Справа № К/9991/13367/12-С
Суддя: Сірош М.В.
Дата ухвалення: 2014-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"27" лютого 2014 р. м. Київ
К/9991/13367/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

головуючого судді:
Сіроша М.В.,

суддів:
Блажівської Н.Є.,

Лосєва А.М.,

розглянувши у письмовому провадженні
касаційну скаргу ОСОБА_2 на постанову
Одеського апеляційного
адміністративного суду від 2 лютого 2012
року у справі за адміністративним
позовом Херсонського міського центру
зайнятості до ОСОБА_2,

про стягнення суми незаконно отриманої
допомоги, -

В С Т А Н О В И Л А :

У січні 2011 року Херсонський міський
центр зайнятості (далі - Центр
зайнятості) звернувся із позовом до
ОСОБА_2 про стягнення незаконно
отриманої допомоги по безробіттю за
період з 3.12.2008 року до 25.08.2009 року, у
розмірі 15 511,56 грн.

25 жовтня 2011 року постановою
Херсонського окружного
адміністративного суду у задоволенні
позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції зазначив, що Центром
зайнятості не було надано доказів
отримання ОСОБА_2 доходів від зайняття
підприємницькою діяльністю.

2 лютого 2012 року постановою Одеського
апеляційного адміністративного суду
постанова Херсонського окружного
адміністративного суду від 25 жовтня 2011
року скасована, позов задоволений.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Центру
зайнятості незаконно отриману
допомогу по безробіттю, у розмірі 15 511,56
грн.

Задовольняючи позов, суд апеляційної
інстанції зазначив, що рішення Центру
зайнятості № НТ 101118 від 18.11.2010 року щодо
повернення ОСОБА_2 коштів отриманих на
підставі недостовірних відомостей, не
оскаржувалося і підлягає виконанню.

ОСОБА_2 звернулася із касаційною
скаргою про скасування постанови
Одеського апеляційного
адміністративного суду та залишення в
силі постанови Херсонського окружного
адміністративного суду, посилаючись на
порушення апеляційним судом норм
матеріального та процесуального права.

Перевіривши правильність застосування
апеляційним судом норм матеріального
та процесуального права, обговоривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів вважає, що касаційна скарга
підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судами першої та
апеляційної інстанцій, 26.11 2008 року
ОСОБА_2 звернулася із заявою до Центру
зайнятості щодо надання їй статусу
безробітної з виплатою допомоги по
безробіттю відповідно до Закону
України «Про зайнятість населення».

3 грудня 2008 року Центром зайнятості
ОСОБА_2 наданий статус безробітної та
призначена відповідна допомога.

8 грудня 2009 року наказом Центру
зайнятості ОСОБА_2 знята з обліку і
виплата допомоги по безробіттю
припинена у зв'язку з наданням заяви
про відмову від послуг Центру
зайнятості.

8 жовтня 2010 року Центром зайнятості
здійснена перевірка щодо
достовірності страхових випадків та
обґрунтованості виплат матеріального
забезпечення відповідно до Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування на
випадок безробіття», за результатами
якої складений акт.

Зазначеним актом встановлено, що
ОСОБА_2 порушила вимоги ст. 2 Закону
України «Про зайнятість населення»,
оскільки відповідно до витягу з
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців (далі
- ЄДР) від 27.08.2010 року, в період
перебування на обліку в Центрі
зайнятості ОСОБА_2 з 6.09.2002 року була
зареєстрована, як фізична
особа-підприємець.

18 листопада 2010 року Центром зайнятості
прийняте рішення щодо повернення
ОСОБА_2 коштів, у розмірі 18 039,28 грн.,
отриманих на підставі недостовірних
відомостей.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції про
відмову у задоволенні позову з таких
підстав.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про
зайнятість населення» (в редакції
чинній на момент виникнення спірних
правовідносин), безробітними
визнаються працездатні громадяни
працездатного віку, які через
відсутність роботи не мають заробітку
або інших передбачених законодавством
доходів і зареєстровані у державній
службі зайнятості як такі, що шукають
роботу.

Судом першої інстанції було
встановлено, що 27.11.2008 року державним
реєстратором виконкому Херсонської
міської ради внесене до ЄДР рішення
фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 щодо
припинення підприємницької
діяльності.

10 лютого 2009 року підприємницька
діяльність ОСОБА_2, як фізичної
особи-підприємця, припинена.

Відповідно до декларацій ОСОБА_2 про
доходи та довідки Державної податкової
інспекції у м. Херсоні вона доходи від
підприємницької діяльності не
отримувала.

Згідно з ч. 2, 3 ст. 36 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття» застраховані особи, яким
виплачується забезпечення та
надаються соціальні послуги за цим
Законом, мають право на судовий захист
своїх прав.

Сума виплаченого забезпечення та
вартості наданих соціальних послуг
застрахованій особі внаслідок
умисного невиконання нею своїх
обов'язків та зловживання ними
стягується з цієї особи відповідно до
законодавства України з моменту
виникнення обставин, що впливають на
умови виплати їй забезпечення та
надання соціальних послуг.

Відповідно до п. 6 Порядку
розслідування страхових випадків та
обґрунтованості виплати матеріального
забезпечення безробітним,
затвердженого наказом Міністерства
праці та соціальної політики України,
Державної податкової адміністрації
України №60/62 від 13.02.2009 року ( в редакції
чинній на момент виникнення спірних
правовідносин), у разі встановлення
центрами зайнятості відповідно до
цього Порядку належності безробітної
особи до категорії зайнятих така особа
знімається з обліку як безробітна в
установленому законодавством порядку
та повертає суму незаконно отриманого
матеріального забезпечення і вартості
наданих соціальних послуг з моменту
виникнення обставин, що впливають на
умови виплати матеріального
забезпечення та надання соціальних
послуг.

Якщо відомості про доходи є
недостовірними з вини особи, центри
зайнятості припиняють відповідні
виплати, а суми здійснених з дня
призначення виплат повертаються
особою відповідно до пункту 7 цього
Порядку.

Відповідно до п. 7 Порядку
розслідування страхових випадків та
обґрунтованості виплати матеріального
забезпечення безробітним, рішення про
повернення коштів особою чи
роботодавцем оформлюється наказом.

Суд апеляційної інстанції
задовольняючи позов не звернув увагу
на те, що 27.11.2008 року державним
реєстратором виконкому Херсонської
міської ради внесене до ЄДР рішення
фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 щодо
припинення підприємницької
діяльності, ОСОБА_2 перебуваючи на
обліку в Центрі зайнятості не
отримувала доходи від підприємницької
діяльності.

Висновок суду першої інстанції про
відмову у задоволені позову
обґрунтований.

Відповідно до статті 226 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції скасовує
судове рішення суду апеляційної
інстанції та залишає в силі рішення
суду першої інстанції, яке ухвалено
відповідно до закону і скасоване або
змінене помилково.

Колегія суддів дійшла висновку, що
рішення суду апеляційної інстанції
ухвалено з порушенням норм
матеріального права, а тому, воно
підлягає скасуванню, а постанова суду
першої інстанції - залишенню без зміни,
як така, що відповідає вимогам чинного
законодавства.

Керуючись ст.,ст. 220, 222, 226, 230, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України,

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Постанову Одеського апеляційного
адміністративного суду від 2 лютого 2012
року скасувати, постанову Херсонського
окружного адміністративного суду від 25
жовтня 2011 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі і
оскарженню не підлягає, але може бути
переглянута Верховним Судом України з
підстав, визначених ст. 237 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Судді:
Сірош М.В.

Блажівська Н.Є.

Лосєв А.М.