Справа № 2а-10060/10/2070
Суддя: Рибченко А.О.
Дата ухвалення: 2014-03-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"04" березня 2014 р. м. Київ
К/9991/231/11

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача
Рибченка А.О.

суддів:
Голубєвої Г.К.

Карася О.В.

розглянувши в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами касаційну скаргу
Державної податкової інспекції у
Жовтневому районі м. Харкова

на постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 18 жовтня
2010 року

та постанову Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 06 грудня 2010 року

у справі № 2а-10060/10/2070

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Ц-Л Україна»

до Державної податкової інспекції у
Жовтневому районі м. Харкова

про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Ц-Л Україна»
(позивач) звернулось до суду з позовом
до Державної податкової інспекції у
Жовтневому районі м. Харкова
(відповідач), в якому, з урахуванням
заяви про збільшення позовних вимог,
просило визнати протиправними та
скасувати податкові
повідомлення-рішення № /0 від 19
квітня 2010 року, № /1 від 22 червня 2010
року, № /1 від 25 серпня 2010 року, №
/2 від 25 серпня 2010 року, №
/0 від 19 квітня 2010 року, № /1
від 21 червня 2010 року, № /2
від 17 серпня 2010 року.

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 18 жовтня
2010 року позов задоволено
частково. Визнано протиправними та
скасовано податкові
повідомлення-рішення № /0 від 19
квітня 2010 року, № /1
від 22 червня 2010 року, № /1 від 25
серпня 2010 року, № /2 від
25 серпня 2010 року. Відмовлено в
задоволенні позовних вимог про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень
№ /0 від 19 квітня 2010 року, №
/1 від 21 червня 2010 року, №
/2 від 17 серпня 2010 року.

Не погодившись з рішенням суду
першої інстанції, позивач та
відповідач оскаржили його в
апеляційному порядку.

Постановою Харківського апеляційного
адміністративного суду від 06 грудня
2010 року апеляційну скаргу ДПІ у
Жовтневому районі м. Харкова залишено
без задоволення, а апеляційну скаргу
ТОВ «Ц-Л Україна» задоволено. Постанову
Харківського окружного
адміністративного суду від 18 жовтня 2010
року скасовано в частині відмови в
задоволенні позовних вимог. Прийнято в
цій частині нову постанову, якою
задоволено позовні вимоги. Визнано
протиправними та скасовано податкові
повідомлення-рішення № /0 від 19
квітня 2010 року, № /1
від 21 червня 2010 року, № /2 від 17
серпня 2010 року. В іншій частині
постанову суду першої інстанції
залишено без змін.

Не погоджуючись із зазначеними
судовими рішеннями у справі,
відповідач звернувся до Вищого
адміністративного суду України з
касаційною скаргою, в якій, з підстав
порушення судами першої та апеляційної
інстанцій норм процесуального та
матеріального права, просить скасувати
постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 18 жовтня 2010
року в частині задоволення позовних
вимог, постанову Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 06 грудня 2010 року повністю та
прийняти нове рішення, яким відмовити в
задоволенні позовної заяви в повному
обсязі.

В запереченні на касаційну скаргу
позивач просить її відхилити, а
постановлені у справі судові рішення
залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
перевіривши правильність застосування
судами попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України дійшла
висновку, що касаційна скарга підлягає
частковому задоволенню, виходячи з
таких підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що відповідачем проведено
планову виїзну перевірку ТОВ «Ц-Л
Україна» з питань дотримання вимог
податкового, валютного та іншого
законодавства за період з 01 січня 2007
року по 30 вересня 2009 року, за
результатами якої складено акт №
632/23-03-05/33607627 від 06 квітня 2010 року.

