Справа № 808/693/14
Суддя: Максименко Лілія Яковлівна
Дата ухвалення: 2014-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2014 року ( 11 год. 10 хв.)Справа №
808/693/14 м.Запоріжжя

Запорізький окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді - Максименко Л.Я.,

за участю секретаря судового засідання
- Приймака Є.О.,

та представників

від позивача: Вовк Д.В., довіреність № 82
від 24.12.2013

від відповідача: Ратієв Д.С.,
довіреність № 7/10 від 27.06.2013

розглянув у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу

за позовною заявою: Державного
підприємства «Запорізький
титано-магнієвий комбінат», м.
Запоріжжя

до: Спеціалізованої державної
податкової інспекції з обслуговування
великих платників у м. Запоріжжі
Міжрегіонального головного управління
Міндоходів, м. Запоріжжя

про: скасування податкових
повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство «Запорізький
титано-магнієвий комбінат» (далі -
позивач) звернулось із
адміністративним позовом до
Спеціалізованої державної податкової
інспекції з обслуговування великих
платників у м. Запоріжжі
Міжрегіонального головного управління
Міндоходів (далі - відповідач), в якому
позивач просить суд скасувати
податкові повідомлення-рішення
відповідача від 14.01.2014 № щодо
зменшення суми бюджетного
відшкодування з ПДВ у розмірі 195 502,00
грн. та застосування штрафних санкцій у
розмірі 96 277,00 грн., № щодо
нарахування суми грошового
зобов'язання з податку на прибуток у
розмірі 1 802,00 грн. та застосування
штрафних санкцій у сумі 450,50 грн.

В обґрунтування позову підприємство
посилається на те, що висновки
контролюючого органу про
невідповідність первинних документів
по взаємовідносинам з ТОВ «ТМБ-БУД
Будівельні технології» та ТОВ НВП
«Аріана» вимогам законодавчих актів
України, визнання їх такими, що не мають
сили первинного документа, не
підтверджують факт передачі продукції
та надання послуг за договором
постачання та виконання робіт, не
відповідають дійсності. Вказує, що
підприємством не були порушені вимоги
Податкового кодексу України щодо
формування податкового кредиту та
витрат, оскільки до перевірки були
надані всі документи, що підтверджують
правомірність відображення
податкового кредиту та витрат по
взаємовідносинам з ТОВ «ТМБ-БУД
Будівельні технології» та ТОВ НВП
«Аріана», при цьому в акті перевірки
відсутні доводи щодо неналежного
оформлення такої первинної
документації. Позивач вважає
суперечливими висновки податкового
органу про ненадання первинних
документів, оскільки їх перелік
зазначений саме в акті перевірки. Щодо
відсутності сертифікатів підприємство
зазначає про відсутність покладеного
на нього обов'язку зберігати такі
документи, після фактичного
використання продукції. Також
підприємство заперечує проти
обґрунтування контролюючим органом
своїх висновків з посиланням на акт
перевірки від 28.08.2013 № 265/222/35396818,
оскільки останній встановлює лише факт
неможливості проведення звірки у
зв'язку з незнаходженням ТОВ «ТМБ-БУД
Будівельні технології» за податковою
адресою, що в свою чергу не свідчить про
відсутність господарської діяльності
юридичної особи в період здійснення
виконання робіт у 2012 році.

В судовому засіданні представник
позивача підтримав позовні вимоги,
наполягає на задоволенні позову.

Відповідач позов не визнав, у письмових
запереченнях від 12.02.2014 вх. № 5762 вказав
на те, що документальною позаплановою
виїзною перевіркою позивача було
встановлено порушення останнім вимог
Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств» та Податкового
кодексу України по взаємовідносинам з
ТОВ «ТМБ-БУД Будівельні технології» та
ТОВ НВП «Аріана». Вказує, що позивачем
до перевірки не надані документи, що
підтверджують факт перевезення товару
від ТОВ «ВТП «Аріана», а саме дорожні
листи, ТТН, договір на перевезення
продукції та документи на
підтвердження оприбуткування
продукції. Щодо контрагента ТОВ
«ТМБ-БУД Будівельні технології»
зазначає, що актом ДПІ у Жовтневому
районі м. Дніпропетровська від 28.08.2013
№ 652/222/35396818 не встановлено
факту реального здійснення
господарських операцій контрагентом
за період жовтень, листопад 2012 року по
ланцюгу постачання
контрагенти-постачальники та
відсутність об'єктів оподаткування при
придбані та продажу товарів (послуг).
Також відповідач, з посиланням на
відповіді реєструючих органів,
стверджує про відсутність
зареєстрованих за ТОВ «ТМБ-БУД
Будівельні технології»
автотранспортних засобів, земельних
ділянок та майна, що на думку
контролюючого органу є доказами
неможливості здійснення господарської
діяльності. На підставі викладеного,
просить у задоволені
адміністративного позову відмовити
повністю.

Під час розгляду справи по суті
представник відповідача підтримав
заперечення з підстав викладених вище.

В судовому засіданні 26.02.2014 оголошено
вступну та резолютивну частини
постанови.

