Справа № 2а-1779/12/1370
Суддя: Дякович В.П.
Дата ухвалення: 2014-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2014 р.
Справа № 876/7275/13

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді:
Дяковича В.П.,

суддів:
Попка Я.С., Онишкевича Т.В.,

з участю секретаря судового засідання:
Луки Х.М.,

представника позивача
ОСОБА_1,

представника відповідача
Павлюк Б.З.,

розглянувши в відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційні скарги
суб'єкта підприємницької
діяльності-фізичної особи ОСОБА_3 та
Державної податкової інспекції в
Личаківському районі м. Львова на
постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 18 квітня 2013
року у справі №2а-1779/12/1370 за позовом
суб'єкта підприємницької
діяльності-фізичної особи ОСОБА_3 до
Державної податкової інспекції в
Личаківському районі м. Львова про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

29 лютого 2012 року суб'єкт
підприємницької діяльності-фізична
особа ОСОБА_3 звернулася до суду з
адміністративним позовом, у якому
просила визнати протиправним та
скасувати податкове
повідомлення-рішення №/5467 від 14
березня 2011 року про донарахування
податку на доходи фізичних осіб - 14357, 90
грн., з яких 11486,32 грн., за основним
платежем та 2871,58 грн. за штрафними
санкціями; визнати протиправним та
скасувати податкове
повідомлення-рішення №/5469 від 14
березня 2011 року про донарахування
податку з доходів найманих працівників
в сумі - 510 грн..

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 18 квітня 2013
року позов задоволено частково:
визнано протиправним та скасовано
податкове повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції в
Личаківському районі м. Львова
№/5469 від 14 березня 2011 року. В решті
позову відмовлено.

Суб'єкт підприємницької
діяльності-фізична особа ОСОБА_3
постанову суду першої інстанції
оскаржила, подала апеляційну скаргу,
зазначивши, що оскаржувана постанова
винесена з порушенням норм
матеріального та процесуального права.
Просить постанову суду скасувати та
прийняти нову, якою задоволити позов в
частині визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення №/5467 від 14
березня 2011 року. Також постанову суду
оскаржила Державна податкова
інспекція в Личаківському районі м.
Львова просить постанову суду
скасувати та прийняти нову, якою в
задоволенні позову відмовити.

В обгрунтування апеляційної карги
Державна податкова інспекція в
Личаківському районі м. Львова вказує
те, що як встановлено актом перевірки
(п.2.4 акту) позивач за період з третього
кварталу 2009 року по четвертий квартал
2010 року не подала Податкового
розрахунку сум доходу, нарахованого
(сплаченого) на користь платників
податку і сум утриманого з них податку
(форма 1-ДФ), хоча подання такого
розрахунку передбачено відповідним
Порядком затвердженим Наказом ДПА
України №451 від 20.09.2003 року та
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 22.10.2003 року. Окрім
цього, відповідно до ч. 119 ст. 119
Податкового кодексу України за
неподання, подання з порушенням
встановлених строків, подання не у
повному обсязі, з недостовірними
відомостями або з помилками податкової
звітності про суми доходів,
нарахованих (сплачених) на користь
платника податків, суми утриманого з
них податку тягнуть за собою
накладення штрафу у розмірі 510 грн..
Наведені обставини підтверджують
обґрунтованість та законність
оскаржуваного податкового
повідомлення-рішення.

На обґрунтування апеляційної скарги
суб'єкт підприємницької
діяльності-фізична особа ОСОБА_3 вказує
те, що покликання суду в оскаржуваній
постанові на неправомірне віднесення
апелянтом зазначеної суми витрат до
податкового кредиту через обов'язок її
контрагента по договору про співпрацю
здійснювати такі витрати є таким, що не
відповідає дійсним обставинам справи
та суперечить Закону з огляду на те, що
в Законі України «Про податок з доходів
фізичних осіб» відсутнє покликання
щодо цільності витрачання коштів
фізичною особою при формуванні
податкового кредиту. Отже, за наявності
фінансових документів на придбання
будь-яких товаро-матеріальних
цінностей суб'єкт підприємницької
діяльності має право на формування
податкового кредиту і зменшення бази
оподаткування доходу фізичної особи у
2011 році.

