Справа № 817/295/14
Суддя: Дудар О.М.
Дата ухвалення: 2014-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 817/295/14

26 лютого 2014 року 16год. 05хв. м.
РівнеРівненський окружний
адміністративний суд у складі судді
Дудар О.М., за участю секретаря судового
засідання Сисун Н.В., сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник ОСОБА_1,

відповідача: представник Старійчук
А.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом

фізичної особи - підприємця ОСОБА_3
до Державної податкової інспекції у
м.Рівному Головного управління
Міндоходів у Рівненській області про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення,
ВСТАНОВИВ:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_3
(далі - ФОП ОСОБА_3) звернулася з
адміністративним позовом до Державної
податкової інспекції у місті Рівному
Головного Управління Міндоходів у
Рівненській області (далі - ДПІ у
м.Рівному) про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення від 28.01.2014 №
про збільшення грошового зобов'язання
з податку з доходів фізичних осіб в
сумі 60511,27грн. (49437,03грн. - за основним
платежем, 11074,24грн. - за штрафними
(фінансовими) санкціями (штрафами)).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
висновки акта перевірки, на підставі
якого прийнято оспорюване податкове
повідомлення-рішення, не відповідають
фактичним обставинам та суперечать
чинному законодавству.

У судовому засіданні представник
позивача позов підтримав повністю та
суду пояснив, що 13.01.2014 службовими
особами ДПІ у м.Рівному складено акт
про результати документальної
планової виїзної перевірки щодо
своєчасності, достовірності, повноти
нарахування та сплати податків та
зборів за період з 01.10.2010 по 31.12.2011,
дотримання законодавства щодо
укладання трудового договору,
оформлення трудових відносин з
працівниками, виконання вимог
валютного та іншого законодавства,
правильності нарахування, обчислення
та сплати єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування за період з
01.01.2011 по 31.12.2012. На підставі даного акта
відповідачем 28.01.2014 прийнято податкове
повідомлення-рішення №, яким ФОП
ОСОБА_3 збільшено грошове зобов'язання
з податку з доходів фізичних осіб від
підприємницької діяльності на
загальну суму 60511,27грн., у тому числі:
49437,03грн. - за основним платежем,
11074,24грн. - за штрафними санкціями.
Зазначене податкове
повідомлення-рішення є
необґрунтованим, прийнятим без
врахування первинних документів, які є
підставою для бухгалтерського та
податкового обліку. Вказав на
наявність всіх первинних
бухгалтерських документів, що
підтверджують фактичність понесених
витрат за перевірений період. Звернув
увагу суду на те, що контролюючий орган
підтвердив в акті перевірки наявність
підтверджуючих первинних
бухгалтерських документів про
понесення витрат, проте не прийняв дані
витрати виключно з тих підстав, що саме
підприємець не може враховувати дані
витрати для обчислення об'єкта
оподаткування. Зазначив, що факти,
викладені в акті перевірки не
відповідають дійсності, зроблені без
посилання на первинні документи та
спростовуються запереченням від 17.01.2013
на зміст та висновки акта перевірки з
доданими первинними документами, які в
силу п.п.86.7 ст.86 Податкового Кодексу
України є невід'ємною частиною акта
перевірки. Що стосується неврахування
податковим органом витрат на придбання
пально-мастильних матеріалів у зв'язку
з тим, що втрати на придбання таких
матеріалів на зворотній маршрут
транспортних засобів від покупця не
пов'язані з господарською діяльністю
та з отриманням доходу від її ведення,
зазначив, що процес надання автомобіля
під завантаження, транспортування,
розвантаження вантажу та переміщення
автомобіля від пункту розвантаження до
місця його зберігання, а також до місця
наступного навантаження є діями, які
супроводжують господарські операції, і
без наявності хоча б однієї із них,
господарська операція відбутися не
може. Таким чином, оподаткуванню
підлягають всі дії з моменту відбуття
транспортного засобу до пункту
завантаження до моменту його
повернення в пункт зберігання або
відбуття від місця розвантаження в
інший пункт завантаження для
здійснення іншої господарської
операції. Просив позов задовольнити
повністю.