Розглянувши матеріали справи, суд
встановив:

На підставі п.п. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75, п.п. 78.1.1 п.
78.1, п. 78.2 ст. 78 ПК України СДПІ з
обслуговування великих платників у м.
Запоріжжі Міжрегіонального ГУ
Міндоходів проведено документальну
позапланову виїзну перевірку ДП
«Запорізький титано-магнієвий
комбінат» з питання реальності та
повноти відображення в
бухгалтерському та податковому обліку
з податку на додану вартість та податку
на прибуток господарських відносин з
платниками податків ТОВ «ТМБ-БУД
Будівельні технології» за період
жовтень, листопад 2012 року та реальності
і повноти відображення в
бухгалтерському та податковому обліку
з податку на прибуток ТОВ НВП «Аріана»
за 2010 рік, травень, червень, листопад 2011
року, липень 2012 року, за результатами
якої складено Акт № 299/26-20/001947 від 23.12.2013.

Перевіркою встановлено, порушення:

1) п. 5.1, п.п. 5.2.1 п. 5.2, абз.4п.п. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5
Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств», в результаті
чого занижено податок на прибуток за
період з 01.08.2010 по 30.11.2010 на загальну
суму 1 802 грн., в т.ч. за 3 квартали 2010 року
на суму 907 грн., за 2010 рік на суму 1 802 грн.;

2) п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 200.1, 200.3, 200.4 ст. 200
ПК України завищено суму бюджетного
відшкодування податку на додану
вартість на загальну суму 195 502 грн., в
т.ч. по періодам: листопад 2012 року в сумі
151 305 грн., грудень 2012 року в сумі 44 197 грн.

27.12.2013 ДП «Запорізький титано-магнієвий
комбінат» подані заперечення вих.
№ 11/13-3303 на акт перевірки № 299/26-20/001947
від 23.12.2013, за результатами розгляду
яких (відповідь від 10.01.2014 вих. № 71/10/26-2)
контролюючим органом у задоволенні
було відмовлено.

14.01.2014, на підставі акту перевірки
№ 299/26-20/001947 від 23.12.2013, СДПІ з
обслуговування ВП у м. Запоріжжі МГУ
Міндоходів прийняті податкові
повідомлення-рішення: № про
зменшення Державному підприємству
«Запорізький титано-магнієвий
комбінат» суми бюджетного
відшкодування з податку на додану
вартість в сумі 195 502,00 грн. та
застосування штрафних (фінансових)
санкцій в сумі 96 277,00 грн. та №
про збільшення Державному
підприємству «Запорізький
титано-магнієвий комбінат» суму
грошового зобов'язання з податку на
прибуток 1 802,00 грн. за основним
платежем та 450,50 грн. за штрафними
(фінансовими) санкціями.

Не погоджуючись з податковими
повідомленнями-рішеннями від 14.01.2014
№ та № Державне
підприємство «Запорізький
титано-магнієвий комбінат» звернулось
до суду.

Вислухавши пояснення представників
сторін, дослідивши обставини справи та
перевіривши їх доказами, суд приходить
до наступних висновків.

Відповідно до підпункту 14.1.181 пункту 14.1
статті 1 розділу І Податкового кодексу
України (далі - ПК України), податковий
кредит - сума, на яку платник податку на
додану вартість має право зменшити
податкове зобов'язання звітного
(податкового) періоду, визначена згідно
з розділом V Кодексу.

Згідно з пунктом 198.3 статті 198 розділу V
ПК України, податковий кредит звітного
періоду визначається, виходячи з
договірної (контрактної) вартості
товарів/послуг, але не вище рівня
звичайних цін, визначених відповідно
до статті 39 цього Кодексу, та
складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

- придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

При цьому, датою виникнення права
платника податку на формування
податкового кредиту відповідно до
пункту 198.2 статті 198 розділу V Кодексу
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше:

- дата списання коштів з
банківського рахунка платника податку
на оплату товарів/послуг;

- дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Платник податків не має права
відносити до податкового кредиту суми
податку, сплачені (нараховані) у зв'язку
з придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
(або підтверджені податковими
накладними, оформленими з порушенням
вимог статті 201 цього Кодексу) чи не
підтверджені митними деклараціями,
іншими документами, передбаченими
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу
(пункт 198.6 статті 198 розділу V Кодексу).

У разі, коли на момент перевірки
платника податку органом державної
податкової служби суми податку,
попередньо включені до складу
податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеним цим
підпунктом документами, платник
податку несе відповідальність
відповідно до цього Кодексу (абзац
другий пункту 198.6 статті 198 розділу V
Кодексу).

Отже, аналіз вищевказаних норм
податкового законодавства свідчить
про те, що право платника податку на
податковий кредит виникає в періоді, в
я кому відбулося придбання товарів
(робіт/послуг) або зроблена попередня
оплата, але це право повинно бути
підтверджене належним чином
оформленою податковою накладною.

Відповідно до п. 5.1 ст. 5 Закону України
«Про оподаткування прибутку
підприємств» (був чинним на момент
виникнення спірних відносин) валові
витрати виробництва та обігу (далі -
валові витрати) - сума будь-яких витрат
платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних як компенсація
вартості товарів (робіт, послуг), які
придбаваються (виготовляються) таким
платником податку для їх подальшого
використання у власній господарській
діяльності.