В судовому засіданні представник
позивача надав пояснення, підтримав
доводи апеляційних скарги, та
заперечив проти доводів апеляційної
скарги відповідача, а представник
відповідача підтримав її.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та
проаналізувавши доводи апеляційних
скарг, апеляційний суд приходить до
переконання, що подані апеляційні
скарги задоволенню не підлягають з
таких підстав.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що Державною
податковою інспекцією у Личаківському
районі м. Львова Львівської області
проведено документальну планову
виїзну перевірку дотримання вимог
податкового, валютного та іншого
законодавства суб'єкта
підприємницької діяльності - фізичної
особи ОСОБА_3 за період з 03.08.2009 року по
31.12.2010 року, результати якої
відображені в Акті від 04.03.2011 року №
140/17-2/НОМЕР_1.

За наслідками перевірки встановлено
порушення суб'єктом підприємницької
діяльності - фізичною особою ОСОБА_3: - п.
2 Порядку заповнення та подання
податковими агентами податкового
розрахунку сум доходу, нарахованого
(сплаченого) на користь платників
податків і сум утриманого з них
податку, затвердженого наказом ДПА
України від 20.09.2003 року №451, зокрема в
податковому розрахунку сум доходу,
нарахованого (сплаченого) на користь
платників податку і сум утриманого з
них податку форми 1-ДФ не відображено
виплату доходів суб'єктам
підприємницької діяльності - фізичним
особам за 2010 рік; - ст.ст. 13, 14 розділу ІV
Декрету Кабінету Міністрів України
«Про прибутковий податок з громадян»
та Інструкції про оподаткування
доходів фізичних осіб від зайняття
підприємницької діяльності,
затвердженої наказом ГДПІ України від
21.06.1993 року №12, пп. 4.2.8 п. 4.2 ст. 4, пп. 8.1.3 п.
8.1 ст. 8 та ст.ст. 18, 19 Закону України «Про
податок з доходів фізичних осіб»,
зокрема нараховано податок з доходів
фізичних осіб від зайняття
підприємницької діяльності за 2010 рік в
сумі 11486,32 грн.; - п. 4 Порядку заповнення
та подання податкової декларації з
податку на додану вартість,
затвердженого наказом ДПА України від
30.05.1997 року № 166, пп. 4.2.2 п. 4.2 ст. 4 Закону
України «Про порядок погашення
зобов'язань платників перед бюджетами
та державними цільовими фондами» від
21.12.2000 року №2181-ІІІ, зокрема за листопад
2010 року не подані податкові декларації
з податку на додану вартість.

На підставі висновків зазначеного акту
перевірки, податковим органом винесені
податкові повідомлення-рішення
№/5467 від 14.03.2011 року про
донарахування податку на доходи
фізичних осіб в сумі 14 357,90 грн., з них за
основним платежем - 11 486,32 грн., за
штрафними (фінансовими) санкціями - 2
871,58 грн., та №/5469 від 14.03.2011 року
про донарахування податку з доходів
найманих працівників в сумі 510 грн.

Не погоджуючись із прийнятими
податковими повідомленнями-рішеннями,
позивач оскаржив їх в
адміністративному порядку. Рішенням
Державної податкової адміністрації у
Львівській області №12447/10/25-005/960 від
06.05.2011 року скаргу позивача залишено
без розгляду, оскільки таку подано з
порушенням законодавчо встановленого
десятиденного строку для подання
скарги після отримання оскаржуваних
податкових повідомлень-рішень. У
зв'язку з наведеним, позивач звернувся
до суду.

Як вбачається з матеріалів справи
позивач за період з вересня 2009 року по
червень 2010 року здійснювала діяльність
по спрощеній системі оподаткування
відповідно до Указу Президента України
від 03.07.1998 року № 727/98 «Про спрощену
систему оподаткування, обліку та
звітності суб'єктів малого
підприємництва», а з 01.07.2010 року по
31.12.2010 року здійснювала діяльність на
загальній системі оподаткування.

