Справа № 2а-2664/12/1370
Суддя: Загородній А.Ф.
Дата ухвалення: 2014-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"11" лютого 2014 р. м. Київ
К/800/25642/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

головуючого
Загороднього А.Ф.,

суддів
Білуги С.В.,

Заїки М.М.,

та секретаря
Бруя О.Д.,

розглянувши в порядку письмового
провадження касаційну скаргу
Львівської митниці Державної митної
служби України на постанову
Львівського окружного
адміністративного суду від 18 вересня
2012 року та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 10 квітня 2013 року у справі за позовом
ОСОБА_2 до Львівської митниці Державної
митної служби України, Державної
митної служби України про визнання
протиправним та скасування наказу,
поновлення на роботі та стягнення
заробітної плати за час вимушеного
прогулу, -

встановила:

У березні 2012 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом до Львівської митниці
Державної митної служби України,
Державної митної служби України про
визнання протиправним та скасування
наказу Держаної митної служби України
від 01 березня 2012 року № 443-к в частині
припинення перебування позивача на
державній службі та наказу Львівської
митниці від 02 березня 2012 року № 326-к та
поновлення на посаді старшого
інспектора відділу митного оформлення
№ 2 митного поста «Мостиська»
Львівської митниці, а також стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу.

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 18 вересня
2012 року, залишеною без змін ухвалою
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 10 квітня 2013
року, позовні задоволено. Визнано
протиправними та скасовано наказ
Держаної митної служби України від 01
березня 2012 року № 443-к та наказ
Львівської митниці від 02 березня 2012
року № 326-к. Поновлено ОСОБА_2 на посаді
старшого інспектора відділу митного
оформлення № 2 митного поста
«Мостиська» Львівської митниці та
зобов'язано Львівську митницю
нарахувати та виплатити позивачу
середній заробіток за час вимушеного
прогулу з 07 березня 2012 року по 18 вересня
2012 року в розмірі 19007 грн.

На зазначені рішення судів першої та
апеляційної інстанцій Львівська
митниця подала касаційну скаргу, в якій
посилаючись на неправильне
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
ставить питання про скасування судових
рішень та прийняття нового, яким в
задоволенні позовних вимог відмовити
повністю.

Колегія суддів, перевіривши доводи
касаційної скарги та заперечень на неї,
рішення судів першої та апеляційної
інстанцій щодо правильності
застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі, не
вбачає порушень судами норм
матеріального та процесуального права
при прийнятті рішень, і тому вважає, що
касаційну скаргу слід залишити без
задоволення, а рішення судів першої та
апеляційної інстанцій - без змін, з
наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що з 10 серпня 1989 року
ОСОБА_2 прийнятий на державну службу, а
з 24 грудня 2011 року переведений на
посаду старшого інспектора відділу
митного оформлення № 2 митного поста
«Мостиська» Львівської митниці.

Наказом голови Держаної митної служби
України від 01 березня 2012 року № 443-к
припинено перебування ОСОБА_2 на
державній службі згідно вимог пункту 6
частини 1 статті 30 Закону України «Про
державну службу» за порушення Присяги
державного службовця. Зазначений наказ
було реалізовано наказом Львівської
митниці від 02 березня 2012 року № 326-к.

Підставою для припинення перебування
позивача на державній службі і
звільнення із займаної посади
слугувало подання начальника
Львівської митниці Державної митної
служби України Пудрика Д.В. про
припинення перебування позивача на
державній службі, згідно якого ОСОБА_2
здійснював пропуск товарів з
порушенням вимог пунктів 1.4.1, 1.4.2
Технології прикордонного та митного
контролю у пунктах пропуску через
державний кордон для автомобільного
сполучення, затвердженої наказом
Адміністрації Держприкордонслужби
України та Держмитслужби України від 11
червня 2008 року, а також Інструкції із
здійсненням митного контролю та
митного оформлення в пунктах пропуску
через державний кордон для
автомобільного сполучення,
затвердженої наказом Держмитслужби
України від 14 грудня 2010 року упродовж
2011 року здійснював пропуск через
митний кордон України транспортних
засобів, які є вантажними по зеленому
коридорі.