Зокрема до складу валових витрат
включаються суми будь-яких витрат,
сплачених (нарахованих) протягом
звітного періоду у зв'язку з
підготовкою, організацією, веденням
виробництва, продажем продукції (робіт,
послуг) і охороною праці, у тому числі
витрати з придбання електричної
енергії (включаючи реактивну), з
урахуванням обмежень, установлених
пунктами 5.3-5.7 цієї статті (п. п. 5.2.1 п. 5.2
ст. 5 Закону).

Слід зазначити, що ст. 11 вказаного
Закону «Правила ведення податкового
обліку» не встановлює будь-яких вимог
до форми та виду документів, які б
відносились до податкового обліку.

Згідно з п.п.11.2.1 п. 11.2 ст. 11 Закону, датою
збільшення валових витрат виробництва
(обігу) вважається дата, яка припадає на
податковий період, протягом якого
відбувається будь-яка з подій, що
сталася раніше: або дата списання
коштів з банківських рахунків платника
податку на оплату товарів (робіт,
послуг), а в разі їх придбання за
готівку - день їх видачі з каси платника
податку; або дата оприбуткування
платником податку товарів, а для
робіт (послуг) - дата фактичного
отримання платником податку
результатів робіт (послуг).

Відповідно до п. п. 5.3.9 п. 5.9 ст. 5 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств», не належать до складу
валових витрат будь-які витрати, не
підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення податкового обліку.

З наведених положень випливає, що
обов'язковою умовою віднесення витрат
підприємства на оплату товарів (робіт,
послуг) до складу валових витрат та
податкового кредиту з ПДВ є наявність
господарських операцій з придбання цих
товарів (робіт, послуг) підкріплена
належними документами та зв'язок цих
витрат та податкового кредиту з ПДВ з
господарською діяльністю платника.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44
Податкового кодексу України для цілей
оподаткування платники податків
зобов'язані вести облік доходів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством. Платникам
податків забороняється формування
показників податкової звітності,
митних декларацій на підставі даних, не
підтверджених документами, що
визначені абзацом першим цього пункту.

Статтею 3 Закону України № 996-ІV від
16.07.1999 «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні» (зі
змінами та доповненнями) (далі - Закон №
996-ІV) передбачено, що бухгалтерський
облік є обов'язковим видом обліку, який
ведеться підприємством. Фінансова,
податкова, статистична та інші види
звітності, що використовують грошовий
вимірник, ґрунтуються на даних
бухгалтерського обліку.

Відповідно до ч.1 ст. 9 Закону № 996-ІV,
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення.

Статтею 1 Закону № 996-ХІV визначено, що
первинний документ - це документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення.

Необхідність підтвердження
господарських операцій первинними
документами визначена також п.п.1.2 п.1,
п.п.2.1 п.2 Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995 № 88 і зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України від 05.06.1995
за № 168/704 (далі - Положення),
первинні документи - це письмові
свідоцтва, що фіксують та
підтверджують господарські операції,
включаючи розпорядження та дозволи
адміністрації на їх проведення.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 вказаного Закону
та п.2.4 Положення, первинні документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях та повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Згідно з п.2.15 та п.2.16 вищевказаного
Положення забороняється приймати до
виконання первинні документи на
операції, що суперечать законодавчим
та нормативним актам.

Таким чином, для надання юридичної сили
і доказовості, первинні документи
повинні бути складені відповідно до
вимог чинного законодавства та не
порушувати публічний порядок.

Крім того, будь-які документи (у тому
числі договори, накладні, рахунки тощо)
мають силу первинних документів лише в
разі фактичного здійснення
господарської операції.

Якщо ж фактичного здійснення
господарської операції не було,
відповідні документи не можуть
вважатися первинними документами для
цілей ведення податкового обліку
навіть за наявності всіх формальних
реквізитів таких документів, що
передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного, для
підтвердження даних податкового
обліку можуть братися до уваги лише ті
первинні документи, які складені в разі
фактичного здійснення господарської
операції.

Згідно зі статтею 1 Закону України від
16.07.1999 № 996-ХІV «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні» господарською операцією є дія
або подія, яка викликає зміни в
структурі активів та зобов'язань,
власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою
господарської операції є те, що вона
повинна спричиняти реальні зміни
майнового стану платника податків.

Судом з'ясовано, що КП «Запорізький
титано-магнієвий комбінат»
зареєстровано в Заводській районній
адміністрації м. Запоріжжя, що
підтверджується Свідоцтвом про
державну реєстрацію від 22.12.1999 №
6002594. Згідно свідоцтва про
державну реєстрацію від 04.01.2011 №
0028521 КП «Запорізький
титано-магнієвий комбінат»
перетворено в ДП «Запорізький
титано-магнієвий комбінат» та належить
до сфери управління Міністерства
промислової політики України.

У перевіряємому періоді підприємство
було зареєстроване платником ПДВ
згідно Свідоцтва від 01.02.2011 № 100319702,
виданого СДПІ по роботі з ВПП у м.
Запоріжжі.

01.02.2011 між ДП «Запорізький
титано-магнієвий комбінат» (покупець)
та ТОВ ВТП «Аріана» (постачальник)
укладено договір № 50, відповідно до
умов якого постачальник бере на себе
зобов'язання здійснити поставку і
передати покупцю 15.51.3 Масло вершкове - 50
000,00 грн., а також 15.51.5 Продукти молочні
інші - 40 000,00 грн. в подальшому товар, а
покупець - прийняти товар і оплатити
постачальнику його вартість у строки
та порядку, передбаченими цим
Договором.

