Справа № 754/20411/13-а
Суддя: Грищенко Т.М.
Дата ухвалення: 2014-03-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у 1-й інстанції: Панченко
Суддя-доповідач:
У Х В А Л А

Іменем України

04 березня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого
Грищенко Т.М.,

суддів
Лічевецького І.О., Мацедонської В.Е.,

при секретарі
Киш С.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні, згідно ч.1 ст.41 КАС України,
апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Деснянському районі м. Києва на
постанову Деснянського районного суду
м. Києва від 10 грудня 2013 р. у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_2 до
Управління Пенсійного фонду України в
Деснянському районі м. Києва про
зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

Постановою Деснянського районного
суду м. Києва від 10 грудня 2013 року
адміністративний позов задоволено, а
саме: визнано неправомірними дії
Управління Пенсійного фонду України в
Деснянському районі м. Києва щодо
відмови у призначенні ОСОБА_2 пенсії за
віком на пільгових умовах з 21.10.2013 року;
зобов'язано Управління Пенсійного
фонду України в Деснянському районі м.
Києва призначити ОСОБА_2 пенсію за
віком на пільгових умовах (за списком
№2), з моменту звернення, а саме з 21.10.2013
року; зобов'язано Управління
Пенсійного фонду України в
Деснянському районі м. Києва
зарахувати період роботи ОСОБА_2 на
посаді електрозварювальника з 02
серпня1977 року по 26 січня 1991 року, що
відноситься до Списку №2 розділу XXXII
"Загальні професії", відповідно до
постанови Ради Міністрів СРСР від
22.08.1956 року за №1173, на посаді
електрозварника ручної зварки в період
з 26 січня 1991 року по 11 березня 1994 року,
що відноситься до Списку №2 позиції
906 розділу XXXIII "Загальні
професії", відповідно до постанови
Кабінету Міністрів СРСР від 26.01.1991 року
за №10, на посаді електрозварника
ручної зварки в період з 11 березня 1994
року до 01 грудня 1995 року, що відноситься
до Списку №2 позиції 906 розділу
XXXIII "Загальні професії", відповідно до
постанови Кабінету Міністрів СРСР від
11.03.1994 року за №162.

Не погоджуючись з таким судовим
рішенням, відповідач подав апеляційну
скаргу, в якій просить апеляційну
інстанцію скасувати незаконну, на його
думку, постанову суду першої інстанції
та постановити нову про відмову в
задоволенні позовних вимог.

Апелянт посилається на незаконність,
необ'єктивність та необґрунтованість
оскаржуваного рішення,
невідповідність висновків суду
дійсним обставинам справи, порушення
судом норм матеріального та
процесуального права, що є на його
переконання підставою для скасування
судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, виходячи з
наступного.

Як вірно було встановлено судом першої
інстанції, позивач звернувся до
пенсійного фонду із заявою про
проведення йому перерахунку розміру
щомісячного довічного грошового
утримання судді Верховного Суду
України у відставці, виходячи з розміру
суддівської винагороди судді,
працюючого на відповідній посаді.

Як вбачається з матеріалів справи та
вірно встановлено судом першої
інстанції, позивач звернувся до
Головного управління пенсійного фонду
України в м. Києві з зверненням про
призначення пенсії на пільгових умовах
за Списком № 2, та надав для цього всі
необхідні документи.

Листом від 01.11.2013 року № 4054/09/п-583
відповідач відмовив позивачу в
призначенні йому пенсії на пільгових
умовах, посилаючись на те, що рішенням
Деснянського районного суду м. Києва
від 21.03.2013 року, яким було встановлено
факт його роботи в шкідливих умовах, що
відноситься до списку №2, не можливо
підтвердити роботу із шкідливими і
важкими умовами праці.

Як вірно встановлено судом першої
інстанції, та підтверджується рішенням
Деснянського районного суду м. Києва
від 21.03.2013 року (а.с. 7-8) ОСОБА_2 працював у
шкідливих умовах: на посаді
електрозварювальника в період з 02
серпня 1977 року до 26 січня 1991 року, що
відноситься до Списку №2 розділу XXXII
"Загальні професії"', відповідно до
постанови Ради Міністрів СРСР від
22.08.1956 року за №1173, на посаді
електрозварника ручної зварки в період
з 26 січня 1991 року по 11 березня 1994 року,
що відноситься до Списку №2 позиції
906 розділу XXXIII "Загальні
професії", відповідно до постанови
Кабінету Міністрів СРСР від 26.01.1991 року
за №10, на посаді електрозварника
ручної зварки в період з 11 березня 1994
року до 01 грудня 1995 року, що відноситься
до Списку №2 позиції 906 розділу
XXXIII "Загальні професії", відповідно до
постанови Кабінету Міністрів СРСР від
11.03.1994 року за №162.

Крім того, відповідний пільговий стаж
позивача підтверджений пільговою
довідкою від 08.09.11 року № 138, про те, що
ОСОБА_2 працював повний робочий день в
БУ-№1 тресту «Київміськбуд-1» за період
з 02.028.1977 року( наказ « 82-к від 29.07.1977р.) по
01.12.19995 року (наказ №139 від 29.12.1995 р.)
електрозварювальником та
електрозварювальником ручної сварки, з
додатками, копії яких містяться в
матеріалах справи.

Даючи правову оцінку вищевикладеним
обставинам справи, колегія суддів
зазначає наступне:

Відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування», страховий стаж
обчислюється територіальними органами
Пенсійного фонду відповідно до вимог
цього Закону за даними, що містяться в
системі персоніфікованого обліку, а за
періоди до впровадження системи
персоніфікованого обліку - на підставі
документів та в порядку, визначеному
законодавством, що діяло до набрання
чинності цим Законом.

