8
А також пенсій по інвалідності
стосовно ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16,
ОСОБА_12

У задоволенні вимог щодо відшкодування
витрат сум виплаченої пенсії у зв'язку
з втратою годувальника стосовно
ОСОБА_18, ОСОБА_19 та ОСОБА_20 судом першої
інстанції відмовлено у зв'язку з тим, що
вказані особи на час призначення
зазначеної пенсії за ст.33 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності» не
досягли 55 віку.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції, Донецький апеляційний
адміністративний суд погодився з
обґрунтованістю позовних вимог щодо
відшкодування виплаченої пенсії
стосовно ОСОБА_4, яка хоча і
продовжувала працювати, але на час
смерті чоловіка була старше 55 років, та
у випадку з вдовою ОСОБА_10

Стосовно відшкодування пенсії в усіх
інших випадках, суд апеляційної
інстанції дійшов висновку про
відсутність належних доказів на
отримання сум виплачених пенсій у
зв'язку з втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання.

Свої висновки обґрунтовував
наступними правовими нормами.

Підпунктами "г" і "д" п. 1 ст. 21 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності" (в
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин) за № 1105-ХІУ від
23 вересня 1999 року, який набрав чинності
з 1 квітня 2001 року, передбачено, що Фонд
соціального страхування від нещасних
випадків зобов'язаний у встановленому
законодавством порядку своєчасно та в
повному обсязі відшкодувати шкоду,
заподіяну працівникові внаслідок
ушкодження його здоров'я або в разі
його смерті, виплачуючи йому або
особам, які перебувати на його
утриманні, пенсію по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, та пенсію у зв'язку з
втратою годувальника який помер
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання.

Якщо після призначення застрахованій
особі матеріальної допомоги чи надання
соціальних послуг між Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків і страховиками з інших видів
соціального страхування виникають
спори щодо понесених витрат, виплата
здійснюється страховиком, до якого
звернувся застрахований. При цьому
страховик, до якого звернувся
застрахований, має право звернутися до
відповідного страховика з інших видів
соціального страхування щодо
відшкодування понесених ним витрат,
тобто Пенсійний фонд має право
звернутись до Фонду соціального
страхування щодо відшкодування
понесених ним витрат з виплати пенсій
по інвалідності та у зв'язку з втратою
годувальника внаслідок нещасного
випадку.

Потерпілі, документи яких не передані
до Фонду, продовжують отримувати
належні виплати та соціальні послуги
від свого роботодавця. Пенсійного
фонду України та Фонду соціального
страхування України. При цьому кошти,
виплачені потерпілому
страхувальником, зараховуються Фондом
у рахунок його страхових внесків на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, а між страховиками з
інших видів страхування і Фондом в
подальшому відбуваються відповідні
розрахунки.

Частиною 2 сі. 24 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» закріплене аналогічне
правило - якщо після призначення
застрахованій особі матеріальної
допомоги чи надання соціальних послуг
між Фондом соціального страхування від
нещасних випадків і страховиками з
інших видів соціального страхування
виникають спори щодо понесених витрат,
виплата здійснюється страховиком, до
якого звернувся застрахований. При
цьому страховик, до якого звернувся
застрахований, має право звернутися до
відповідного страховика з інших видів
соціального страхування щодо
відшкодування понесених ним витрат.

Відповідно до ст.ст. 8, 10, 81 Закону
України "Про пенсійне забезпечення"
пенсійне забезпечення відповідно до
цього Закону, здійснюється органами
Пенсійного фонду України. Виплата
пенсій здійснюється із коштів
Пенсійного фонду України, який
формується за рахунок коштів, які
відраховуються підприємствами і
організаціями та громадянами на заходи
соціального страхування. Призначення
пенсій і оформлення документів для їх
виплати здійснюється органами
Пенсійного Фонду України.

Підпункт 3 п. 3 Заключних положень
розділу XI Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві і професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» свідчить, що передача
документів, підтверджуючих право
працівників на страхові виплати, інші
соціальні послуги внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання, а також
розміри цієї виплати і послуг,
здійснюється Фондом соціального
страхування від нещасних випадків за
актом щомісячної звірки, підписаним у
двосторонньому порядку.

Статтею 7 Закону України "Про страхові
тарифи на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві і професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" передбачено, що
відшкодування відбувається за
справами, переданими Фонду.

Відповідно до ст.7 Прикінцевих
положень Закону України "Про страхові
тарифи на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" фонд сплачує страхові
виплати та надає соціальні послуги
працівникам (членам їх сімей), які
потерпіли на виробництві до 1 квітня 2001
року, з того часу, коли відповідні
підприємства передали в установленому
порядку Фонду документи, що
підтверджують право цих працівників
(членів їх сімей) на такі страхові
виплати та соціальні послуги, або коли
таке право встановлено в судовому
порядку.

Потерпілі, документи яких не передані
до Фонду, продовжують отримувати
належні виплати та соціальні послуги
від свого роботодавця, Пенсійного
фонду України та Фонду соціального
страхування України. При цьому кошти,
виплачені потерпілому
страхувальником, зараховуються Фондом
у рахунок його страхових внесків на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, а між страховиками з
інших видів страхування і Фондом в
подальшому відбуваються відповідні
розрахунки.

Оскільки позивачем не підтверджено
правомірність виплати ОСОБА_6, ОСОБА_8,
ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_12,
ОСОБА_18, ОСОБА_19 та ОСОБА_20 пенсій по
інвалідності у зв'язку з втратою
годувальника, суд касаційної інстанції
погоджується з висновком апеляційного
суду про відшкодування витрат по
особових справах потерпілих, яким
виплачено пенсії у зв'язку з втратою
годувальника в розмірі 579, 79 грн.
відносно ОСОБА_4 та ОСОБА_10

Виходячи з вищезазначеного, колегія
суддів Вищого адміністративного суду
України, вважає, що постанова
Донецького апеляційного
адміністративного суду від 17 серпня 2012
року ґрунтується на вірно встановлених
фактичних обставинах справи, яким дана
належна юридична оцінка, правильно
застосовані норми матеріального права,
що регулюють спірні правовідносини, та
не допущено порушень процесуального
закону, які призвели або могли
призвести до неправильного вирішення
справи, доводи викладені в касаційній
скарзі не спростовують висновків суду,
тому підстави для скасування або зміни
рішень відсутні.

Відповідно до ч.1 ст. 224 КАС України суд
касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанцій не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій.

Керуючись ст.ст.220, 222, 223, 224, 231 КАС
України суд, -

УХВАЛИВ :

Касаційні скарги Управління
Пенсійного фонду України в
Центрально-Міському районі м. Горлівки
до Відділення виконавчої дирекції
Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України у
Центрально-міському районі м. Горлівки
залишити без задоволення, а постанову
Донецького апеляційного
адміністративного суду від 17 серпня 2012
року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі та
оскарженню не підлягає.

Судді: О.Ф.
Ситников

Т.Ф.
Весельська

В.В. Малинін