Справа № 809/3360/13-а
Суддя: Григорук О.Б.
Дата ухвалення: 2014-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

"06" березня 2014 р.
Справа № 809/3360/13-a

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний
адміністративний суд у складі:

Судді Григорука О.Б.

при секретарі Мельничука Є.С.

за участю:представника позивача-
Хоптія М.В, представника відповідача -
Лаврука В.В.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в приміщенні суду
адміністративну справу за позовом:

Приватного акціонерного товариства
"Промбуд"

до відповідача: Державної
податкової інспекції у м.
Івано-Франківську Головного
управління Міндоходів в
Івано-Франківській області

про визнання нечинними та
скасування податкових
повідомлень-рішень,-

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство
"Промбуд" звернулося до суду із
позовною заявою до Державної
податкової інспекції у м.
Івано-Франківську про визнання
нечинними та скасування податкових
повідомлень-рішень №, №
від 25.02.2013 р.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
оскаржувані рішення податкового
органу винесені з порушенням закону,
базуються на безпідставних висновках
перевіряючих, відображених в акті
перевірки. Вважає, прийняті податкові
повідомлення - рішення
необґрунтованими та просить їх
скасувати.

17.02.2014 року позивачем подано суду заяву
про збільшення позовних вимог, зокрема,
просить визнати нечинними та скасувати
також податкові повідомлення-рішення
№ , № від 12.07.2013р.

У судовому засіданні представник
позивача заявлені вимоги підтримали з
підстав викладених в
адміністративному позові та заяві про
збільшення позовних вимог від 17.02.2014
року.

Представник відповідача щодо
задоволення позовних вимог заперечив з
мотивів наведених у письмовому
запереченні (т. 1 а.с. 54-57) додаткових
запереченнях (т. 1 а.с. 63-65) та
запереченні на заяву про збільшення
позовних вимог (т. 2 а.с. 7,8).

Розглянувши матеріали
адміністративної справи, заслухавши
пояснення представників сторін,
дослідивши наявні та витребувані
докази, судом встановлено наступне.

У період з 20.06.2013 року по 27.06.2013 року ДПІ
у м. Івано-Франківську проведено
документальну позапланову виїзну
перевірку ПрАТ "Промбуд" з питань
правильності визначення повноти
нарахування та своєчасності сплати
податку на прибуток та податку на
додану вартість по взаєморозрахунках з
ТОВ "Станіславський будівельний
альянс" за період з 01.10.2010 року по 31.12.2010
року. За результатами проведеної
перевірки відповідачем складено акт за
№387/09-15-22-04/01272574 від 05.07.2013 року (т. 1 а.с.
15-41), у відповідності до висновків якого
податковим органом серед інших
встановлено порушення позивачем вимог
законодавства:

- пп. 5.2.1 п. 5.2, пп. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону
України "Про оподаткування прибутку
підприємств" у зв'язку з чим податковим
органом встановлено заниження податку
на прибуток в розмірі 38157,00 грн. за 4
квартал 2010 року;

- пп. 7.2.1, пп. 7.2.4, пп. 7.2.6, пп. 7.4.1, пп.
7.4.5 п. 7.4, пп. 7.5.1 п. 7.5 ст. 7 Закону України
"Про податок на додану вартість", у
зв'язку з чим податковим органом
встановлено заниження податку на
додану вартість за жовтень-грудень 2010
року в розмірі 30526,00 грн.

За результатами проведеної перевірки у
зв'язку з встановленими порушеннями,
відповідачем прийнято податкове
повідомлення-рішення № від 25.02.2013
р., яким позивачу збільшено суму
грошового зобов'язання за платежем
податок прибуток в розмірі 47696,00 грн., в
тому числі 38157,00 грн. за основним
платежем та 9539,00 грн. за штрафними
(фінансовими) санкціями, та податкове
повідомлення - рішення № від
25.02.2013 р., яким позивачу збільшено суму
грошового зобов'язання за платежем
податок на додану вартість в розмірі
38158,00 грн., в тому числі 30526,00 за основним
платежем та 7632,00 грн. за штрафними
(фінансовими) санкціями.