Відповідачем, під час перевірки
правильності визначення валового
доходу (обсягу виручки), відображеного
в декларації про доходи, з даними про
суми валового доходу (обсягу виручки),
встановлено, що з 01.04.2010 року по 30.06.2010
року СПД-ФО ОСОБА_3 було досягнуто обсяг
виручки від реалізованої продукції та
наданих послуг в сумі 577 568,20 грн., що
перевищує встановлений Указом
Президента України від 03.07.1998 року №
727/98 граничнодопустимий обсяг виручки.
Таким чином, сума перевищення склала 77
568,20 грн.

Відповідно до п.1 Указу Президента
України від 03.07.1998 року № 727/98 «Про
спрощену систему оподаткування, обліку
та звітності суб'єктів малого
підприємництва» (чинного на момент
виникнення спору) передбачено, що
спрощена система оподаткування, обліку
та звітності запроваджується для
фізичних осіб, які здійснюють
підприємницьку діяльність без
створення юридичної особи і у трудових
відносинах з якими, включаючи членів їх
сімей, протягом року перебуває не
більше 10 осіб та обсяг виручки яких від
реалізації продукції (товарів, робіт,
послуг) за рік не перевищує 500 тис. грн.

Пунктом 2 Указу Президента України від
03.07.1998 року № 727/98 передбачено, що до
складу сукупного оподатковуваного
доходу за підсумками звітного року
такого платника не включаються доходи,
що обкладаються єдиним податком.
Водночас, ставки податку
встановлюються місцевими радами
виключно з врахуванням меж дозволеного
Указом №727/98 обсягу виручки для
суб'єктів малого підприємництва - 500
тис. грн. за календарний рік.

Відповідно до п. 4 зазначеного Указу
Президента України спрощена система
оподаткування, обліку та звітності для
суб'єктів малого підприємництва може
застосовуватися поряд з діючою
системою оподаткування, обліку та
звітності, передбаченою
законодавством, на вибір суб'єкта
малого підприємництва.

Тобто, аналізом зазначених норм Указу
Президента України від 03.07.1998 року №727/98
встановлено, що за обсяги виручки, які
перевищують 500 тис. грн., єдиний податок
сплачуватись не може. Враховуючи
зазначене, суми перевищення понад 500
тис. грн., повинні оподатковуватись
окремо, згідно норм податкового
законодавства. Так, відповідно до
пп.4.2.8. п.4.2. ст.4, пп.8.1.3. п.8.1. ст.8, ст.18 і
ст.19 Закону України «Про податок з
доходів фізичних осіб» (чинної на
момент виникнення спірних
правовідносин) суб'єкт підприємницької
діяльності зобов'язаний включити суму
перевищення до складу загального
оподатковуваного доходу та сплатити за
неї податок.

Таким чином, суд першої інстанції
прийшов до правильного висновку, що
відповідачем правомірно було
встановлено, що позивачем порушено ст. 1
Указу Президента України від 03.07.1998
року № 727/98.

Також, як вбачається з матеріалів
справи згідно з декларацією про
одержані доходи за 9 місяців 2010 року
сума валових витрат становить 90 000 грн.
Позивачем представлено суду товарні
чеки, якими підтверджується придбання
у СПД-ФО ОСОБА_4 7100 одиниць миючих
засобів та засобів гігієни на загальну
суму 90 005 грн., а саме: товарний чек від
26.05.2010 року на суму 9107,50, товарний чек
від 27.05.2010 року на суму 8775,00грн.,
товарний чек від 28.05.2010 року на суму 7352,50
грн., товарний чек від 29.05.2010 року на
суму 7107,50 грн., товарний чек від 30.05.2010
року на суму 8752,50 грн., товарний чек від
31.05.2010 року на суму 8752,00 грн., товарний
чек від 01.06.2010 року на суму 9 380,00 грн.,
товарний чек від 02.06.2010 року на суму 7875,00
грн., товарний чек від 03.06.2010 року на
суму 7782,50 грн.,товарний чек від 04.06.2010
року на суму 7875,00грн., товарний чек від
05.06.2010 року на суму 7245,50 грн.