Пунктом 2.1 договору визначено, що
постачальник гарантує відповідність
продукції встановленим вимогам ГОСТ і
технічних умов, що підтверджується
сертифікатом.

Відповідно до п. 5.1 договору поставка
товару відбувається на умовах DDP - склад
покупця, м. Запоріжжя. Відвантаження
товару здійснюється транспортом
постачальника (п. 5.5 договору).

Також, 27.01.2011 між ДП «Запорізький
титано-магнієвий комбінат» (покупець)
та ТОВ ВТП «Аріана» (постачальник)
укладено договір № 29 про закупівлю
товарів за державні кошти, відповідно
до умов якого постачальник
зобов'язується у 2011 році поставити
покупцю товар, зазначений у
Специфікації № 1, а покупець - прийняти
і оплатити такий товар. Найменування
(номенклатура, асортимент) товару
зазначені в Специфікації № 1, яка є
невід'ємною частиною договору.

Згідно Специфікації № 1 постачальник
мав передати покупцю молоко 2,5% в
кількості 183 000л. на загальну суму 823 500,00
грн., що відповідає вимогам ДСТУ 2661-94.

Пунктами 2.1-2.2 договору визначено, що
постачальник забезпечує якість
поставленого покупцю товару згідно до
стандартів, технічних умов або іншої
технічної документації, вказаній в
Специфікації. Постачальник засвідчує
якість товару, що постачається,
належними товаросупровідними
документами (технічним паспортом,
сертифікатом, рахунком-фактурою,
специфікацією тощо), які надсилаються
разом з товаром.

Згідно з п. 5.1-5.2 договору строк (термін)
поставки товарів з січня 2011 року по
грудень 2011 року. Поставка товару
відбувається на умовах DDP (склад
покупця: м. Запоріжжя, вул.
Теплична, 18) відповідно до Інкотермс-2010,
автотранспортом.

На виконання умов договорів від 01.02.2011
та 27.01.2011 ТОВ ВТП «Аріана» поставило, а
ДП «Запорізький титано-магнієвий
комбінат» прийняло продукцію
харчування, про що складено видаткові
та податкові накладні, перелік яких
наведений в додатках 2 та 3 до акту
перевірки.

Придбаний товар був оприбуткований ДП
«Запорізький титано-магнієвий
комбінат» згідно прибуткових ордерів
(копії долучені до справи).

Згідно накладних-вимог на відпуск
(внутрішнє переміщення) матеріалів,
копії яких надані представником
позивача та долучені до справи,
придбана продукція замовлялась для
використання пунктами харчування
підприємства (буфетами та їдальнею).
Фактичне переміщення продукції
підтверджується витратними накладними
(копії у справі).

Використання пунктами харчування
переданих продуктів харчування
підтверджується копіями звітів про
отоварені талони молокороздаточним
пунктом (долучені до справи).

Рух придбаного товару по підприємству
позивача підтверджується витягами з
оборотно-сальдових відомостей по
рахунку 631 за 2010 та 2011 роки.

Придбаний товар був повністю оплачений
позивачем, шляхом безготівкового
перерахування коштів, що
підтверджується долученими до справи
копіями платіжних документів.

Також, 21.11.2011 між ДП «Запорізький
титано-магнієвий комбінат» (замовник)
та ТОВ «ТБМ-БУД Будівельні технології»
(підрядник) укладено договір № 477,
відповідно до умов якого підрядник
зобов'язується у 2011 році на свій ризик
за завданням замовника виконати
роботи, а замовник - прийняти і
оплатити виконану роботу. Згідно з п. 1.2
договору роботи, які зобов'язується
здійснити підрядник: цех № 7. Плавильна
дільниця. Капітальний ремонт.
Установка дроблення та сортування
губки в осях 17-26 рядів «Ж-І» (інв. № 100013),
згідно з проектом СГ-60 КМД, КМ, КЖ та
відомістю обсягів робіт (Додаток № 3).

22.02.2012 між ДП «Запорізький
титано-магнієвий комбінат» (замовник)
та ТОВ «ТБМ-БУД Будівельні технології»
(підрядник) укладено договір № 140,
відповідно до умов якого підрядник
зобов'язується у 2012 році на свій ризик
за завданням замовника виконати
роботи, а замовник - прийняти і
оплатити виконану роботу. Згідно з п. 1.2
договору роботи, які зобов'язується
здійснити підрядник: капітальний
ремонт складу готової продукції. Інв.
№ 101003, згідно з проектом СЯ-941 КМД, АР,
КЖ, Я-3891, Я-3899, СЯ-950, КМД та відомістю
обсягів робіт (Додаток № 3), яка є
невід'ємною частиною договору.