Крім цього, як встановлено судом, 27.06.2013
року ДПІ у м. Івано-Франківську
проведено невиїзну документальну ПрАТ
"Промбуд" з питань дотримання
податкового законодавства при
здійсненні фінансово-господарських
операцій з ТОВ "Станіславський
будівельний альянс" по податку на
додану вартість за серпень, вересень 2010
року та податку на прибуток за 3 квартал
2010 року. За результатами проведеної
перевірки відповідачем складено акт за
№270/09-15-22-04/01272574 від 27.06.2013 року (т. 1 а.с.
198-217), яким податковим органом
встановлено аналогічні порушення
позивачем норм законодавства та
встановлено: заниження податку на
прибуток за третій квартал 2010 року на
суму 28406,00 грн. та заниження податку на
додану вартість за вересень 2010 року на
суму 22725,00 грн. З результатами вказаної
перевірки відповідачем прийнято
податкове повідомлення-рішення №
від 12.07.2013 року, яким відповідачу
визначено грошове зобов'язання з
податку на прибуток на суму 35508,00 грн., в
тому числі 28406,00 за основним платежем та
7102,00 грн. за штрафними (фінансовими)
санкціями та податкове
повідомлення-рішення № від 12.07.2013
року, яким відповідачу визначено
грошове зобов'язання з податку на
додану вартість на суму 28406,00 грн., в
тому числі 22725,00 грн. за основним
платежем та 5681,00 грн. за штрафними
(фінансовими) санкціями.

Висновки про наявність вказаних
порушень ґрунтуються на тому, що
відповідачем встановлено, що
контрагент позивача ТОВ
"Станіславський будівельний альянс", на
час проведення перевірок був відсутній
за своїм місцезнаходженням, а також у
контрагента відсутні об'єкти
оподаткування. Крім того, за
результатом проведення перевірок
контрагента позивача, органом
державної податкової служби зроблено
висновки про відсутність у нього
основних засобів та умов для ведення
господарської діяльності. Також
відповідач покликається на постанову
Івано-Франківського окружного
адміністративного суду у справі
№2а-3289/12/0970 від 13.11.2012 року, якою визнано
недійсними реєстраційні та установчі
документи ТОВ "Станіславський
будівельний альянс" з моменту
реєстрації громадянина ОСОБА_2
директором та скасовано державну
реєстрацію змін до відомостей про
юридичну особу - ТОВ "Станіславський
будівельний альянс" та припинено
юридичну особу.

Щодо правомірності прийнятих
податкових повідомлень-рішень та
встановлених фактів завищення сум
податку на додану вартість, які
позивачем віднесено до податкового
кредиту, слід зазначити наступне.

Спеціальним законом, який визначав
платників податку на додану вартість,
об'єкти, базу та ставки оподаткування,
перелік неоподатковуваних та
звільнених від оподаткування операцій,
особливості оподаткування експортних
та імпортних операцій, поняття
податкової накладної, порядок обліку,
звітування та внесення податку на
додану вартість до бюджету на час
виникнення спірних правовідносин був
Закон України "Про податок на додану
вартість".

Відповідно до пункту 1.7 статті 1 Закону
України "Про податок на додану
вартість"(тут і надалі - в редакції
чинній на момент виникнення спірних
правовідносин) податковий кредит - це
сума, на яку платник податку має право
зменшити податкове зобов'язання
звітного періоду, визначена згідно з
цим Законом.

Згідно з пп. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону України
"Про податок на додану
вартість"податковий кредит звітного
періоду складається із сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 6.1 статті 6 та статтею 81 цього
Закону, протягом такого звітного
періоду у зв'язку з: придбанням або
виготовленням товарів (у тому числі при
їх імпорті) та послуг з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій в
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання у виробництві
та/або поставці товарів (послуг) для
оподатковуваних операцій у межах
господарської діяльності платника
податку.

Закон України "Про податок на додану
вартість" визначав лише два випадки, за
яких неможливе включення витрат по
сплаті податку на додану вартість до
податкового кредиту звітного періоду.
Так, відповідно до пп. 7.4.4 п. 7.4 ст. 7
вказаного Закону, якщо платник податку
придбаває (виготовляє) матеріальні та
нематеріальні активи (послуги), які не
призначаються для їх використання в
господарській діяльності такого
платника, то сума податку, сплаченого у
зв'язку з таким придбанням
(виготовленням), не включається до
складу податкового кредиту. Згідно пп.
7.4.5 п. 7.4 ст. 7 цього Закону, не підлягають
включенню до складу податкового
кредиту суми сплаченого (нарахованого)
податку у зв'язку з придбанням товарів
(послуг), не підтверджені податковими
накладними чи митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
підпунктом 7.2.6 цього пункту).

У разі коли на момент перевірки
платника податку органом державної
податкової служби суми податку,
попередньо включені до складу
податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
підпунктом документами, платник
податку несе відповідальність у
вигляді фінансових санкцій,
установлених законодавством,
нарахованих на суму податкового
кредиту, не підтверджену зазначеними
підпунктом документами.