Згідно з вимогами п. «б» ч. 1 статті 13
Закону України «Про пенсійне
забезпечення», на пільгових умовах
мають право на пенсію за віком,
незалежно від місця останньої роботи
працівники, зайняті повний робочий
день на інших роботах із шкідливими і
важкими умовами праці, - за Списком № 2
виробництв, робіт, професій, посад і
показників, затверджуваним Кабінетом
Міністрів України, і за результатами
атестації робочих місць: чоловіки -
після досягнення 55 років і при стажі
роботи не менше 25 років, з них не менше 12
років 6 місяців на зазначених роботах;
жінки - після досягнення 50 років і при
стажі роботи не менше 20 років, з них не
менше 10 років на зазначених роботах.

Як вбачається з матеріалів справи,
однією з підстав для відмови у
призначенні позивачу пільгової пенсії
за Списком № 2 відповідачем зазначено
відсутність документів про результати
атестації робочих місць.

Колегія суддів апеляційного суду
звертає увагу, що атестація робочих
місць за умовами праці - це комплексна
оцінка всіх факторів виробничого
середовища і трудового процесу,
супутніх соціально-економічних
факторів, що впливають на здоров'я і
працездатність працівників в процесі
трудової діяльності.

Відповідно до пунктів 1, 2 «Порядку
проведення атестації робочих місць за
умовами праці», затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 1 серпня 1992 року №442, атестація
робочих місць за умовами праці
проводиться на підприємствах і
організаціях незалежно від форм
власності й господарювання, де
технологічний процес, використовуване
обладнання, сировина та матеріали є
потенційними джерелами шкідливих і
небезпечних виробничих факторів, що
можуть несприятливо впливати на стан
здоров'я працюючих, а також на їхніх
нащадків як тепер, так і в майбутньому.
Основна мета атестації полягає у
регулюванні відносин між власником або
уповноваженим ним органом і
працівниками у галузі реалізації прав
на здорові й безпечні умови праці,
пільгове пенсійне забезпечення, пільги
та компенсації за роботу у
несприятливих умовах.

Частиною 2 п. 4 зазначеного Порядку
встановлено, що відповідальність за
своєчасне та якісне проведення
атестації покладається на керівника
підприємства, організації.

На підставі зазначеного, апеляційний
суд погоджується з висновком суду
першої інстанції про те, що
законодавцем покладено обов'язок
проведення атестації робочих місць на
керівників підприємств, а тому її не
проведення не може позбавити громадян
їх конституційного права на соціальний
захист щодо вирішення питань надання
пенсій за віком на пільгових умовах.

Згідно з приписами ст. 100 Закону України
«Про пенсійне забезпечення» особам,
які працювали до введення в дію цього
Закону на роботах із шкідливими і
важкими умовами праці, передбачених
раніше діючим законодавством, пенсії
за віком призначаються на таких умовах:
а) особам, які мають на день введення в
дію цього Закону повний стаж на
зазначених роботах, що давав право на
пенсію на пільгових умовах, пенсії в
розмірах, передбачених цим Законом,
призначаються відповідно до вимог за
віком і стажем, встановлених раніше
діючим законодавством; б) особам, які не
мають повного стажу роботи із
шкідливими і важкими умовами праці,
вік, необхідний для призначення пенсії
відповідно до статті 12, знижується
пропорційно наявному стажу в порядку,
передбаченому статтями 13-14 цього
Закону, виходячи з вимог цього стажу,
встановлених раніше діючим
законодавством.

Відповідно до п.3 Порядку застосування
Списків №1 і №2 виробництв, робіт,
професій, посад і показників при
обчисленні стажу роботи, що дає право
на пенсію за віком на пільгових умовах,
при визначенні права на пенсію за віком
на пільгових умовах застосовуються
Списки, що чинні на період роботи особи.
При цьому до пільгового стажу
зараховується весь період роботи на
відповідних посадах або за професіями
незалежно від дати внесення цієї
посади чи професії до Списків.

Як вірно встановлено судом першої
інстанції та підтверджується рішенням
Деснянського районного суду м. Києва
від 21.03.2013 року, що посада позивача
входила до Списку №2 виробництва,
робіт, професій, посад, затверджених
постановою Ради Міністрів СРСР від
22.08.1956 року за №1173 за період з 02 серпня
1977 року до 26 січня 1991 року, за
постановою Кабінету Міністрів СРСР від
26.01.1991 року за №10 за період з 26 січня 1991
року по 11 березня 1994 року та постановою
Кабінету Міністрів СРСР від 11.03.1994 року
за №162 за період з 11 березня 1994 року до 01
грудня 1995 року.

Відповідно до статті 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального та
процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів
приходить до висновку, що постанова
суду першої інстанції ухвалена з
дотриманням норм процесуального та
матеріального права, доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновки суду першої інстанції, у
зв'язку з чим підстав для скасування
постанови суду першої інстанції не
вбачається.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254
КАС України, суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Деснянському районі м. Києва - залишити
без задоволення.

Постанову Деснянського районного суду
м. Києва від 10 грудня 2013 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
прийняття, проте, може бути оскаржена в
касаційному порядку шляхом подачі в
20-ти денний строк з дня складення
ухвали в повному обсязі касаційної
скарги безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України, з
подачею документу про сплату судового
збору, а також копій касаційної скарги
відповідно до кількості осіб, які
беруть участь у справі, та копій
оскаржуваних рішень судів першої та
апеляційної інстанцій.

Головуючий суддя
Т.М.Грищенко

Судді
І.О.Лічевецький

В.Е. Мацедонська

.

Головуючий суддя
Грищенко Т.М.

Судді:
Лічевецький І.О.

Мацедонська В.Е.