Справа № 422/4234/13-а
Суддя: Юрко І.В.
Дата ухвалення: 2014-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Іванова А.П.
Суддя-доповідач - Юрко І.В.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2014 року
справа №422/4234/13-а
приміщення суду за адресою:83017, м.
Донецьк, бул. Шевченка, 26

Донецький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого судді Юрко І.В., суддів:
Міронової Г.М., Блохіна А.А.,

секретарі судового засідання
Романенко Т.О.,

за участі представників відповідачів
Ворвуль В.В., Лисенко О.О., Стась О.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_5 в
інтересах ОСОБА_6 на постанову
Перевальського районного суду
Луганської області від 28 листопада 2013
року у справі № 422/4234/13-а за позовом
ОСОБА_6 до Управління Державної
пенітенціарної служби України в
Луганській області, Комісарівської
виправної колонії Управління
Державної пенітенціарної служби
України в Луганської області № 22 про
стягнення середньої заробітної плати,
в зв'язку із затримкою розрахунку при
звільнені, про видачу трудової книжки,
про зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач 26.07.2013 року (згідно поштового
штампу на конверті) звернувся до суду з
позовом до Управління Державної
пенітенціарної служби України в
Луганській області, Комісарівської
виправної колонії Управління
Державної пенітенціарної служби
України в Луганської області № 22
стягнення середньої заробітної плати,
в зв'язку із затримкою розрахунку при
звільнені, про видачу трудової книжки,
про зобов'язання вчинити певні дії.

Постановою Перевальського районного
суду Луганської області від 28
листопада 2013 року в задоволенні
адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої
інстанції, представник позивача -
ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 подав
апеляційну скаргу, якою просив
скасувати постанову суду першої
інстанції та постановити нове рішення
про задоволення позовних вимог в
повному обсязі.

Представники відповідачів в судовому
засіданні апеляційної інстанції
проти задоволення апеляційної
скарги заперечували, просили рішення
суду першої інстанції залишити без
змін.

Позивач та його представник в судове
засідання не з'явились, про час, дату та
місце розгляду справи повідомлені
належним чином. Відповідно до вимог
ч. 4 ст. 196 КАС України неявка
вказаних осіб не перешкоджає
судовому розгляду справи.

Відповідно до ст. 195 Кодексу
адміністративного судочинства України
(надалі - КАС України) суд апеляційної
інстанції переглядає судові рішення
суду першої інстанції в межах
апеляційної скарги. Суд апеляційної
інстанції може вийти за межі доводів
апеляційної скарги в разі
встановлення під час апеляційного
провадження порушень, допущених судом
першої інстанції, які призвели до
неправильного вирішення справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача, пояснення
представників відповідачів,
перевіривши матеріали справи і
обговоривши доводи апеляційної скарги,
встановила наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що
позивач - ОСОБА_6 в період з 19 лютого 2010
року по 01 березня 2013 року проходив
службу в органах Державної
пенітенціарної служби України, а саме в
Комісарівській виправній колонії
Управління Державної пенітенціарної
служби України в Луганській області №
22.

Згідно ст. 4 Кодексу законів України про
працю законодавство про працю
складається з Кодексу законів про
працю України та інших актів
законодавства України, прийнятих
відповідно до нього.

До інших актів законодавства України
відноситься Закон України «Про
Державну кримінально-виконавчу службу
України» та Положення про проходження
служби рядовим та начальницьким
складом органів внутрішніх справ,
затверджене Постановою Кабінету
Міністрів України № 114 від 29 липня 1991
року.

Відповідно до даного Положення
проводиться й призначення на посаду та
звільнення зі служби осіб рядового та
начальницького складу.

Відповідно до ст. 68 Положення про
проходження служби рядовим і
начальницьким складом органів
внутрішніх справ, затвердженого
Постановою Кабінету Міністрів УРСР
від 29.07.1991 року № 114 ( далі по тексту -
Положення) особи рядового і
начальницького складу, які виявили
бажання звільнитися зі служби за
особистим проханням, попереджають
прямого начальника органу внутрішніх
справ про прийняте ними рішення не
пізніш як за три місяці до дня
звільнення, про що подають рапорт за
командою.

З тексту адміністративного позову
вбачається, що 14 березня 2012 року ОСОБА_6
подавав рапорт про звільнення, який був
спрямований до кадрової служби
Управління Державної пенітенціарної
служби України в Луганській області та
отримав резолюцію про звільнення
згідно Положення про проходження
служби (а.с. 63 т. 2) .

Як зазначено вище, згідно Положення
позивач повинен був відпрацювати 3
місяці (тобто до 14 червня 2012 року),
але 21 травня 2012 року, не відпрацювавши
трьох місяців, позивач перестав
виходити на службу.

Відповідно до п. 1.13 Інструкції про
порядок виплати грошового
забезпечення особам рядового і
начальницького складу Державної
кримінально-виконавчої служби
України у випадках відсутності особи
рядового чи начальницького складу
на службі без поважних причин
грошове забезпечення за цей час не
виплачується, що оформляється
наказом або розпорядженням керівника
органу або установи на підставі
матеріалів службового розслідування.

Наказом № 33 о/с від 21 травня 2012 року
Комісарівської виправної колонії
Управління Державної пенітенціарної
служби України в Луганській області
ОСОБА_6 з 21 травня 2012 року призупинено
нарахування грошового забезпечення.
Нарахування грошової компенсації за
невикористану відпустку за 2012 рік
складає 10 діб. Підставою для
призупинення нарахування грошового
забезпечення став фактичний невихід на
службу без поважної причини (а.с.46 т.1).