Відповідно до ст. 13 Декрету Кабінету
Міністрів України «Про прибутковий
податок з громадян» до складу витрат,
безпосередньо пов'язаних з одержанням
доходів, належать витрати, які
включаються до складу валових витрат
виробництва (обігу) або підлягають
амортизації згідно з Законом України
«Про оподаткування прибутку
підприємств».

Відповідно до Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» при складанні
податкової звітності з метою
правильного відображення
господарської операції повинні
враховуватись відповідні документи
первинного обліку, а по зазначених
операціях придбання результатів робіт
(послуг) повинні бути в наявності.

Згідно з ст.1 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність», первинний документ -
документ, який містить відомості про
господарську операцію та підтверджує
її здійснення.

Згідно з ч. 2 ст. 3 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні», бухгалтерський
облік є обов'язковим видом обліку, який
ведеться підприємством. Фінансова,
податкова, статистична та інші види
звітності, що використовують грошовий
вимірник, ґрунтуються на даних
бухгалтерського обліку.

Підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій, згідно з
вимогами п.1 ст.9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні», є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Позивач обґрунтовує витрати на
придбання у СПД-ФО ОСОБА_4 миючих
засобів та засобів гігієни тим, що ним
було придбано товар згідно умов
договору про співпрацю від 28.08.2009 року
№ 28/08 з ТзОВ «Євроготель».

Відповідно до п.1. зазначеного договору
ТзОВ «Євроготель» передає СПД-ФО
ОСОБА_3 переважне право на поселення
клієнтів у вільні готельні номери на
умовах даного договору. Об'єктом даного
договору є приміщення «Євроготелю», що
знаходиться за адресою: м. Львів, вул.
Тершаковців, 6а.

Згідно з пп. 6.15 п.6 Договору ТзОВ
«Євроготель» зобов'язується своїм
коштом забезпечувати дотримання
санітарних норм при експлуатації
готелю, в тому числі, прати постільну
білизну та рушники, прибирати готельні
номери( копія договору про співпрацю
додається).

У зв'язку з наведеним, витрати по
придбанню миючих засобів та засобів
гігієни на загальну суму 90 005 грн.
згідно умов договору по співпрацю від
28.08.2009 року № 28/08 повинно було нести
ТзОВ «Євроготель», а не СПД-ФО ОСОБА_3.
Відтак, колегія суддів погоджується із
висновком суду першої інстанції про те,
що позивачем відображені у складі
валових витрат витрати, які не
пов'язані з його господарською
діяльністю та не підтверджені
фактичними даними.

В результаті зазначених порушень,
відповідачем правомірно нараховано
податок з доходів фізичних осіб від
зайняття підприємницької діяльності
за 2010 рік в сумі 11 486, 32 грн. (76 575,48х15 %
(ставка податку з доходів фізичних
осіб)).

Позивач також не погоджується із
застосуванням до нього штрафних
(фінансових) санкцій в сумі 2 871,58 грн.
відповідно до п. 127.1 ст. 127 Податкового
кодексу України згідно з податковим
повідомленням-рішенням № /5467 від
14.03.2011 року. Однак, колегія суддів
вважає, що штрафні санкції накладені
правомірно, виходячи з наступного.

Відповідно до п.п. 14.1.39 п. 14.1 ст. 14
Податкового кодексу грошове
зобов'язання платника податків - сума
коштів, яку платник податків повинен
сплатити до відповідного бюджету як
податкове зобов'язання та/або штрафну
(фінансову) санкцію, що справляється з
платника податків у зв'язку з
порушенням ним вимог податкового
законодавства та іншого законодавства,
контроль за дотриманням якого
покладено на контролюючі органи, а
також санкції за порушення
законодавства у сфері
зовнішньоекономічної діяльності.