02.04.2012 між ДП «Запорізький
титано-магнієвий комбінат» (замовник)
та ТОВ «ТБМ-БУД Будівельні технології»
(підрядник) укладено договір № 224,
відповідно до умов якого підрядник
зобов'язується у 2012 році на свій ризик
за завданням замовника виконати
роботи, а замовник - прийняти і
оплатити виконану роботу. Згідно з п. 1.2
договору роботи, які зобов'язується
здійснити підрядник: капітальний
ремонт складу. Інв.№ 100139, згідно з
проектом СЯ-976 КМД, АР, КЖ, ЄСЯ-372 та
відомістю обсягів робіт (Додаток № 2),
яка є невід'ємною частиною цього
Договору. Додатковою угодою № 1 від
24.12.2012 строк дії договору № 224 від 02.04.2012
продовжено до 31.08.2013.

На підтвердження виконання робіт за
вищевказаними договорами суду надані
належним чином засвідчені копії
довідок про вартість виконаних
будівельних робіт за жовтень 2012 року
від 31.10.2012, акт № 7 приймання виконаних
будівельних робіт за жовтень 2012 року
від 31.10.2012, підсумкова відомість
ресурсів за жовтень 2012 року, розрахунок
загальновиробничих витрат до Акту КБ-2в
№ 7 вентиляція, акт № 6 приймання
виконаних будівельних робіт за жовтень
2012 року від 31.10.2012, підсумкова відомість
ресурсів за жовтень 2012 року, розрахунок
загальновиробничих витрат до акту КБ-2в
№ 6 електропостачання, довідка про
вартість виконаних будівельних робіт
за вересень 2012 року від 28.09.2012, акт № 1
приймання виконаних будівельних робіт
за вересень 2012 року від 28.09.2012,
підсумкова відомість ресурсів за
вересень 2012 року, розрахунок
загальновиробничих витрат до акту КБ-2в
№ 1 склад готової продукції, довідка
про вартість виконаних будівельних
робіт за листопад 2012 року від 29.11.2012, акт
№ 3 приймання виконаних будівельних
робіт за листопад 2012 року від 29.11.2012,
підсумкова відомість ресурсів за
листопад 2012 року, розрахунок
загальновиробничих затрат до акту Кб-2в
№ 3 коригування за вересень 2012 року, акт
приймання виконаних будівельних робіт
за листопад 2012 року від 29.11.2012,
підсумкова відомість ресурсів за
листопад 2012 року, розрахунок
загальновиробничих витрат до акту КБ-2в
№ 2 склад готової продукції, довідку
про вартість виконаних будівельних
робіт за жовтень 2012 року, акт № 11
приймання виконаних будівельних робіт
за жовтень 2012 року.

ТОВ «ТБМ-БУД Будівельні технології»
були оформлені та надані позивачу
податкові накладні № 13 від 31.10.2012, № 15
від 31.10.2012, № 15 від 29.11.2012, № 19 від 29.11.2012
та розрахунок коригування № 18 до п/н №
15 від 29.11.2012.

Вартість виконаних підрядних робіт
станом на 01.12.2013 була оплачена
позивачем повністю, шляхом
перерахування безготівкових коштів, що
підтверджується долученими до справи
копіями платіжних доручень.

На вимогу суду представником позивача
надані та долучені до матеріалів
справи копії листів-запитів від
підрядника - ТОВ «ТБМ-БУД Будівельні
технології» щодо можливості
оформлення перепусток для
співробітників компанії, проїзду
автомобілів певних марок та з
визначеним вантажем тощо. При цьому з
самих листів чітко вбачається, які саме
особи працювали на об'єктах позивача,
що мали провозити автомобілі, та
визначено відповідальну особу -
прораба компанії ОСОБА_3 із контактним
номером. Також представником позивача
додані самі копії перепусток, які
виписувались контрагенту.

Також, представником позивача надані
докази прийняття в експлуатацію
відремонтованих об'єктів, а саме акти
від березня та квітня 2013 року, якими
приймались відремонтовані об'єкти за
договорами № 140 від 22.02.2012, № 477 від
21.11.2011. Щодо об'єкту ремонту за
договором № 224 від 02.04.2012 представник
позивача пояснив, що наразі він ще не
введений в експлуатацію, тому такий акт
не складався.

Отже, отриманий ДП «Запорізький
титано-магнієвий комбінат» товар та
послуги були своєчасно та в повному
обсязі оприбутковані на підставі
прибуткових ордерів, накладних та
актів виконаних робіт, оплачені та в
подальшому використані у власній
господарській діяльності, що в свою
чергу призвело до змін в активах
підприємства та його зобов'язаннях і
реально спричинило зміни майнового
стану платника податків.

Суд зазначає, що оглянуті первинні
документи містять назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; особистий підпис особи, яка
брала участь у здійсненні
господарської операції; первинні
документи виписані реально існуючими
на час вчинення угоди суб'єктами права.

Тобто, надані первинні бухгалтерські
документи по формі та за змістом
відповідають вимогам Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність» та Положенню про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку.

Враховуюче викладене, суд приходить до
висновку, що господарські операції між
ДП «Запорізький титано-магнієвий
комбінат» та його контрагентами - ТОВ
«ТБМ-БУД Будівельні технології» і ТОВ
ВТП «Аріана» відбулися, мали реальних
характер та спрямовані на отримання
прибутку.

Твердження контролюючого органу про
ненадання позивачем документів, які
підтверджують оприбуткування
продукції (прибуткові ордери) не
відповідають дійсності та обставинам,
зазначеним самою податковою в акті
перевірки на стор. 6.

