Справа № 804/16384/13-а
Суддя: Семененко Я.В.
Дата ухвалення: 2014-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

06 березня 2014 рокусправа № 804/16384/13-а

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Семененка Я.В.

суддів:
Бишевської Н.А. Добродняк І.Ю

за участю секретаря судового
засідання: Новошицької О.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Дніпропетровську
апеляційну скаргу Лівобережної
об'єднаної державної податкової
інспекції м. Дніпропетровська
Головного управління Міндоходів у
Дніпропетровській області

на постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 20
грудня 2013 року по справі № 804/16384/13-а за
позовом товариства з обмеженою
відповідальністю "Завод монтажних
виробів" до Лівобережної об'єднаної
державної податкової інспекції
м.Дніпропетровська Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення,-

в с т а н о
в и В:

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 20
грудня 2013 року задоволено позов
товариства з обмеженою
відповідальністю "Завод монтажних
виробів", а саме визнано протиправним
та скасовано податкове
повідомлення-рішення форми "р" №
від 20.11.2013 року, яким підприємству
збільшено суму грошового зобов'язання
за платежем податок та додану вартість
із вироблених в Україні товарів (робіт,
послуг) на суму 319 285,50 грн., з яких за
основним платежем - 212 857,00 грн., штрафні
санкції 106 428,50 грн.

Постанова суду мотивована
неправомірністю висновків податкової
служби, які полягають у
безпідставності формування платником
податків податкового кредиту по
неприбутковим операціям.

Не погоджуючись з постановою суду
першої інстанції, Лівобережна
об'єднана державна податкова інспекція
м. Дніпропетровська Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області подала
апеляційну скаргу, в якій посилаючись
на порушення судом норм матеріального
та процесуального права, просила
скасувати постанову суду першої
інстанції та прийняти нову постанову
про відмову у задоволенні позову.
Апеляційна скарга фактично
обгрунтована доводами та висновками,
які викладено в акті перевірки, що став
підставою для прийняття спірного
податкового повідомлення-рішення.

Перевіривши, в межах доводів
апеляційної скарги, законність та
обґрунтованість судового рішення,
оцінивши правильність застосування
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
суд апеляційної інстанції дійшов
висновку, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню виходячи із
наступного.

Судом встановлено та підтверджено
матеріалам справи, що повноважними
особами Лівобережної ОДПІ проведено
документальну позапланову невиїзну
перевірку ТОВ "Завод монтажних виробів"
з питань дотримання вимог податкового
законодавства при здійсненні
фінансово-господарських
взаємовідносин у частині здійснення
експортних операцій за період лютий,
травень, червень 2013 року, за
результатами якої складений акт від
25.10.2013 року №1203/2203/00109487 (а.с.42-53).

В акті перевірки зроблено висновки про
порушення підприємством вимог пп.14.1.179,
п.п.14.1.181 п.14.1 ст.14, п.188.1 ст.188, п.198.3 ст.198,
п.200.1 ст.200 ПК України з урахуванням норм
пп.14.1.36 п.14.1, пп.14.1.231 п.14.1 ст.14 ПК України,
в результаті чого занижено податок на
додану вартість на загальну суму 212 857
грн., в тому числі по періодам: у грудні
2012 року на суму ПДВ 45 116 грн., у січні 2013
року на суму ПДВ 15 001 грн., у лютому 2013
року на суму ПДВ 85 095 грн., у травні 2013
року на суму ПДВ 48 682 грн., у червні 2013
року на суму ПДВ 18 963 грн.

З огляду на акт перевірки, такі
висновки ДПІ обґрунтовані наступним.

Проведеною перевіркою встановлено, що
у перевіреному періоді ТОВ "Завод
монтажних виробів" укладено договір на
придбання металопрокатної продукції у
ТОВ «Укрметпрокат» згідно Договору
купівлі-продажу №110 від 18.12.2012р. на
загальну суму 1 277 140,06 грн., у т.ч. ПДВ 212
856,68 грн.

У подальшому, частину придбаного у ТОВ
«Укрметпрокат» товару було
реалізовано на експорт за договором
комісії з ТОВ «Метал-Вектор» №3-КМС від
03.01.2013 року.

