Справа № 2-а-5828/11
Суддя: Матковська З.М.
Дата ухвалення: 2014-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2014 року
Справа № 163823/12/9104

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі колегії
суддів:

головуючого судді:
Матковської З.М.

суддів:
Каралюса В.М., Костіва М.В.

розглянувши в порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу управління праці та соціального
захисту населення Любомльської
районної державної адміністрації
Волинської області на постанову
Любомльського районного суду
Волинської області від 25 листопада 2011
року у адміністративній справі за
позовом ОСОБА_1 до управління праці та
соціального захисту населення
Любомльської районної державної
адміністрації Волинської області про
виплату недоплаченої разової допомоги
учаснику війни,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач 27.10.2011 року звернулась в суд з
адміністративним позовом до
управління праці та соціального
захисту населення Любомльської
районної державної адміністрації
Волинської області про виплату
недоплаченої разової допомоги
учаснику війни,-.

Вимоги мотивовані тим, що має статус
ветерана - учасника війни, тому має
право на таку допомогу згідно із ст. 14
Закону України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту». В порушення положень
вказаного Закону у 2011 році управління
виплатило допомогу в сумі 120 грн. з
посиланням на постанову Кабінету
Міністрів України від 04.04.2011 року №341,
що вважає безпідставним.

Постановою Любомльського районного
суду Волинської області від 25
листопада 2011 року позов задоволено.
Визнано протиправними дії управління
праці та соціального захисту населення
Любомльської районної державної
адміністрації Волинської області.
Зобов'язано управління праці та
соціального захисту населення
Любомльської районної державної
адміністрації Волинської області
нарахувати ОСОБА_1 як учаснику війни
разову щорічну допомогу до 5 травня за
2011 рік відповідно до ст. 14 Закону
України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту» з
розміру мінімальної пенсії за віком,
встановленого ч. 1 ст. 28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування». Постанову суду
допущено до негайного виконання.

Відповідач постанову суду першої
інстанції оскаржив, не погодившись із
зазначеним судовим рішенням, подав
апеляційну скаргу, зазначивши, що
оскаржувана постанова винесена з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати постанову та прийняти нову
якою в позові відмовити .

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 197 КАС України
суд апеляційної інстанції прийшов до
висновку про можливість розгляду
справи в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами, оскільки апеляційну
скаргу подано на рішення суду першої
інстанції, яке прийнято у порядку
скороченого провадження за
результатами розгляду справ,
передбачених пунктами 1,2 ч.1 ст. 183-2
цього Кодексу.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
приходить до висновку, що оскаржувану
постанову слід змінити з наступних
підстав.

Судом встановлено, підтверджено
матеріалами справи, що позивач має
статус учасника війни, що
підтверджується посвідченням серії
НОМЕР_1 та відповідно до вимог ст. 14
Закону України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту» щорічно до 5 травня має право
на одержання грошової допомоги у
розмірі трьох мінімальних пенсій за
віком, обов'язок щодо виплати якої, за
правилами ст. 17-1 цього ж Закону,
покладено на органи праці та
соціального захисту населення.

Законом України «Про Державний бюджет
України на 2008 рік» статтю 14 Закону
№3551-XII викладено в новій редакції,
відповідно до якої учасникам війни
щорічно до 5 травня виплачується разова
грошова допомога у розмірах, які
визначаються Кабінетом Міністрів
України в межах бюджетних призначень,
встановлених законом про Державний
бюджет України.

Рішенням Конституційного Суду України
від 22 травня 2008 року №10-рп/2008 такі
положення визнані неконституційними.

Отже, з 22 травня 2008 року відновлено дію
статті 14 Закону №3551-XII, відповідно до
якої розмір грошової допомоги
учасникам війни має становити три
мінімальних пенсій за віком.

Статтею 152 Конституції України
передбачено, що Закони, інші правові
акти або їх окремі положення, що
визнані неконституційними, втрачають
чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України рішення
про їх неконституційність.

У 2011 році Закон України «Про статус
ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» не зупинявся та
не змінювався, тому позивач має право
на отримання щорічної разової грошової
допомоги до 5 травня у відповідності до
ст. 14 цього Закону.

Виходячи із загальних засад
пріоритетності законів над урядовими
нормативними актами, при вирішенні
даного спору щодо виплати допомоги до 5
травня у 2011 році необхідно керуватися
Законом України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту», а не постановою Кабінету
Міністрів України.

Таким чином, виплата щорічної допомоги
до 5 травня за 2011 рік для учасників
війни повинна становити три
мінімальних пенсій за віком з
урахуванням ст. 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», що правильно встановлено
судом першої інстанції.

Відсутність бюджетного фінансування,
на яку вказує відповідач, не може бути
підставою невиконання відповідним
суб'єктом владних повноважень
покладених на нього обов'язків. В свою
чергу реалізація особою права на
отримання соціальних виплат не може
бути поставлена у залежність від
наявності відповідних бюджетних
асигнувань.

Оскільки суд першої інстанції
правильно по суті вирішив спір, однак
при цьому помилково допустив негайне
виконання ухваленої постанови в
цілому, колегія суддів визнає можливим
змінити постанову, оскільки системний
аналіз положень ч. 1 та 2 ст. 256 КАС
України вказує на можливість негайного
виконання судових рішень у справах
цієї категорії виключно у межах суми
стягнення за один місяць.

Відповідно до ст. 201 КАС України
підставами для зміни постанови або
ухвали суду першої інстанції є: 1)
правильне по суті вирішення справи чи
питання, але із помилковим
застосуванням норм матеріального чи
процесуального права; 2) вирішення не
всіх позовних вимог або питань.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків рішення суду, а
тому підстав для скасування постанови
колегія суддів не вбачає.

Керуючись статтями 160, 195, 197, 198 п. 1 ч. 1,
183-2 ч. 10, 201, 205, 207, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу управління праці та
соціального захисту населення
Любомльської районної державної
адміністрації Волинської області -
задовольнити частково.

Постанову Любомльського районного
суду Волинської області від 25
листопада 2011 року у адміністративній
справі №2а-5828/11 в частині негайного
виконання - змінити.

На підставі п. 1 ч. 1 ст. 256 КАС України
допустити зазначену постанову до
негайного виконання у межах суми
стягнення за один місяць.

В решті постанову залишити без змін.

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, що беруть участь у справі, є
остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя З.М. Матковська

Судді В.М. Каралюс

М.В. Костів