Відповідно до пункту 6 статті 30 Закону
України «Про державну службу» крім
загальних підстав, передбачених
Кодексом законів про працю України,
державна служба припиняється у разі
відмови державного службовця від
прийняття або порушення Присяги,
передбаченої статтею 17 цього Закону. З
тексту Присяги державного службовця
слідує, що державний службовець
присягається суворо дотримуватись
Конституції та законів України,
сумлінно виконувати свої обов'язки.

Статтею 14 Закону України «Про державну
службу» передбачено, що дисциплінарні
стягнення застосовуються до
державного службовця за невиконання чи
неналежне виконання службових
обов'язків, перевищення своїх
повноважень, порушення обмежень
пов'язаних з проходженням державної
служби, а також за вчинок, який порочить
його як державного службовця або
дискредитує державний орган, в якому
він працює.

Відповідно до положень статті 31
Дисциплінарного статуту митної служби
України з метою з'ясування всіх
обставин вчинення посадовою особою
митної служби дисциплінарного
правопорушення керівник митного
органу має право призначити службове
розслідування. Застосуванню
дисциплінарного стягнення у вигляді
звільнення передує обов'язкове
службове розслідування.

Разом з тим, судами попередніх
інстанцій встановлено, що а ні
Львівською митницею, а ні Державною
митною службою рішення про проведення
службового розслідування не
приймалось та обов'язкове службове
розслідування не проводилось, тобто,
відповідачами спірні накази прийнято
без врахування результатів службового
розслідування.

Тоді як, проведення службового
розслідування повинно передувати
виданню наказу про притягнення
працівника до відповідальності, а
посилання на обставини, встановлені
актом перевірки та викладені у
доповідній записці, на обґрунтування
законності підстав звільнення, не
допускається.

Крім цього, відповідно до положень
статті 408 Митного кодексу України,
чинного на час існування спірних
правовідносин, правовий статус
посадових осіб митної служби України,
їх права та обов'язки визначаються
Конституцією України, цим Кодексом, а в
частині, що не регулюється ним, -
Законом України «Про державну службу»,
тобто норми Закону України «Про
державну службу» можуть
застосовуватись щодо посадових осіб
митної служби лише у тій частині, що не
урегульована спеціальним митним
законодавством, у тому числі, і нормами
Дисциплінарного статуту митної служби
України.

В преамбулі Дисциплінарного статуту
митної служби України зазначено, що цей
Статут визначає суть службової
дисципліни, права та обов'язки
посадових осіб митної служби України,
яким присвоєно спеціальні звання, у
тому числі керівників митних органів,
спеціалізованих митних установ та
організацій, щодо забезпечення та
додержання дисципліни, а також види та
порядок застосування заохочень і
дисциплінарних стягнень. Регулювання
правового становища державних
службовців, що працюють у митних
органах, здійснюється з урахуванням
вимог Закону України «Про державну
службу».

Тобто і в частині регулювання
правового становища державних
службовців при застосуванні положень
Дисциплінарного статуту митної служби
України вимоги Закону України «Про
державну службу» враховуються, але
здійснюється таке регулювання за
нормами спеціальних законів, зокрема,
Дисциплінарного статуту митної служби
України.

Статтею 21 Дисциплінарного статуту
митної служби України встановлено, що
порушення службової дисципліни -
протиправне, винне (умисне чи
необережне) діяння (дія чи
бездіяльність) посадової особи митної
служби, тобто невиконання урочистого
зобов'язання посадових осіб митної
служби, зокрема невиконання або
неналежне виконання нею своїх
службових обов'язків, перевищення
повноважень, порушення обмежень і
заборон, установлених законодавством з
питань проходження служби в митних
органах, або вчинення інших дій які
дискредитують не тільки посадову особу
митної служби, а й митну службу України.

Припинення державної служби на
підставі пункту 6 частини 1 статті 30
Закону України «Про державну службу»
(порушення присяги) є крайнім заходом
відповідальності державного
службовця, який виходить за межі
дисциплінарної відповідальності, а
тому, якщо підставою для припинення
державної служби є порушення посадовою
особою митної служби службової
дисципліни, неможливість застосування
за таке порушення до посадової особи
заходів дисциплінарного впливу аж до
звільнення з митного органу, повинно
бути мотивовано.