В акті перевірки відображено, що при
порівнянні фактурної вартості
реалізованого товару по ВМД із
сукупною сумою ціни (з ПДВ), сплаченої
за вищевказану продукцію на території
України, та понесених витрат пов'язаних
з реалізацією товару на експорт,
позивач отримав збиток у загальній
сумі 358 617,18 грн.

З цих підстав, ДПІ робить висновок про
те, що реалізація металопрокатної
продукції без врахування в ціні
продажу понесених витрат дають
можливість стверджувати, що купівля
металопрокатної продукції та її
подальша реалізація на експорт згідно
з договором комісії за ціною, нижчою
від ціни придбання, не була зумовлена
характером виробничої або іншої
діяльності перевіряємого
підприємства, оскільки не мала на меті
отримання доходу від цих операцій, а
отже не пов'язана з його господарською
діяльністю.

Тобто, позиція ДПІ полягає у тому, що у
разі здійснення неприбуткових
операцій платник податків позбавлений
правових підстав для формування
податкового кредиту за наслідками
таких операцій.

Будь-яких інших обставин, з якими б ДПІ
пов'язувала порушення ТОВ "Завод
монтажних виробів" вимог податкового
законодавства, Акт перевірки від 25.10.2013
року №1203/2203/00109487 не містить.

На підставі акта перевірки ДПІ
прийнято податкове
повідомлення-рішення від 20.11.2013 року №
, яким збільшено суму грошового
зобов'язання з ПДВ у розмірі 319 285,50
грн., із них: за основним платежем - 212
857,00 грн., штрафні санкції - 106 428,50 грн.
(а.с.69).

Правомірність та обґрунтованість
вказаного податкового
повідомлення-рішення є предметом
спору, який передано вирішення суду.

Вирішуючи спірні правовідносини між
сторонами та задовольняючи позовні
вимоги суд першої інстанції дійшов
висновку про те, що оскаржене рішення
відповідача прийнято не на підставі та
не у спосіб, що передбачені Податковим
кодексом України.

З такими висновками суду першої
інстанції суд апеляційної інстанції
погоджується з наступних підстав.

Згідно із п. 198.1. ст.198 Податкового
кодексу України право на віднесення
сум податку до податкового кредиту
виникає у разі здійснення операцій з: а)
придбання або виготовлення товарів (у
тому числі в разі їх ввезення на митну
територію України) та послуг; б)
придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності); в)
отримання послуг, наданих нерезидентом
на митній території України в разі
отримання послуг, місцем постачання
яких є митна територія України; г) в
необоротних активів на митну територію
України за договорами оперативного
фінансового лізингу.

Відповідно до п. 198.3 ст.198 Податкового
кодексу України податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Відповідно до п. 198.6 ст.198 Податкового
кодексу України не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
(або підтверджені податковими
накладними, оформленими з порушенням
вимог статті 201 цього Кодексу) чи не
підтверджені митними деклараціями,
іншими документами, передбаченими
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Таким чином, наведеними нормами
матеріального права визначено
підстави для формування платником
податкового кредиту і до таких підстав
віднесено: наявність господарської
операції, наслідком якої є поставка
товару (робіт, послуг), сплата
(нарахування) ПДВ, у зв'язку з
придбанням товарів (робіт, послуг), факт
сплати податку на додану вартість має
підтверджуватися відповідними
податковими накладними, використання
придбаних товарів (робіт, послуг) в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Як вбачається з Акту перевірки ДПІ не
заперечувалась реальність
господарських операцій, за наслідками
яких позивачем сформовано податковий
кредит (операції з придбання
металопрокатної продукції), не
заперечувався факт сплати ПДВ у
вартості придбаного товару, що
підтверджено належним чином
оформленими податковими накладними, не
заперечувався факт використання
придбаного товару у власній
господарській діяльності (реалізація
металопрокатної продукції на експорт).

Натомість, позиція ДПІ полягає у тому,
що реалізація продукції за ціною нижче
її придбання не узгоджується з
поняттям «господарської діяльності»,
метою якої є одержання доходу, що
виключає можливість віднесення сум
ПДВ, сплачених у вартості придбаного
товару, до складу податкового кредиту.