Щодо відсутності сертифікатів якості
на продукцію представник позивача
пояснив, що харчова продукція вся
поставлялась тільки з сертифікатами.
Проте, після використання продукції
вказані сертифікати не зберігались,
оскільки законодавчо визначений
обов'язок відсутній.

Ненадання до перевірки довіреностей,
як про це зазначено в акті перевірки,
пов'язано з наступним.

Відповідно до Інструкції про порядок
реєстрації виданих, повернутих і
використаних довіреностей на
одержання цінностей, затвердженої
наказом Міністерства фінансів України
від 16 травня 1996 року № 99 сировина,
матеріали, паливо, запчастини,
інвентар, худоба, насіння, добрива,
інструмент, товари, основні засоби та
інші товарно-матеріальні цінності, а
також нематеріальні активи, грошові
документи і цінні папери (надалі -
цінності) відпускаються покупцям або
передаються безплатно тільки за
довіреністю одержувачів.

Довіреність на отримання
товарно-матеріальних цінностей,
нематеріальних активів, грошових
документів і цінних паперів є
первинним документом. Вона фіксує
рішення посадової особи підприємства
(керівника) про уповноваження
конкретної фізичної особи одержати для
підприємства цінності, перелік та
кількість яких зазначені в
довіреності.

Враховуючи те, що товар доставлявся
безпосередньо на підприємство, а там
його приймала матеріально
відповідальна особа, то в даному
випадку довіреність виписувати не
потрібно.

Відносно відсутності документів, що
підтверджують факт перевезення та
доставку придбаного позивачем товару
слід зазначити наступне.

Відповідно до умов договорів,
укладених між ДП «Запорізький
титано-магнієвий комбінат» та ТОВ ВТП
«Аріана» поставка товару відбувається
на умовах DDP (склад покупця: м.
Запоріжжя, вул. Теплична, 18) відповідно
до Інкотермс-2010, автотранспортом.

DDP - «поставка зі сплатою мита» означає,
що продавець здійснює поставку покупцю
товару, який пройшов митне очищення для
імпорту, без розвантаження з будь-якого
прибулого транспортного засобу в
названому місці призначення. Продавець
несе всі витрати та ризики, пов'язані з
доставкою товару до цього місця,
включаючи (у відповідних випадках)
будь-які «мита» (під словом «мито» тут
розуміється відповідальність за
виконання та ризики виконання дій з
проходження митних процедур, а також
оплата витрат митного очищення,
податків, митних і інших зборів) на
імпорт до країни призначення.

Тобто, в даному випадку у позивача, як
покупця, може бути відсутня ТТН,
оскільки він не є суб'єктом
транспортного процесу.

Вказана правова позиція виказана ВАСУ
від 22.08.2012 у справі № К/9991/43010/12 та від
26.06.2012 у справі № К/9991/16335/12.

Крім того, суд виходить з положень п.п.
11.1 розділу 11 Правил перевезення
вантажів автомобільним транспортом в
Україні, затвердженими наказом
Міністерства транспорту України від
14.10.1997 року № 363 яким встановлено, що
основними документами на перевезення
вантажів є товарно-транспортні
накладні та дорожні листи вантажного
автомобіля.

Згідно п. п. 11.4, 11.5, 11.6, 11.7 вказаних
Правил оформлення перевезень вантажів
товарно-транспортними накладними
здійснюється незалежно від умов оплати
за роботу автомобіля.
Товарно-транспортну накладну на
перевезення вантажів автомобільним
транспортом Замовник
(вантажовідправник) повинен виписувати
в кількості не менше чотирьох
екземплярів. Замовник
(вантажовідправник) засвідчує всі
екземпляри товарно- транспортної
накладної підписом і при необхідності
печаткою (штампом). Після прийняття
вантажу згідно з товарно-транспортною
накладною водій (експедитор) підписує
всі її екземпляри. Перший екземпляр
товарно-транспортної накладної
залишається у Замовника
(вантажовідправника), другий -
передається водієм (експедитором)
вантажоодержувачу, третій і четвертий
екземпляри, засвідчені підписом
вантажоодержувача (у разі потреби й
печаткою або штампом), передається
Перевізнику.

Тобто, наявність чи відсутність
товарно-транспортних накладних може
свідчити лише про дотриманням чи
порушенням правил перевезень
автомобільним транспортом, які не
пов'язані з дотриманням вимог
податкового законодавства та не
свідчать про безтоварність операцій за
наявності інших підтверджуючих
документів.

Також, відсутність саме
товарно-транспортних накладних не є
підставою для не включення вартості
придбаних товарів до валових витрат та
сум податку на додану вартість до
податкового кредиту покупця.

При цьому слід говорити про те, що
наявність чи відсутність ТТН не може
бути єдиною та вирішальною підставою
для сумніву в реальності вчинених
правочинів. Тому суд перевіряє надані
як позивачем так і відповідачем докази
фактичного здійснення операцій у їх
сукупності.

Відносно посилань податкової
інспекції в акті перевірки на
наявність відповідей з ДАЇ від 11.11.2013 №
14/7712, Держезмагенства у
Дніпропетровській області від 04.12.2013
№ 311-4-0.2-11578/2-13, з Державного реєстру
речових прав на нерухоме майно № 13013338
від 19.11.2013 про відсутність
зареєстрованих за ТОВ «ТБМ-БУД
Будівельні технології»
автотранспортних засобів, земельних
ділянок та нерухомого майна суд
зазначає таке.