Обов'язковість такого мотивування
обумовлена тим, що застосування
заходів дисциплінарного впливу до
посадових осіб митної служби України
чітко урегульовано розділом 4
Дисциплінарного статуту митної служби
України, який визначає види
дисциплінарних стягнень та порядок їх
застосування, що має наслідком
забезпечення належного захисту
законних прав та інтересів працівників
при вирішенні питань їх дисциплінарної
відповідальності.

Відповідно до положень статті 27
Статуту дисциплінарне стягнення має
відповідати тяжкості вчиненого
дисциплінарного правопорушення та
ступеню вини особи. При визначенні виду
стягнення керівник митного органу
повинен враховувати характер
правопорушення, обставини, за яких воно
було вчинене, попередню поведінку
посадової особи митної служби, її
ставлення до служби і стаж роботи в
митних органах.

Застосувавши за вчинення дій, які
кваліфіковані як неналежне виконання
позивачем своїх посадових обов'язків,
тобто є порушенням службової
дисципліни відповідно до визначення
статті 21 Дисциплінарного статуту
митної служби України, положення
пункту 6 частини 1 статті 30 Закону
України «Про державну службу»
(порушення присяги), відповідач тим
самим позбавив позивача права на
належний захист своїх законних прав та
інтересів відповідно до положень
розділу 4 Дисциплінарного статуту
митної служби України.

Відповідно до статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
позову. Доказування правомірності
рішення, означає також і доказування
фактичних обставин, за яких може бути
прийнято відповідне рішення.

Разом з тим, судами попередніх
інстанцій встановлено, що в
оскаржуваному наказі Держаної митної
служби України від 01 березня 2012 року №
443-к та поданні, відповідачами не
конкретизовано, які саме дії вчинив
ОСОБА_2 в порушення пункту 6 статті 30
Закону України «Про державну службу», а
висновки викладені в зазначеному
наказі та акті перевірки ґрунтується
на припущеннях та не відповідають
дійсним обставинам справи.

Колегія суддів вважає, що суди першої
та апеляційної інстанцій дійшли
вірного висновку скасувавши накази
Держаної митної служби України від 01
березня 2012 року № 443-к та Львівської
митниці від 02 березня 2012 року № 326-к, та
поновивши ОСОБА_2 на посаді, з огляду на
те, що звільнення позивача було
проведено незаконно, оскільки при
винесенні Державною митною службою
України оскаржуваного наказу про
звільнення було порушено порядок
накладення дисциплінарного стягнення,
з огляду на те, що службове
розслідування з метою з'ясування всіх
обставин дисциплінарного проступку
відповідачем проведено не було, що
свідчить про винесення спірного наказу
за відсутності необхідних доказів, які
б підтверджували протиправність
поведінки позивача.

Також, судами першої та апеляційної
інстанцій було правильно вирішено
питання щодо стягнення з Львівської
митниці на користь позивача середнього
заробітку за час вимушеного прогулу з 07
березня 2012 року по 18 вересня 2012 року в
розмірі 19007 грн.

Враховуючи викладене, доводи
касаційної скарги не дають підстав для
висновку про неправильне застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального чи процесуального
права, що призвело або могло б
призвести до невірного вирішення
спору, а тому оскаржувані судові
рішення є законними та обґрунтованими,
і підстави для їх скасування відсутні.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів -

ухвалила:

Касаційну скаргу Львівської митниці
Державної митної служби України
залишити без задоволення, а постанову
Львівського окружного
адміністративного суду від 18 вересня
2012 року та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 10 квітня 2013 року у справі за позовом
ОСОБА_2 до Львівської митниці Державної
митної служби України, Державної
митної служби України про визнання
протиправним та скасування наказу,
поновлення на роботі та стягнення
заробітної плати за час вимушеного
прогулу - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
А.Ф. Загородній

Судді
С.В. Білуга

М.М. Заїка