Згідно п. 113.3 ст. 13 Податкового кодексу
України, штрафні (фінансові) санкції
(штрафи) за порушення норм законів з
питань оподаткування або іншого
законодавства, контроль за дотриманням
якого покладено на органи державної
податкової служби, застосовуються у
порядку та у розмірах, встановлених цим
Кодексом та іншими законами України.

Ненарахування, неутримання та/або
несплата (неперерахування) податків
платником податків, у тому числі
податковим агентом, до або під час
виплати доходу на користь іншого
платника податків тягнуть за собою
накладення штрафу в розмірі 25
відсотків суми податку, що підлягає
нарахуванню та/або сплаті до бюджету (п.
127.1 ст. 127 ПК України). При цьому,
відповідальність за погашення суми
податкового зобов'язання або
податкового боргу, що виникає
внаслідок вчинення таких дій, та
обов'язок щодо погашення такого
податкового боргу покладається на
особу, визначену цим Кодексом, у тому
числі на податкового агента.

Відповідно до п. 11 підрозділу 10 «Інші
перехідні положення» розділу ХХ
«Перехідні положення» Податкового
кодексу України, штрафні (фінансові)
санкції (штрафи) за наслідками
перевірок, які здійснюються
контролюючими органами,
застосовуються у розмірах,
передбачених законом, чинним на день
прийняття рішень щодо застосування
таких штрафних (фінансових) санкцій (з
урахуванням норм пункту 7 цього
підрозділу).

Згідно з п. 7 підрозділу 10 «Інші
перехідні положення» розділу ХХ
«Перехідні положення» Податкового
кодексу України, штрафні санкції за
порушення податкового законодавства
за період з 1 січня по 30 червня 2011 року
застосовуються у розмірі не більше 1
гривні за кожне порушення.

Штрафна санкція (фінансова санкція,
штраф), це, згідно п.п. 14.1.265 п. 14.1 ст. 14
Податкового кодексу України, плата у
вигляді фіксованої суми та/або
відсотків, що справляється з платника
податків у зв'язку з порушенням ним
вимог податкового законодавства та
іншого законодавства, контроль за
дотриманням яких покладено на
контролюючі органи, а також штрафні
санкції за порушення у сфері
зовнішньоекономічної діяльності.

У відповідності до листа ДПА України
від 21.03.2011 року № 7781/7/16-1517-16, штрафна
санкція, передбачена пунктом 7
підрозділу 10 розділу XX «Перехідні
положення» Податкового кодексу
України, застосовується за порушення
податкового законодавства виключно
при обчисленні податкових зобов'язань
за період з 01.01.2011 року по 30.06.2011 року.

Тобто, оскільки позивачу у період з
01.01.2011 року по 30.06.2011 року не
обчислювалися податкові зобов'язання,
а застосовувались штрафні (фінансові)
санкції за порушення порядку сплати
податку з доходів фізичних осіб -
суб'єктів підприємницької діяльності,
твердження позивача про невірний
розрахунок штрафних (фінансових)
санкцій в цій частині не береться судом
до уваги.

Враховуючи вищевикладене колегія
суддів погоджується з висновками суду
першої інстанції щодо порушення
позивачем порядку нарахування податку
з доходів фізичних осіб від зайняття
підприємницької діяльності за 2010 рік в
сумі 11486,32 грн., звідси, правомірним є
застосування до позивача штрафних
(фінансових) санкцій відповідно до п.
127.1 ст. 127 Податкового кодексу України.
Отже, прийняте відповідачем спірне
податкове повідомлення-рішення від
14.03.2011 року №/5467 скасуванню не
підлягає.

Щодо позовних вимог про скасування
податкового повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у
Личаківському районі м. Львова №
/5469 від 14.03.2011 року про
донарахування податку на доходи
фізичних осіб в сумі 510 грн., судом
встановлено наступне.