Відповідачем позов не визнано повністю
з підстав, викладених у письмових
запереченнях.

У судовому засіданні представник
відповідача надав пояснення, тотожні
письмовим запереченням. Зокрема
пояснив, що перевіркою відповідності
визначення витрат, відображених у
податкових деклараціях про доходи
даним суми витрат, визначеними в ході
перевірки ФОП ОСОБА_3 за період
діяльності з 01.10.2010 по 31.12.2012.
встановлено розбіжності , а саме: за
IVкв. 2010 року - на 34267,10грн., за 2011 рік - на
122318,10грн., за 2012 рік - на 138249,50грн.
Зокрема, до складу валових витрат
платника не прийнято витрати
відповідно до представлених актів
виконання робіт на оплату страхових
послуг для РФ ПрАТ «СК «Провідна» у
сумі 1098,60грн. за 2011 рік, у сумі 3019,30грн.
за 2012 рік згідно з полісами на
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів. Розбіжність у
валових витратах за результатами
перевірки за 20011 рік на суму 3063,60грн. та
за 2012 рік на суму 7840,90грн. виникла у
зв'язку з тим, що проведеною перевіркою
до складу витрат позивача не прийнято
витрати на сплату відсотків за
користування кредитами ПАТ КБ
«Приватбанк» згідно з договором про
надання овердрафтного кредиту від
29.11.2010 №4/465 за згідно з кредитним
договором від 10.01.2012 №01140. Вказав, що
витрати на оплату страхових полісів та
витрати на сплату відсотків за
користування кредитами не є
операційними витратами та не
включаються до складу витрат фізичної
особи-підприємця. Крім того, до складу
валових витрат ФОП ОСОБА_3 за
результатами проведеної перевірки не
прийнято витрати за IVкв. 2010 року у сумі
14478,00грн., за 2011 рік у сумі 5778,00грн. та за
2012 рік у сумі 7379,00грн., понесені на
придбання основних частин для
транспортних засобів, оскільки під час
перевірки позивачем не надано
підтверджуючих документів на
реалізацію та використання запчастин в
основній господарській діяльності
(актів списання, актів встановлення).
Вказав, що доставку товарів до покупців
позивач здійснювала за власний
рахунок, витрати на пальне включалися
нею до складу валових витрат. Проте,
виключно факт одержання доходу може
бути підставою для включення до
валових витрат звітного періоду не
всіх підряд видатків, а лише тієї їх
частини, яка прямо цьому доходу
відповідає. Перевіркою встановлено, що
витрати на придбання пально-мастильних
матеріалів на зворотній маршрут не
пов'язані із господарською діяльністю
та із отриманням доходу від її ведення.
Враховуючи зазначене позивач
безпідставно відносила до валових
витрат кошти для зменшення суми
чистого оподатковуваного доходу.
Просив відмовити позивачу у задоволені
позову.

Заслухавши пояснення представників
сторін, повно і всебічно з'ясувавши всі
обставини справи в їх сукупності на
підставі чинного законодавства,
перевіривши їх дослідженими у судовому
засіданні доказами, суд вважає, що
позов підлягає до задоволення повністю
з огляду на наступне.

Судом встановлено, що на підставі
наказу від 26.11.2013 №534 та направлень від
17.12.2013 №358/1154/17-16-17-01 та від 17.12.2013
№359/1155/17-16-17-01, виданих ДПІ у м.Рівному,
головними державними
ревізорами-інспекторами проведено
документальну планову перевірку
ОСОБА_3 (рнокпп НОМЕР_1) щодо
своєчасності, достовірності, повноти
нарахування та сплати податків і
зборів за період з 01.10.2010 по 31.12.2011,
дотримання законодавства щодо
укладання трудового договору,
оформлення трудових відносин з
працівниками, виконання вимог
валютного та іншого законодавства,
правильності нарахування, обчислення
та сплати єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування за період з
01.01.2011 по 31.12.2012, за результатами якої
складено акт від 13.01.2014
№237/НОМЕР_1/17-16-17-01-19.