Відповідно до пп. 7.5.1 п. 7.5 ст. 7 Закону
України Закону України "Про податок на
додану вартість", датою виникнення
права платника податку на податковий
кредит вважається дата здійснення
першої з подій: або дата списання
коштів з банківського рахунку платника
податку в оплату товарів (робіт,
послуг), або дата отримання податкової
накладної, що засвідчує факт придбання
платником податку товарів (робіт,
послуг).

В силу підпункту 7.2.1 пункту 7.2 статті 7
Закону України "Про податок на додану
вартість" платник податку зобов'язаний
надати покупцю податкову накладну, що
має містити зазначені окремими рядками
реквізити, визначені вказаним
підпунктом.

За змістом підпункту п.п.7.4.5 п.7.4 ст. 7
Закону України "Про податок на додану
вартість" не дозволяється включення до
податкового кредиту будь-яких витрат
по сплаті податку, що не підтвердженні
податковими накладними чи митними
деклараціями, а при імпорті робіт
(послуг) - актом прийняття робіт (послуг)
чи банківським документом, який
засвідчує перерахування коштів в
оплату вартості таких робіт (послуг).

Відповідно до пп. 7.7.2 п. 7.2 ст. 7
вищевказаного Закону бюджетному
відшкодуванню підлягає частина такого
від'ємного значення, яка дорівнює сумі
податку, фактично сплаченій
отримувачем товарів (послуг) у
попередніх податкових періодах
постачальникам таких товарів (послуг).

Отже, з наведених законодавчих
приписів випливає, що надання
податковому органу всіх належним чином
оформлених документів, передбачених
законодавством про податки та збори, з
метою одержання бюджетного
відшкодування є підставою для його
одержання, якщо податковим органом не
встановлено та не доведено, що
відомості, які містяться в цих
документах, неповні, недостовірні та
(або) суперечливі або коли відомості
ґрунтуються на інших документах,
недійсність даних яких установлена
судом.

Спеціальним законом, який визначав
платників податку прибуток, об'єкти,
базу та ставки оподаткування, перелік
неоподатковуваних та звільнених від
оподаткування операцій, особливості
оподаткування експортних та імпортних
операцій, порядок обліку, звітування та
внесення податку на прибуток до
бюджету на час виникнення
правовідносин був Закон України "Про
оподаткування прибутку підприємств".

Виходячи зі змісту п. 1.32 Закону України
"Про оподаткування прибутку
підприємств" (тут і надалі - в редакції
чинній на момент виникнення спірних
правовідносин) господарська
діяльність - будь-яка діяльність особи,
направлена на отримання доходу в
грошовій, матеріальній або
нематеріальній формах, у разі коли
безпосередня участь такої особи в
організації такої діяльності є
регулярною, постійною та суттєвою. Під
безпосередньою участю слід розуміти
зазначену діяльність особи через свої
постійні представництва, філіали,
відділення, інші відокремлені
підрозділи, а також через довірену
особу, агента або будь-яку іншу особу,
яка діє від імені та на користь першої
особи.

У відповідності до п. 5.1 ст. 5 даного
Закону валові витрати виробництва та
обігу (далі - валові витрати) - сума
будь-яких витрат платника податку у
грошовій, матеріальній або
нематеріальній формах, здійснюваних як
компенсація вартості товарів (робіт,
послуг), які придбаваються
(виготовляються) таким платником
податку для їх подальшого використання
у власній господарській діяльності.

До складу валових витрат включаються
суми будь-яких витрат, сплачених
(нарахованих) протягом звітного
періоду у зв'язку з підготовкою,
організацією, веденням виробництва,
продажем продукції (робіт, послуг) і
охороною праці, у тому числі витрати з
придбання електричної енергії
(включаючи реактивну), з урахуванням
обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7
цієї статті ( пп. 5.2.1 п. 5.2 ст. 5 Закону).

Так, положеннями п. 5.3 - 5.7 Закону України
"Про оподаткування прибутку
підприємств" передбачено певні
обмеження або пряма заборона щодо
включення деяких витрат до складу
валових витрат. Заборони щодо
включення до складу валових витрат сум,
які сплачені, як оплата вартості послуг
в даних пунктах Закону законодавцем не
встановлено.

Підпунктом 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 цього Закону
визначено, що не підлягають віднесенню
до складу валових витрат суми збитків
платника податку, понесених у зв'язку з
продажем товарів (робіт, послуг) або їх
обміном за цінами, що нижчі за звичайні,
пов'язаним з таким платником податку
особам. Не належать до складу валових
витрат будь-які витрати, не
підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення податкового обліку.