Податковим органом встановлено, що
позивачем в податковому розрахунку сум
доходу, нарахованого (сплаченого) на
користь платників податку і сум
утриманого з них податку форми 1-ДФ не
відображено виплату доходів суб'єктам
підприємницької діяльності-фізичним
особам за 2010 рік.

Порядок заповнення та подання
податковими агентами податкового
розрахунку сум доходу, нарахованого
(сплаченого) на користь платників
податку, і сум утриманого з них податку,
затверджений наказом ДПА України № 451
від 29.09.2003 року (чинного на момент
виникнення спірних відносин),
регулював заповнення і подання органам
державної податкової служби України
податкового розрахунку сум доходу,
нарахованого (сплаченого) на користь
платників податку, та сум утриманого з
них податку (далі - податковий
розрахунок) відповідно до вимог
підпункту "б" пункту 19.2 статті 19 Закону
України «Про податок з доходів
фізичних осіб» (далі - Закон).

Згідно з п. 2.1 Порядку, податковий
розрахунок подається окремо за кожний
квартал (податковий період) протягом 40
календарних днів, наступних за
останнім календарним днем звітного
кварталу. Окремий податковий
розрахунок за календарний рік не
подається.

При цьому, як вбачається з Листа ДПА
України від 14.09.2005 р. N 18388/7/17-2117 «Щодо
відповідальності за неподання або
несвоєчасне подання податковими
агентами податкового розрахунку за
формою № 1ДФ», пунктом 1.11 ст. 1 Закону
України від 21.12.2000 р. N 2181-III «Про порядок
погашення зобов'язань платників
податків перед бюджетами та державними
цільовими фондами» (далі - Закон № 2181-III)
визначено, що податкова декларація,
розрахунок (далі - податкова
декларація) - це документ, що подається
платником податків до контролюючого
органу у строки, встановлені
законодавством, на підставі якого
здійснюється нарахування та/або сплата
податку, збору (обов'язкового платежу).
Податковий розрахунок ф. № 1ДФ не є
декларацією (розрахунком) у розумінні
Закону № 2181-III. Отже, за неподання або
несвоєчасне подання податкового
розрахунку сум доходу, нарахованого
(сплаченого) на користь платників
податку, і сум утриманого з них податку
(ф. № 1ДФ) передбачено адміністративну
відповідальність.

КУпАП доповнено статтями 163-1, 163-2, 163-3,
163-4, які передбачають адміністративну
відповідальність за порушення порядку
ведення податкового обліку, надання
аудиторських висновків, неподання або
несвоєчасне подання платіжних
доручень на перерахування належних до
сплати податків та зборів (обов'язкових
платежів), невиконання законних вимог
посадових осіб органів державної
податкової служби, порушення порядку
утримання та перерахування податку на
доходи фізичних осіб і подання
відомостей про виплачені доходи.

У зв'язку з наведеним, суд першої
інстанції прийшов до правильного
висновку, що відповідач протиправно
застосував до позивача штрафні
(фінансові) санкції за порушення
порядку сплати податку з доходів
фізичних осіб - суб'єктів
підприємницької діяльності.

При цьому, суд погоджується із доводами
позивача про протиправність
податкового повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у
Личаківському районі м. Львова
Львівської області від 14.03.2011 року №
/5469.

Частиною 2 статті 19 Конституції України
визначено, що органи державної влади,
до яких належать органи державної
податкової служби та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дір
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дій
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Отже, колегія суддів приходить до
переконання, що суд першої інстанції
дійшов до вірних висновків, приймаючи
рішення по суті спірних правовідносин.

Колегія суддів вважає, що доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновки суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст.160, 195, 196, п. 1 ч. 1 ст. 198,
ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. ст. 206, 254 КАС
України, -

У Х В А Л И В:

Апеляційні скарги суб'єкта
підприємницької діяльності-фізичної
особи ОСОБА_3 та Державної податкової
інспекції в Личаківському районі м.
Львова - залишити без задоволення, а
постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 18 квітня 2013
року у справі №2а-1779/12/1370 - залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя В.П. Дякович

Судді Я.С. Попко

Т.В. Онишкевич