Згідно з висновками вказаного акта
перевірки:

- встановлено перекручення даних в
декларації про доходи, що призвело до
заниження оподатковуваного доходу за
IVкв. 2010 року на суму 34267,10грн., чим
порушено ст.13 Декрету Кабінету
Міністрів України «Про прибутковий
податок з громадян» від 26.12.1992 №13-92 (зі
змінами і доповненнями). Відповідно до
п.7.1 ст.7, пп.9.12.1 п.9.12 ст.9 Закону України
«Про податок з доходів фізичних осіб»
від 22.05.2003 №889-IV (із змінами і
доповненнями) та пп.«б» п.1 ст.14 Декрету
Кабінету Міністрів України «Про
прибутковий податок з громадян» від
26.12.1992 №13-92 (зі змінами і доповненнями)
за результатами документальної
перевірки донарахована сума податку з
доходів фізичних осіб за IVкв. 2010 року у
сумі 5140,07грн.;

- перевіркою правильності
визначення сум оподатковуваного
чистого доходу, відображеного у
податкових деклараціях про отримані
доходи встановлено розбіжності за 2011
рік на суму 122318,10грн. та за 2012 рік на
суму 138249,50грн. Відповідно до п.138.2 ст.138,
п.164.3 ст.164, п.167.1 ст.167, п.177.1, п.177.2, п.177.4
ст.177 Податкового кодексу України від
02.12.2010 №2755-VI (із змінами та
доповненнями) донарахована за
результатами перевірки сума податку з
доходів фізичних осіб від зайняття
підприємницькою діяльністю за 2011 рік
становить 20794,48грн., за 2012 рік - 23502,48грн.

На акт перевірки від 13.01.2014
№237/НОМЕР_1/17-16-17-01-19 ФОП ОСОБА_3 17.01.2014
було подано заперечення. Згідно з
листом ДПІ у м.Рівному від 23.01.2014
№1349/17-16-17-01-16, за наслідками розгляду
заперечень висновки акта перевірки
залишено без змін.

На підставі акта перевірки від 13.01.2014
№237/НОМЕР_1/17-16-17-01-19 ДПІ у м.Рівному
прийнято податкове
повідомлення-рішення від 28.01.2014 №
про збільшення грошового зобов'язання
з податку з доходів фізичних осіб в
сумі 60511,27грн. (49437,03грн. - за основним
платежем, 11074,24грн. - за штрафними
(фінансовими) санкціями (штрафами)).

Як вбачається з акта перевірки, до
складу валових витрат позивача
проведеною перевіркою не прийнято
витрати відповідно до представлених
актів виконаних робіт на оплату
страхових послуг для РФ ПрАТ «СК
«Провідна» у сумі 1098,60грн. за 2011 рік, у
сумі 3019,30грн. за 2012 рік. згідно з
полісами на страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів.

В акті перевірки зазначено, що не
прийнято витрати на сплату відсотків
за користування кредитами в ПАТ КБ
«Приватбанк» згідно з договором про
надання овердрафтного кредиту від
29.11.2010 №4/465 та згідно з кредитним
договором від 10.01.2012 №01140 в сумі 3063,60грн.
за 2011 рік та в сумі 7840,90грн. за 2012 рік.

У акті перевірки контролюючий орган
констатує наявність підтверджуючих
первинних бухгалтерських документів
про понесення витрат, проте не приймає
дані витрати виключно з тих підстав, що
саме підприємець не може враховувати
дані витрати для обчислення об'єкта
оподаткування, оскільки на думку
контролюючого органу витрати на оплату
страхових внесків та витрати по сплаті
відсотків за користування кредитами не
є операційними витратами та не
включаються до складу витрат фізичної
особи - підприємця.

Обґрунтування висновків відповідача є
безпідставними з огляду на наявність
законодавчого визначення порядку та
підстав віднесення витрат, що
безпосередньо пов'язані з отриманням
доходу.