Такі відомості реєструючих органів
свідчать про те, що за контрагентом
позивача - ТОВ «ТБМ-БУД Будівельні
технології» будь-які права на майно,
автотранспорт та земельні ділянки не
зареєстровані, однак, вказане не є
беззаперечним доказом відсутності
господарської операції з ДП
«Запорізький титано-магнієвий
комбінат». Так, виходячи навіть з
листів ТОВ «ТБМ-БУД Будівельні
технології», про які йшлось вище,
стосовно допуску автотранспорту на
територію позивача судом встановлено
використання при виконанні підрядних
робіт контрагентом декількох
автомобілів. Проте, в акті перевірки
контролюючим органом питання
належності вказаного автотранспорту
певному власнику не з'ясовувалось.

Крім того, податковий орган в
обґрунтування своєї позиції в акті
перевірки по взаємовідносинам з ТОВ
«ТБМ-БУД Будівельні технології» та ТОВ
«ВТП «Аріана» посилається на акт ДПІ у
Жовтневому районі м. Дніпропетровська
від 28.08.2013 № 652/222/35396818
«Про неможливість проведення
зустрічної звірки ТОВ «ТБМ-БУД
Будівельні технології» з питань
правомірності проведених
господарських відносин з ПП «ДУЗЕР» за
період жовтень, листопад 2012 року», а
також на акт ДПІ у Шевченківському
районі м. Запоріжжя від 10.07.2013 №
15/22-11/33610095 «Про неможливість проведення
зустрічної звірки суб'єкта
господарювання ТОВ «ВТП «Аріана» щодо
підтвердження господарських відносин
із платниками податків..».

Однак, суд вважає, що в даному випадку
контролюючий орган зафіксував певну
обставину, а саме неможливість
проведення зустрічної звірки ТОВ
«ТБМ-БУД Будівельні технології» та ТОВ
«ВТП «Аріана», у зв'язку із відсутністю
підприємства за податковою адресою.

Проте, наразі невідомо, яким чином
контролюючим органом було здійснено
вихід за податковими адресами
платників податків, чи оформлено це
належними доказами тощо. Доказів
вказаним обставинам, на вимогу суду, не
подано.

Також слід враховувати, що відсутність
на час здійснення перевірки
контрагентів позивача за місцем
реєстрації не може свідчити про те, що у
період з 2010 по 2012 роки вказані
підприємства не вступали у
господарські відносини з позивачем.

Більш того, залишається незрозумілим,
яким чином контролюючий орган міг
робити певні висновки про наявність чи
то відсутність певних господарських
операцій підприємства з його
контрагентами без дослідження наданих
первинних документів, письмових
пояснень тощо.

З огляду на це, суд не приймає до уваги
доводи контролюючого органу
обґрунтовані положеннями акту ДПІ у
Жовтневому районі м. Дніпропетровська
від 28.08.2013 № 652/222/35396818 та акту
ДПІ у Шевченківському районі м.
Запоріжжя від 10.07.2013 №
15/22-11/33610095.

Також, судом встановлено, що як на дату
здійснення та відображення у
бухгалтерському та податковому обліку
господарських операцій, а також станом
на час розгляду справи по суті
безпосередні контрагенти позивача -
ТОВ «ТБМ-БУД Будівельні технології» та
ТОВ «ВТП «Аріана» є зареєстрованими
уповноваженими органами як суб'єкти
господарювання, взяті податковим
органом на облік як платники податків,
в том числі ПДВ, а також в ЄДР відсутні
записи про відсутність підприємств за
місцем реєстрації.

Також слід відзначити, що ґрунтуючи
свої доводи на зазначених вище актах
перевірок контрагентів відповідач
зацитовує витяги про аналіз діяльності
контрагентів з іншими постачальниками
та покупцями по ланцюгу постачання.

Проте, суд зазначає, що чинним
законодавством України на одну із
сторін цивільно-правової угоди -
покупця товару (робіт, послуг), яка є
платником податків, не покладено
обов'язку здійснення контролю за
дотриманням усіма постачальниками по
ланцюгу постачання вимог
законодавства щодо здійснення
господарської діяльності, сплати
податку і в подальшому за можливі
будь-які неправомірні дії будь-кого з
постачальників у ланцюгу постачання
або через відсутність висновків
зустрічних перевірок таких
постачальників зазнавати певних
негативних наслідків у вигляді
позбавлення права на податковий кредит
з податку на додану вартість, яке
виникло в результаті сплати податку на
додану вартість при придбанні товарів
(робіт, послуг).

Податковий кодекс України виникнення у
платника податку на додану вартість
права на податковий кредит не ставить у
залежність від дотримання вимог
податкового законодавства іншими
суб'єктами господарювання. Несплата
продавцем податку на додану вартість
до бюджету, у разі фактичного
здійснення господарської операції, не
впливає на формування податкового
кредиту покупцем та не є підставою для
позбавлення останнього права на
відшкодування цього податку, якщо він
виконав усі передбачені законом умови
отримання такого відшкодування і має
всі документальні підтвердження
розміру заявленого податкового
кредиту. Така правова позиція
викладена, зокрема, в постановах
Верховного Суду України від 22.10.2010, від
31.01.2011.