З матеріалів справи вбачається, що усі
спірні витрати, здійснені позивачем за
період, що перевірявся, підтверджені
належними розрахунковими, платіжними
та іншими первинними документами
бухгалтерського обліку у повному
обсязі, а тому суд вважає, що такі
витрати позивач мав право включити до
складу валових витрат.

Крім цього, пунктом 5.11 ст. 5 Закону
України "Про оподаткування прибутку
підприємств", визначено, що
установлення додаткових обмежень щодо
віднесення витрат до складу валових
витрат платника податку, крім тих, що
зазначені у цьому Законі, не
дозволяється.

Статтею 1 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" визначено, що
первинний документ - це документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення.

Отже, будь-які документи (у тому числі
договори, накладні, рахунки тощо) мають
силу первинних документів лише в разі
фактичного здійснення господарської
операції.

Якщо ж фактичного здійснення
господарської операції не було,
відповідні документи не можуть
вважатися первинними документами для
цілей ведення податкового обліку
навіть за наявності всіх формальних
реквізитів таких документів, що
передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного для
підтвердження даних податкового
обліку можуть братися до уваги лише ті
первинні документи, які складені в разі
фактичного здійснення господарської
операції.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" господарською
операцією є дія або подія, яка викликає
зміни в структурі активів та
зобов'язань, власному капіталі
підприємства.

Частиною 1 статті 9 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" встановлено, що
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Таким чином, визначальною ознакою
господарської операції є те, що вона
повинна спричиняти реальні зміни
майнового стану платника податків.

Тобто, необхідною умовою для
віднесення сплачених у ціні товарів
(робіт, послуг) сум податку на додану
вартість до від'ємного значення з цього
податку та формування податкового
кредиту з податку на додану вартість є
факт придбання товарів та послуг із
метою їх використання в господарській
діяльності.

Сплачені в ціні товару (послуг) суми
податку на додану вартість для
визначення податкового кредиту мають
бути фактично здійснені і підтверджені
належним чином складеними первинними
документами, що відображають
реальність господарської операції, яка
є підставою для формування податкового
обліку платника податків.

Досліджуючи фактичність проведених
господарських операцій та їх зв'язок з
господарською діяльністю позивача,
правомірність формування валових
витрат та визначення податкового
кредиту з податку на додану вартість,
судом встановлено.

Позивача взято на податковий облік в
органах державної податкової служби
24.03.1997 року. Позивач зареєстрований
платником податку на додану вартість
відповідно до свідоцтва про реєстрацію
платника податку на додану вартість
від 15.09.1997 року №12818133, що висвітлено в
акті перевірки (т. 1 а.с. 17) та не
заперечується сторонами.

ТОВ "Станіславський будівельний
альянс" станом на момент здійснення
правовідносин із позивачем був
зареєстрований, як платник податку на
додану вартість у відповідності до
свідоцтва про реєстрацію платника
податку від 24.01.2006 року №12886757, виданого
ДПІ у м. Івано-Франківську та був
зареєстрованим платником ПДВ з 24.01.2006
року по 04.10.2011 року, що підтверджується
актом перевірки №14029/22-3/33859794 від 24.12.2012
року (т. 2 а.с. 60-70).

Протягом третього та четвертого
кварталів 2010 року ТОВ "Станіславський
будівельний альянс" здійснював
поставки позивачу
товарно-матеріальних цінностей у
відповідності до розхідних накладних.

Факт реалізації товару
підтверджується первинною
документацією, зокрема, видатковими
накладними та податковими накладними,
за поставлений товар здійснювалась
оплата, що підтверджується актами
звірки взаємних розрахунків (т. 1 а.с.
82-99), наявність вказаної документації
не заперечувалось сторонами під час
розгляду справи.

Поставлені будівельні матеріали
використані позивачем у господарській
діяльності, зокрема, реалізовані ТОВ
"Європейські будівельні технології"
згідно з розхідними накладними та
використані при здійсненні
будівельних робіт по вул. Кобилянської
24, 36а та Б. Хмельницького, 53, згідно
актів виконаних робіт по будівництву
(форма КБ-2В) та довідок про вартість
виконаних робіт форми КБ-3 (т. 1 а.с. 127-147,
236-247).

Вказані обставини також
підтверджуються висновками №3/05/13 від
05.12.2013 року будівельно-технічного
обстеження за заявою ПрАТ "Промбуд" (т. 1
а.с. 115-121) та №2/05/13 від 16.11.2013 року (т. 1 а.с.
223-225).