Надаючи оцінку спірним
правовідносинам, суд враховує, що за
змістом пункту п.177.4 ст.177 Податкового
Кодексу України до переліку витрат,
безпосередньо пов'язаних з отриманням
доходів, належать документально
підтверджені витрати, що включаються
до витрат операційної діяльності
згідно з розділом III цього Кодексу.

У свою чергу пунктом 138.1 статті 138
Податкового Кодексу України
передбачено, що витрати, які
враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування, складаються із витрат
операційної діяльності, що
визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 -
138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10,
пунктом 138.11 цієї статті; інших витрат,
визначених згідно з пунктом 138.5,
підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10,
пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом
140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу;
крім витрат, визначених у пунктах 138.3
цієї статті та у статті 139 цього
Кодексу.

Так, витрати на утримання, експлуатацію
та ремонт, страхування, оперативну
оренду основних засобів, інших
необоротних активів
загальновиробничого призначення
включаються до складу
загальновиробничих витрат (пп."г"
пп.138.8.5 п.138.8 ст.138 Податкового кодексу).

Відповідно до пп.138.10.5 п.138.10 ст.138
Податкового Кодексу України, до складу
інших витрат операційної діяльності,
які враховуються при обчисленні
об'єкта оподаткування, включаються
фінансові витрати, до яких належать
витрати на нарахування процентів (за
користування кредитами та позиками, за
випущеними облігаціями та фінансовою
орендою) та інші витрати підприємства в
межах норм, встановлених цим Кодексом,
пов'язані із запозиченнями (крім
фінансових витрат, які включені до
собівартості кваліфікаційних активів
відповідно до положень (стандартів)
бухгалтерського обліку).

Крім того, з досліджених в судовому
засіданні первинних документів
вбачається, що окремі показники,
викладені в акті перевірки від 13.01.2014
№237/НОМЕР_1/17-16-17-01-19, не відповідають
дійсності. Зокрема, на сторінці 9 акта
зазначено, що відповідно до
представлених актів виконаних робіт на
оплату страхових послуг для РФ ПрАТ «СК
Провідна» у сумі 1098,60грн. за 2011 рік, у
сумі 3019,30грн. за 2012 рік, натомість, з
представлених первинних
бухгалтерських документів вбачається,
що витрати позивача за 2012 рік
складаються з витрат на оплату
страхових послуг ПрАТ «СК «Провідна» в
сумі 1860,73грн. та страхових послуг
(страхування майна - товару в обороті
(фармацевтична продукція) ПрАТ
«Страхова компанія «Інгосстрах» в сумі
1158,58грн.

Не відповідає фактичним обставинам
зміст акта перевірки щодо розбіжності
на суму 3063,60грн. за 2011 рік та на суму
7840,90за 2012 рік у зв'язку з тим, що
перевіркою не прийнято витрати на
сплату відсотків за користування
кредитом, оскільки з первинних
документів вбачається, що відсотки за
користування кредитом за 2011 рік
складають 844,85грн. та за 2012 рік - 4742,17грн.
Решту сум складають витрати на оплату
комісії за проведення платежів та
обслуговування рахунку та комісії за
безготівкове зарахування коштів.

Крім того, за змістом акта перевірки
від 13.01.2014 №237/НОМЕР_1/17-16-17-01-19,
податковим органом до складу валових
витрат позивача не прийнято витрати за
4 кв. 2010 року в сумі 14478,00грн., за 2011 рік в
сумі 5778,00грн. та за 2012 рік в сумі
7379,00грн., понесені на придбання
запасних частин для транспортних
засобів.

Даний висновок відповідача
ґрунтується на тому, що Цивільний
кодекс України не встановлює такого
суб'єкта права приватної власності як
фізична особа - підприємець.

Надаючи оцінку спірним
правовідносинам, суд враховує, що за
змістом статті 51 Цивільного кодексу
України до фізичних осіб підприємців
застосовуються нормативно - правові
акти, які регулюють підприємницьку
діяльність юридичних осіб, якщо інше
прямо не встановлено законом.