Відповідно до висновку від 18 січня 2013
року по матеріалам службового
розслідування за обставинами
тривалого невиходу на службу ОСОБА_6 21
травня 2012 року надійшов рапорт
заступника начальника установи із
соціально-виховної та психологічної
роботи ОСОБА_7 про невихід на службу
старшого лейтенанта внутрішньої
служби ОСОБА_6, начальника відділення
соціально-психологічної служби
відділу соціально - виховної та
психологічної роботи установи. На
підставі рапорту ОСОБА_7 і був виданий
наказ по Комісарівській ВК (№ 22) № 33 о/с
від 21 травня 2012 року про призупинення
грошового забезпечення ОСОБА_6 з 21
травня 2012 року (а.с. 168 т.1).

За таких обставин, суд приходить до
висновку, що поважних причин для
невиходу на службу з 21 травня 2012 року у
ОСОБА_6 не було, у зв'язку з чим
адміністрацією Комісарівської
виправної колонії № 22 Управління
державної пенітенціарної служби
України в Луганській області
правомірно було видано наказ про
призупинення йому нарахування
грошового забезпечення.

Згідно рапорту ОСОБА_6 від 17 січня 2013
року, позивач звернувся з проханням про
звільнення за власним бажанням. При
цьому претензій щодо звільнення не мав
(а.с.27 т.1). Як вбачається з рапорту
ОСОБА_6 від 17 січня 2013 року причиною
невиходу на службу стало те, що
отримуваного грошового забезпечення у
розмірі 2000 грн. на місяць не вистачало
для забезпечення його особових потреб;
у зв'язку зі змінами до Закону України
«Про пенсійне забезпечення
військовослужбовців» строк служби
збільшився, на амбулаторному та
стаціонарному лікуванні не перебуває,
в інші медичні заклади не звертався.
Офіційно працевлаштований за трудовим
договором не був (а.с. 27, 28 т.1).

Наказом № 11 о/с від 01 березня 2013 року
ОСОБА_6 було звільнено зі служби в
органах Державної пенітенціарної
служби України у запас Збройних сил за
власним бажанням на підстав ст. 64 «ж»
Положення (а.с.47 т.1). Вказане
підтверджується і копією трудової
книжки, витребуваною у позивача
ухвалою апеляційного суду ( а.с. 92 т. 2).

Відповідно до листа Управління
Державної пенітенціарної служби
України в Луганській області № 6/204-3 від
01 березня 2013 року ОСОБА_6 запрошувався
для отримання трудової книжки та
військового квитка у зв'язку зі
звільненням (а.с.29 т.1).

Проте, ОСОБА_6 до позивача за
отриманням трудової книжки та
військового квитка не з'явився.

З розписки ОСОБА_6 вбачається, що
трудову книжку він отримав 29 квітня 2013
року (а.с. 36 т.1).

Будь-які докази звернення позивача
до відповідачів щодо видачі йому
трудової книжки в адміністративному
позові та апеляційній скарзі
позивачем не зазначені, та в
матеріалах справи такі докази
відсутні.

З довідки Комісарівської виправної
колонії Управління Державної
пенітенціарної служби України в
Луганській області ( № 22) вбачається,
що виплата грошового забезпечення
особам рядового та начальницького
складу нараховується та виплачується
за поточний місяць до 20 числа
поточного місяця, тобто наперед за
неповний відпрацьований місяць. За
травень 2012 року за 31 календарний
день ОСОБА_6 було нараховане та
виплачене в повному обсязі грошове
утримання в розмірі 2225,67 грн.. В
червні 2012 року ОСОБА_6 була
нарахована премія в сумі 399,02 грн. та
компенсація за невикористану
відпустку в сумі 606,30 грн.(а.с. 98 т. 2).

Оскільки ОСОБА_6 перестав виходити на
службу з 21 травня 2012 року та йому
було зупинено нарахування
забезпечення з 21.05.2012 року, був
проведений перерахунок грошового
забезпечення за період з 21.05.2012 року
по 31.05. 2012 року та з нарахованої суми
утримано 506,45 грн., а також проведені
обов'язкові утримання (пенсійний фонд
та профвнески 17,96 грн.).

Таким чином, до виплати позивачу
остаточно було нараховано 480,91 грн.
(399,02 + 606,30 - 506,45 - 17,96), які 21.06.2012 року
були зараховані на картковий рахунок
ОСОБА_6 (а.с. 99-103 т. 2).

Крім того, суд першої інстанції вірно
зазначив, що оскільки ОСОБА_6 трудова
книжка була видана з затримкою з вини
самого позивача, тому підстави для
нарахування та виплати середньої
заробітної плати в зв'язку з затримкою
розрахунку при звільненні відсутні.

Колегія суддів вважає, що судом першої
інстанції правильно встановлені
обставини справи, постанова прийнята з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права, доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновків суду першої інстанції, тому
підстав для задоволення апеляційної
скарги та скасування постанови суду не
вбачається.

З урахуванням викладеного, керуючись
статтями 160, 184, 195, 196, 198, 199, 200, 205, 206, 211,
212, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А
Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 в інтересах
ОСОБА_6 на постанову Перевальського
районного суду Луганської області від
28 листопада 2013 року у справі № 422/4234/13-а
залишити без задоволення.

Постанову Перевальського районного
суду Луганської області від 28
листопада 2013 року у справі № 422/4234/13-а
залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за
наслідками перегляду набирає
законної сили з моменту постановлення
та може бути оскаржена до Вищого
адміністративного суду України
протягом 20 днів з дня складення
ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя:
І.В.Юрко

Судді:
Г.М. Міронова

А.А.Блохін