Під господарською діяльністю, згідно
пп.14.1.36 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу
України, розуміється - діяльність
особи, що пов'язана з виробництвом
(виготовленням) та/або реалізацією
товарів, виконанням робіт, наданням
послуг, спрямована на отримання доходу
і проводиться такою особою самостійно
та/або через свої відокремлені
підрозділи, а також через будь-яку іншу
особу, що діє на користь першої особи,
зокрема за договором комісії.
Доручення та агентськими договорами.

Правовий аналіз вищезазначених норм
свідчить про те, що приписи Податкового
кодексу України, не ставляють в
залежність право платника податків на
формування податкового кредиту від
наявності чи відсутності доходу по
окремим господарським операціям,
оскільки вказане не може свідчити про
відсутність можливості отримання
доходу з усієї господарської
діяльності.

При цьому, як свідчать встановлені
обставини справи, позивач від
господарської діяльності отримує
прибуток, про що свідчать відомості
Податкової декларації з податку на
прибуток підприємства за звітний 2013
рік.

Отже, Податковий кодекс України не
встановлює жодних інших вимог, крім
вказаних вище, щодо формування
податкового кредиту. При цьому, порядок
формування податкового кредиту не має
зв'язку з фінансовим результатом
звітного періоду.

Крім цього, з Акту перевірки не
вбачається на якій стадії позивачем
допущено порушення вимог Податкового
кодексу України, що стало підставою для
прийняття спірного податкового
повідомлення-рішення про збільшення
податкових зобов'язань. Якщо на стадії
формування податкового кредиту за
наслідками господарської операцій
щодо придбавання товару
(металопрокатної продукції), який
використовувався позивачем у власній
господарській діяльності, то ДПІ не
вказано в чому полягають такі
порушення. При цьому, як зазначено вище
ДПІ не заперечувалась реальність
господарських операцій, за наслідками
яких позивачем сформовано податковий
кредит, не заперечувався факт сплати
ПДВ у вартості придбаних товарів, що
використані позивачем у власній
господарській діяльності. Якщо на
стадії визначення позивачем
податкових зобов'язань (від'ємного
значення), то податковою службою не
враховано, що Податковим кодексом
України не передбачено обов'язок
платника коригувати податковий кредит
у разі продажу товару за цінами нижчими
його придбання.

З огляду на викладені обставини, суд
апеляційної інстанції погоджується з
висновком суду першої інстанції про те,
що спірне рішення відповідача прийнято
не на підставі та не у спосіб, що
передбачені Податковим кодексом
України.

Крім цього, колегія суддів не може
погодитись з розрахунками ДПІ
отриманих позивачем збитків, зокрема з
тих підстав, що розрахунки таких
збитків, як вбачається з акту
перевірки, зроблені враховуючи
загальну суму придбання
металопрокатної продукції (складова
суми витрат), до якої включено суми ПДВ.
Між тим, відповідно до пп..139.1.6 п.139.1 ст.139
ПК України до складу витрат не
включаються суми податку на додану
вартість, включеного до ціни товару
(роботи, послуги), що придбаваються
платником податку. Таким чином,
віднесення ДПІ до розрахунку розміру
витрат сплачених сум ПДВ є
необґрунтованим.

З огляду на викладене, суд апеляційної
інстанції дійшов висновку про те, що
судом першої інстанції в достатньому
обсязі з'ясовано обставини справи та
ухвалено законне і обґрунтоване
рішення, у зв'язку з чим підстав для
його скасування, в межах доводів
апеляційної скарги, не існує.

На підставі викладеного, керуючись п.1
ч.1 ст.198, ст..ст.200, 205, 206 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Лівобережної
об'єднаної державної податкової
інспекції м. Дніпропетровська
Головного управління Міндоходів у
Дніпропетровській області залишити
без задоволення, а постанову
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 20 грудня 2013
року по справі № 804/16384/13-а - без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з часу її
проголошення, але може бути оскаржена
до Вищого адміністративного суду
України в порядку, передбаченому ст..212
КАС України.

(Ухвалу виготовлено у повному обсязі
07.03.2014р.)

Головуючий:
Я.В. Семененко

Суддя:
Н.А. Бишевська

Суддя:
І.Ю. Добродняк