Однак при здійсненні перевірки
податковим органом безпідставно не
перевірено факт наявності та
використання у своїй господарській
діяльності одержаних позивачем
товарно-матеріальних цінностей.

При цьому податковий орган дійшов
висновку про безпідставність
формування валових витрат та
податкового кредиту, та як на підставу
визначення грошових зобов'язань та
застосування штрафних санкцій,
виключно з посиланням на складений ДПІ
у м. Івано-Франківську акт про
неможливість проведення перевірки ТОВ
"Станіславський будівельний альянс"
№14029/22-3/33859794 від 24.12.2012 року (т. 2 а.с. 60-70).

Вказаним актом встановлено ненадання
ТОВ «Станіславський будівельний
альянс» первинних документів, які б
підтверджували здійснення
господарської діяльності останнім за
період з 01.10.2009 р. по 30.09.2012 р. На підставі
зазначеного акту перевірки
відповідачем зроблено висновок, що ТОВ
"Станіславський будівельний альянс" не
мало можливості здійснювати операції з
реалізації товарів позивачу.

Такі висновки відповідача є хибними, з
огляду на наступне. Ненадання пояснень
та первинних документів посадовими
особами ТОВ "Станіславський
будівельний альянс" для підтвердження
господарських операцій із позивачем чи
невідображення таких операцій у
податковій звітності не є підставою
для притягнення до відповідальності
позивача, а може тягнути негативні
наслідки виключно для платника
податків, який таке порушення допустив.
Слід зазначити, що на момент
реалізації ТМЦ та видачі податкових
накладних, сам позивач та контрагент
позивача були зареєстровані як
платники ПДВ, їм було видано відповідні
свідоцтва. Будь-яких доказів, які б
свідчили про відсутність поставок між
позивачем та ТОВ "Станіславський
будівельний альянс" відповідачем не
надано, а висновки висвітлені в акті
ґрунтуються виключно на припущеннях
перевіряючих осіб та факті ненадання
податковому органу контрагентом
позивача первинних документів.

Також не може тягнути негативних
наслідків для позивача встановлений
судовим рішенням факт визнання
недійсними реєстраційних та
установчих документів ТОВ
"Станіславський будівельний альянс" з
моменту реєстрації громадянина ОСОБА_2
директором та скасування державної
реєстрації змін до відомостей про
юридичну особу - ТОВ "Станіславський
будівельний альянс" та припинення
юридичної особи, оскільки таке судове
рішення, як зазначає відповідач
прийняте 13.11.2012 року, а господарські
операції, які є предметом дослідження
відбулись у 2010 році.

Оскільки, в судовому порядку
встановлено, що витрати позивача за
поставками здійсненими із
контрагентом, підтверджуються
належним чином оформленими первинними
документами, а реальність вказаних
господарських операцій та їх
пов'язаність з господарською
діяльністю позивача не спростована
відповідачем, то донарахування
відповідачем податкового зобов'язання
з податку на прибуток та податку на
додану вартість є безпідставним та
необґрунтованим.

Відповідно до вимог частини 3 статті 2
КАС України у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони, зокрема обґрунтовано, тобто з
урахуванням усіх обставин, що мають
значення для прийняття рішення
(вчинення дії).

З врахуванням викладеного, суд вважає
оскаржувані податкові
повідомлення-рішення не ґрунтуються на
нормах права, внаслідок чого
підлягають визнанню протиправними та
скасуванню.

На підставі ст. 124 Конституції
України, керуючись ст. ст. 158-163, 167
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд ,-

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити.

Визнати протиправними та
скасувати податкові повідомлення -
рішення Державної податкової
інспекції у м. Івано-Франківську
Головного управління Міндоходів в
Івано-Франківській області №,
№ від 12.07.2013 року та №,
№ від 17.07.2013 року.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь Приватного акціонерного
товариства "Промбуд", код 01272574,
сплачений судовий збір у сумі 1497 (одна
тисяча чотириста дев'яносто сім ) грн. 68
коп.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку. Відповідно до
статті 186 Кодексу адміністративного
судочинства України, апеляційна скарга
на постанову суду першої інстанції
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбаченому
частиною четвертою статті 167 КАС
України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Апеляційна скарга подається до
Львівського апеляційного
адміністративного суду через
Івано-Франківський окружний
адміністративний суд.

Постанова набирає законної сили в
порядку та строки встановлені статтею
254 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Суддя:
Григорук О.Б.

Постанова складена в повному
обсязі 11.03.2014 року.