На переконання суду, порушення
юридичною особою-контрагентом вимог
законодавства про оподаткування не
може призводити до недійсності всіх
угод, укладених з моменту державної
реєстрації такої юридичної особи до
моменту виключення її з державного
реєстру, та не позбавляє правового
значення видані за цими господарськими
операціями податкові накладні.

Зокрема, ст. 61 Конституції України
закріплює принцип індивідуального
характеру юридичної відповідальності
особи.

Постановою Верховного Суду України від
11.01.2011 по справі ЗАТ «Мукачівський
лісокомбінат» до Мукачівської ОДПІ
зазначено, що чинне законодавство
України не ставить в залежність
виникнення у платника ПДВ права на
податковий кредит від дотримання вимог
податкового законодавства іншим
суб'єктом господарювання.

Крім того, рішеннями Європейського
Суду від 09.01.2007 у справі «Інтерсплав
проти України» та від 22.01.2009 «Булвес»
АД проти Болгарії, які згідно ст. 17
Закону України «Про виконання рішень
та застосування практики
Європейського суду з прав людини» є
джерелом права, вказано на те, що коли
Держави-члени Конвенції володіють
будь-якою інформацією про зловживання
у системі відшкодування ПДВ, що
здійснюються конкретною компанією,
вони можуть вжити відповідних заходів
з метою запобігання або усунення таких
зловживань…Суд вважає, що коли
національна влада за відсутності
будь-яких вказівок на пряму участь
фізичної або юридичної особи у
зловживаннях, пов'язаних зі сплатою
ПДВ, що нараховується при низці
операцій з поставок, або будь-яких
вказівок на обізнаність про таке
порушення, все таки карає одержувача
оподатковуваної ПДВ поставки, який
повністю виконав свої зобов'язання, за
дії чи бездіяльність постачальника,
який знаходився поза контролем
одержувача і по відношенню до якого не
було засобів відстеження і
забезпечення його старанності, то
влада виходить за розумні межі і
порушує справедливий баланс, який
повинен підтримуватися між вимогами
загальних інтересів і вимогами захисту
права власності.

Частиною 3 ст. 2 КАС України передбачено,
що у справах щодо оскарження рішень,
дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті
(вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з
метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з
урахуванням усіх обставин, що мають
значення для прийняття рішення
(вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності
перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Згідно ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна
сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених

статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Під час судового розгляду справи по
суті не знайшли свого підтвердження
доводи податкового органу про
порушення позивачем вимог Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств» та Податкового кодексу
України, а тому податкові
повідомлення-рішення від 14.01.2014 №
про зменшення Державному підприємству
«Запорізький титано-магнієвий
комбінат» суми бюджетного
відшкодування з податку на додану
вартість в сумі 195 502,00 грн. та
застосування штрафних (фінансових)
санкцій в сумі 96 277,00 грн. та № про
збільшення Державному підприємству
«Запорізький титано-магнієвий
комбінат» суму грошового зобов'язання
з податку на прибуток 1 802,00 грн.
за основним платежем та 450,50 грн. за
штрафними (фінансовими) санкціями є
протиправними та підлягають
скасуванню.

У зв'язку із цим, адміністративний
позов підлягає задоволенню повністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо
судове рішення ухвалене на користь
сторони, яка не є суб'єктом владних
повноважень, суд присуджує всі
здійсненні нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

Враховуючи вищезазначене, та
керуючись ст.ст. 2, 4, 7 - 12, 14, 86, 158 - 163 КАС
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов Державного
підприємства «Запорізький
титано-магнієвий комбінат» до
Спеціалізованої державної податкової
інспекції з обслуговування великих
платників у м. Запоріжжі
Міжрегіонального головного управління
Міндоходів про скасування податкових
повідомлень-рішень, - задовольнити
повністю.

Визнати протиправними та скасувати
податкові повідомлення-рішення
Спеціалізованої державної податкової
інспекції з обслуговування великих
платників у м. Запоріжжі
Міжрегіонального головного управління
Міндоходів від 14.01.2014 №
про зменшення Державному
підприємству «Запорізький
титано-магнієвий комбінат» суми
бюджетного відшкодування з податку на
додану вартість в сумі 195 502,00 грн.
та застосування штрафних (фінансових)
санкцій в сумі 96 277,00 грн. та №
про збільшення Державному
підприємству «Запорізький
титано-магнієвий комбінат» суми
грошового зобов'язання з податку на
прибуток в розмірі 1 802,00 грн. за
основним платежем та 450,50 грн. за
штрафними (фінансовими) санкціями.

Присудити з Державного бюджету
України на користь Державного
підприємства «Запорізький
титано-магнієвий комбінат» 487,20 грн.
судового збору.

Постанова набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо вона не була
подана у встановлені строки. У разі
подання апеляційної скарги судове
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду через
Запорізький окружний адміністративний
суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня
її проголошення, а в разі складення
постанови у повному обсязі відповідно
до статті 160 КАС України, або прийняття
постанови у письмовому провадженні - з
дня отримання копії постанови,
апеляційної скарги з подачею її копії
відповідно до кількості осіб, які
беруть участь у справі.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 КАС
України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Копія апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції.

Суддя
Л.Я. Максименко