Відповідно до пп.14.1.138 п.14.1 ст.14
Податкового кодексу України, основні
засоби - це матеріальні активи, у тому
числі запаси корисних копалин наданих
у користування ділянок надр (крім
вартості землі, незавершених
капітальних інвестицій, автомобільних
доріг загального користування,
бібліотечних і архівних фондів,
матеріальних активів, вартість яких не
перевищує 2500 гривень, невиробничих
основних засобів і нематеріальних
активів), що призначаються платником
податку для використання у
господарській діяльності платника
податку, вартість яких перевищує 2500
гривень і поступово зменшується у
зв'язку з Фізичним або моральним зносом
та очікуваний строк корисного
використання (експлуатації) яких з дати
введення в експлуатацію становить
понад один рік (або операційний цикл,
якщо він довший за рік).

Згідно з Положенням (стандартом)
бухгалтерського обліку 7 "Основні
засоби", затвердженого наказом
Міністерства фінансів України від
27.04.2000 N92, зареєстровано в Міністерстві
юстиції України 18.05.2000 за №288/4509,
основні засоби - це матеріальні активи,
які підприємство утримує з метою
використання їх у процесі виробництва
або постачання товарів, надання послуг,
здавання в оренду іншим особам або для
здійснення адміністративних і
соціально-культурних функцій,
очікуваний строк корисного
використання (експлуатації) яких
більше одного року (або операційного
циклу, якщо він довший за рік).

Таким чином, транспортний засіб, що
належить фізичній особі та
використовується в господарській
діяльності фізичної особи - підприємця
(платником податку), який перебуває на
загальній системі оподаткування в
розумінні Податкового кодексу України
є основним засобом (п. 14.1.138 ПКУ).

Положення про технічне обслуговування
і ремонт дорожніх транспортних засобів
автомобільного транспорту,
затверджене наказом Мінтрансу України
від 30.03.1998 N102, зареєстровано в
Міністерстві юстиції України 28.04.1998 за
№268/2708, (далі - Положення №102) визначає
порядок проведення технічного
обслуговування і ремонту дорожніх
транспортних засобів і
розповсюджується на юридичних та
фізичних осіб - суб'єктів
підприємницької діяльності, які
здійснюють експлуатацію, технічне
обслуговування і ремонт дорожніх
транспортних засобів (за винятком
тролейбусів, мопедів і мотоциклів)
незалежно від форм власності.

Пункт "в" підпункту 138.10.2 пункту 138.10
статті 138 Податкового кодексу України
визначає, що витрати на утримання
основних засобів (комплекс операцій чи
операція з підтримки роботоздатності
або справності виробу під час
використання за призначенням;
зберігання і транспортування - згідно з
п.1.3 Положення N102) придбання
пально-мастильних матеріалів,
амортизація, ремонт (комплекс операцій
щодо відновлення справності або
роботоздатності виробів та
відновлення ресурсів виробів чи їх
складових частин - згідно з п.1.3
Положення N102) відносяться до витрат
операційної діяльності, а тому за умови
їх документального підтвердження
включаються до складу витрат фізичної
особи-підприємця на загальній системі
оподаткування.

Згідно із п.138.2 ст.138 Податкового
кодексу України, всі витрати, понесені
в зв'язку з технічним обслуговуванням,
повинні бути підтверджені первинними
документами, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
Податкового кодексу України.

Відповідно до п.22.10 ст.22 Закону України
"Про податок з доходів фізичних осіб"
від 22.05.2003р. №889-IV, до набрання чинності
спеціальним законом з питань
оподаткування фізичних осіб - суб'єктів
підприємницької діяльності, стосовно
оподаткування доходів фізичних осіб
від зайняття підприємницькою
діяльністю діють положення розділу IV
Декрету Кабінету Міністрів України від
26.12.92 N13-92 "Про прибутковий податок з
громадян".

