Справа № 2а-3635/10/1670
Суддя: Ланченко Л.В.
Дата ухвалення: 2014-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 лютого 2014 року
м. Київ К-42677/10

Вищий адміністративний суд України в
складі колегії суддів:

головуючого Ланченко Л.В.

суддів Пилипчук Н.Г.

Цвіркуна Ю.І.

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу

Кременчуцької об'єднаної державної
податкової інспекції у Полтавській
області

на постанову Полтавського окружного
адміністративного суду від 15.09.2010 та
ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 09.12.2010

у справі №2а-3635/10/1670

за позовом Приватного підприємства
«Епіцентр»

до Кременчуцької об'єднаної державної
податкової інспекції у Полтавській
області

про скасування податкового
повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Полтавського окружного
адміністративного суду від 15.09.2010,
залишеною без змін ухвалою
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 09.12.2010,
позов задоволено. Скасовано податкове
повідомлення-рішення Кременчуцької
ОДПІ №/0/2294 від 14.07.2010.

У справі відкрито касаційне
провадження за касаційною скаргою
відповідача, у якій ставиться питання
про скасування рішення суду першої та
апеляційної інстанції та прийняття
нового рішення про відмову в позові в
повному обсязі, з підстав порушення
норм матеріального та процесуального
права.

Перевіривши під час попереднього
судового засідання повноту
встановлення обставин справи та
правильність їх юридичної оцінки в
судових рішеннях, в межах доводів
касаційної скарги, колегія суддів
дійшла висновку, що касаційна скарга
не підлягає задоволенню, виходячи з
такого.

Відповідачем проведено документальну
невиїзну перевірку податкової
декларації з податку на додану
вартість ПП «Епіцентр» за квітень 2010
року, за результатом якої складено акт
№ 266/15-322/30874228 від 10.07.2010.

За висновками акта перевірки позивачем
допущено порушення пп. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7
Закону України «Про податок на додану
вартість», яке призвело до заниження
зобов?язань з податку на додану
вартість за квітень 2010 року на суму
326465,00 грн.

На підставі акта перевірки
відповідачем прийнято податкове
повідомлення-рішення від 14.07.2010 №
/0/2294, яким визначено податкове
зобов?язання з податку на додану
вартість на загальну суму 424404,50 грн.

Суд касаційної інстанції не вбачає
порушень судом першої та апеляційної
інстанції норм матеріального та
процесуального права, на які
посилається відповідач у касаційній
скарзі, та вважає, що судами повно
встановлені обставини у справі, яким
надана правильна правова оцінка на
підставі законодавства, яке
врегульовує спірні відносини.

Відповідно до пп. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість» (в редакції, чинній на момент
виникнення спірних правовідносин)
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи із договірної
(контрактної) вартості товарів (послуг),
але не вище рівня звичайних цін, у разі
якщо договірна ціна на такі товари
(послуги) відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 8-1 цього Закону, протягом
такого звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій в
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання у виробництві
та/або поставці товарів (послуг) для
оподатковуваних операцій у межах
господарської діяльності платника
податку.

Згідно з пп. 7.5.1 п. 7.5 ст. 7 цього Закону
датою виникнення права платника
податку на податковий кредит
вважається дата здійснення першої з
подій: або дата списання коштів з
банківського рахунку платника податку
в оплату товарів (робіт, послуг); або
дата отримання податкової накладної,
що засвідчує придбання платником
податку товарів (робіт, послуг).

Суд першої інстанції, з висновками
якого погодився суд апеляційної
інстанції, оцінивши в сукупності
наявні в матеріалах справи докази,
дійшов висновку про наявність підстав
для задоволення позову, оскільки
реальність господарських операцій
позивача з ПП «Полімер Форт» знайшла
своє підтвердження та відповідачем не
спростована, укладені господарські
договори за формою та змістом
відповідають вимогам законодавства, їх
виконання підтверджується податковими
та видатковим накладними, іншою
первинною документацією в розумінні
Закону України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні».

Видані позивачу податкові накладні
постачальником товарів (робіт, послуг),
складені відповідно до вимог пп. 7.2.1 п.
7.2 ст. 7 Закону України «Про податок на
додану вартість» та наказу ДПА України
№ 165 від 30.05.1997 «Про затвердження форм
податкової накладної та порядку її
заповнення», на час їх видачі
контрагент мав необхідний обсяг
податкової правосуб'єктності, був
зареєстрованим платником ПДВ в
установленому порядку на момент
здійснення спірних господарських
операцій.

Доводи касаційної скарги правильності
висновків судів попередніх інстанцій
не спростовують.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідачем не надано доказів
відсутності факту придбання позивачем
товарів (робіт, послуг), виключення зі
складу валових витрат вартості
придбаних товарів (робіт, послуг)
протягом вказаного періоду, що в свою
чергу виключало б можливість
формування податкового кредиту за
даними операціями.

Чинне законодавство України не ставить
в залежність виникнення у платника
податку на додану вартість права на
податковий кредит від дотримання вимог
податкового законодавства іншим
суб'єктом господарювання щодо сплати
сум податків до державного бюджету.

Якщо контрагент не виконав свого
зобов'язання по сплаті податку до
бюджету, то це тягне відповідальність
та негативні наслідки саме щодо цієї
особи. Зазначена обставина не є
підставою для позбавлення платника
податку права на відшкодування податку
на додану вартість у разі, якщо
останній виконав усі передбачені
законом умови щодо отримання такого
відшкодування та має всі документальні
підтвердження розміру свого
податкового кредиту.

За таких обставин, судова колегія
вважає, що суди першої та апеляційної
інстанцій не допустили порушень норм
матеріального та процесуального права,
які б давали підстави для скасування
оскаржених судових рішень, а тому
касаційна скарга задоволенню не
підлягає.

Керуючись ст. ст. 220-1, 223, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Кременчуцької
об'єднаної державної податкової
інспекції у Полтавській області
відхилити, а постанову Полтавського
окружного адміністративного суду від
15.09.2010 та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
09.12.2010 залишити без змін.

Ухвала вступає в законну силу з моменту
проголошення. Заява про перегляд
судового рішення в адміністративній
справі Верховним Судом України може
бути подана з підстав, в порядку та у
строки встановлені ст.ст.236-238 КАС
України.

Головуючий
Л.В.Ланченко

Судді
Н.Г.Пилипчук

Ю.І.Цвіркун