Відповідно до ст.13 р.ІV Декрету Кабінету
Міністрів України від 26.12.1992р. N 13-92 "Про
прибутковий податок з громадян"
оподатковуваним доходом вважається
сукупний чистий доход, тобто різниця
між валовим доходом (виручки у грошовій
та натуральній формі) і документально
підтвердженими витратами,
безпосередньо пов'язаними з одержанням
доходу.

До складу витрат, безпосередньо
пов'язаних з одержанням доходів,
належать документально підтверджені
витрати, які включаються до складу
валових витрат виробництва (обігу) або
підлягають амортизації.

Згідно з додатком № 7 "Про склад валових
витрат виробництва (обігу), що
виключаються з валового доходу
платників податку - фізичних осіб" до
Інструкції про оподаткування доходів
фізичних осіб від зайняття
підприємницькою діяльністю,
затвердженої наказом ГДПІ України від
21.04.1993р. №12, фізична особа - платник
податку не є юридичною особою і
платником податку на прибуток, не має
обов'язку вести бухгалтерський облік,
тому формує витрати за переліком
статті 5 "Валові витрати" і відповідно
до статті 8 "Амортизація" вказаного
Закону з деякими особливостями.

Положення статті 5 ("Валові витрати")
застосовуються в частині
підтвердження первинними документами
витрачених сум згідно із операціями
(які відповідають переліку статті 5), за
результатами або за участю яких у
податковому періоді (у звітному
кварталі) безпосередньо отриманий
дохід.

Досліджені в судовому засіданні
видаткові накладні на придбання
запасних частин до автомобілів в
сукупності з актами встановлення,
актами здачі - прийняття робіт
достовірно підтверджують понесення
витрат позивачем та зв'язок з
господарською діяльністю підприємця, у
з зв'язку з чим висновок відповідача
про зворотне є безпідставним.

Як вбачається з аркушів 3,7,8,10 акта
перевірки від 13.01.2014 №237/НОМЕР_1/17-16-17-01-19,
контролюючим органом підтверджено, що
позивач у перевіреному періоді
здійснювала підприємницьку діяльність
з оптової торгівлі лікарськими
засобами та виробами медичного
призначення.

Відповідачем також підтверджено (арк.10
ата перевірки), що в період з 01.10.2010 по
30.12.2012 доставку товарів (фармацевтичної
продукції) до покупців самозайнята
особа ОСОБА_3 здійснювала власним
транспортним засобом та включала до
складу валових витрат вартість
придбання пального на заправку
автомобілів.

У ході перевірки до складу витрат
підприємця не прийнято витрати за 4
квартал 2010 року в сумі 19789,10грн., за 2011
рік у сумі 112377,90грн. та за 2012 рік у сумі
120010,30грн. в зв'язку з тим, що витрати на
придбання пально-мастильних
матеріалів на зворотній маршрут
транспортних засобів від покупця не
пов'язані з господарською діяльністю
та з отриманням доходу від її ведення.
Тобто, за наслідками перевірки
податковим органом до складу валових
витрат прийнято лише частину витрат,
понесених на заправку транспортних
засобів, а саме: на доставку
фармацевтичних товарів від ФОП ОСОБА_3
до споживачів продукції.

Як вбачається з досліджених в судовому
засіданні договорів поставки
лікарських препаратів, укладених між
СПД ОСОБА_3 та контрагентами, обов'язок
доставки лікарських препаратів на
адресу покупця покладається на
продавця - СПД ОСОБА_3

Наявність первинних документів, що
підтверджують витрати позивача на
придбання пально-мастильних
матеріалів упродовж 4 кварталу 2010 - 2012
років не заперечується відповідачем та
підтверджуються, дослідженими в
судовому засіданні договорами на
відпуск пально-мастильних матеріалів
за паливними картками, видатковими
накладним, платіжними дорученнями на
оплату.

Як вбачається з подорожніх листів,
досліджених в ході судового засідання,
пально-мастильні матеріали були
використанні в межах господарської
діяльності позивача з оптової торгівлі
лікарськими засобами у 2010, 2011, 2012 роках.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" від 16.07.1999 №996-XIV,
господарська операція - дія або подія,
яка викликає зміни в структурі активів
та зобов'язань, власному капіталі
підприємства.

Таким чином, операції з продажу
(поставки) лікарських препаратів є
господарськими операціями та
являються підприємницькою діяльністю,
оскільки отримується прибуток, і як
наслідок змінюється фінансовий стан
платника.

Процес надання автомобіля під
завантаження, транспортування,
розвантаження вантажу та доставка
автомобіля від пункту розвантаження до
місця його зберігання а також до місця
наступного навантаження є діями, які
супроводжують господарські операції і
без наявності хоча б однієї із них,
господарська операція відбутися не
може. Відтак, оподаткуванню підлягають
всі дії з моменту відбуття
транспортного засобу до пункту
завантаження до моменту його
повернення в пункт зберігання або
відбуття від місця розвантаження в
інший пункт завантаження для
здійснення іншої господарської
операції. Тобто без завантаження,
транспортування та розвантаження
вантажу і доставки транспортного
засобу під завантаження або повернення
транспортного засобу з пункту
розвантаження до місяця його
зберігання, або до пункту його
наступного навантаження господарські
операції фізично відбутися не можуть.

Враховуючи вищевикладене, висновок
відповідача про те, що витрати на
придбання пально-мастильних
матеріалів на зворотній маршрут
транспортних засобів від покупця не
пов'язані з господарською діяльністю
та отриманням доходу від її ведення, є
безпідставним.

Крім того, в акті перевірки відсутній
обґрунтований розрахунок в розрізі
витрат на придбання пально-мастильних
матеріалів з посиланням на первинні
документи, що на думку відповідача,
мають зв'язок з господарською
діяльністю позивача та не мають такого
зв'язку за перевірений період, що
суперечить вимогам Порядку оформлення
результатів документальних перевірок
з питань дотримання податкового,
валютного та іншого законодавства
(затв. наказом Державної податкової
адміністрації України від 22.12.2010 N984,
зареєстровано в Міністерстві юстиції
України 12.01.2011 за N34/18772), та ставить під
сумнів висновки акта перевірки.

Вичерпний перелік витрат платника
податку, що не пов'язані з провадженням
господарської діяльності та не
враховується для визначення
оподаткованого прибутку, встановлено
пунктом 139.1 ст.139 Податкового кодексу
України. Серед таких обмежень відсутні
витрати, які було виключено ДПІ у
м.Рівному зі складу витрат ФОП ОСОБА_3
за перевірений період.

Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків,
встановлених ст.72 цього Кодексу.

Згідно з ч.2 ст.71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Під час судового розгляду відповідач
не довів правомірності прийнятого ним
податкового повідомлення-рішення, а
позивач належними та допустимими
доказами підтвердив обставини, на яких
ґрунтуються його позовні вимоги.

За наведених обставин позовні вимоги
позивача підлягають до задоволення
повністю, а податкове
повідомлення-рішення ДПІ у м.Рівному
від 28.01.2014 № - до визнання
протиправним та скасування.

Відповідно до ч.1 ст.94 КАС України якщо
судове рішення ухвалене на користь
сторони, яка не є суб'єктом владних
повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у
м.Рівному Головного управління
Міндоходів у Рівненській області від
28.01.2014 № про збільшення грошового
зобов'язання з податку з доходів
фізичних осіб в сумі 60511,27грн. (49437,03грн. -
за основним платежем, 11074,24грн. - за
штрафними (фінансовими) санкціями
(штрафами)).

Присудити на користь позивача фізичної
особи - підприємця ОСОБА_3 із Державного
бюджету України судовий збір у сумі
182,70грн. (сто вісімдесят дві гривні
сімдесят копійок).

Постанова суду першої інстанції
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги
постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до
Житомирського апеляційного
адміністративного суду через
Рівненський окружний адміністративний
суд. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до Житомирського апеляційного
адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 КАС України, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 КАС
України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Суддя
Дудар О.М.