На підставі зазначеного акту
перевірки відповідачем прийнято
податкове повідомлення-рішення №
/0 від 19 квітня 2010 року, яким
позивачу визначено суму податкового
зобов'язання з податку на прибуток у
розмірі 1 210 223,00
грн. (763 769,00 грн. - основний платіж, 446 454,00
грн. - штрафні (фінансові) санкції), та
податкове повідомлення-рішення №
/0 від 19 квітня 2010 року,
яким позивачу визначено суму
податкового зобов'язання з податку з
доходів фізичних осіб у розмірі 169 979,43
грн. (56 659,81 грн. - основний платіж, 113 319,62
грн. - штрафні (фінансові) санкції).

За результатами
адміністративного оскарження,
остаточно прийнято податкове
повідомлення-рішення № /2 від 25
серпня 2010 року, яким позивачу визначено
суму податкового зобов'язання з
податку на прибуток у розмірі
1 186 610,40 грн. (763 769,00 грн. -
основний платіж, 422 841,40 грн. - штрафні
(фінансові) санкції), та податкове
повідомлення-рішення № /2 від
17 серпня 2010 року, яким позивачу
визначено суму податкового
зобов'язання з податку з доходів
фізичних осіб у розмірі 169 979,43 грн. (56
659,87 грн. - основний платіж, 113 319,62 грн. -
штрафні (фінансові) санкції).

Перевіркою встановлено порушення
позивачем підпунктів 7.3.2, 7.3.3
пункту 7.3, підпункту 11.2.3 пункту 11.2
статті 11 Закону України від 28 грудня
1994 року № 334/94-ВР «Про
оподаткування прибутку підприємств» (в
редакції, чинній на час виникнення
спірних правовідносин; далі - Закон №
334/94-ВР) у зв'язку з неправомірним
уточненням попередньо збільшеного
внаслідок оприбуткування
імпортованого товару розміру валових
витрат шляхом включення до їх складу
курсової різниці між балансовою
вартістю оприбуткованого товару та
балансовою вартістю іноземної валюти,
перерахованої нерезидентам за
поставлений товар.

Крім того, контролюючий орган дійшов
висновку про порушення ТОВ «Ц-Л
Україна» пункту 19.2 статті 19 Закону
України від 22 травня 2003 року № 889-IV «Про
податок з доходів фізичних осіб» (в
редакції, чинній на час виникнення
спірних правовідносин; далі - Закон №
889-IV) з огляду на неправомірне утримання
та перерахування до бюджету податку з
доходів фізичних осіб із сум,
виплачених громадянину Польщі ОСОБА_3 у
вигляді заробітної плати та
матеріальних благ, із застосуванням
ставки 15 відсотків, замість 30
відсотків.

Визнаючи протиправними та скасовуючи
податкові повідомлення-рішення
№ /0 від 19 квітня 2010 року, № /1
від 22 червня 2010 року, № /1
від 25 серпня 2010 року, № /2 від 25
серпня 2010 року, суди попередніх
інстанцій виходили з наступних
мотивів, з якими погоджується суд
касаційної інстанції.

Відповідно до підпункту 11.2.3 пункту 11.2
статті 11 Закону № 334/94-ВР датою
збільшення валових витрат платника
податку при здійсненні ним операцій з
нерезидентами є дата оприбуткування
платником податку товарів (а при їх
імпорті - також робіт (послуг), супутніх
чи допоміжних такому імпорту товарів),
а для робіт (послуг), - дата їх
фактичного отримання від таких осіб,
незалежно від наявності їх оплати (у
тому числі часткової або авансової).

Згідно з підпунктом 7.3.2 пункту 7.3
статті 7 Закону № 334/94-ВР витрати,
понесені (нараховані) платником
податку в іноземній валюті протягом
звітного періоду у зв'язку з придбанням
товарів (робіт, послуг), вартість яких
відноситься до валових витрат такого
платника податку, визначаються у сумі,
що має дорівнювати балансовій вартості
такої іноземної валюти, визначеної
згідно із положеннями підпунктів 7.3.1,
7.3.4, 7.3.6 цієї статті, і не підлягають
перерахуванню у зв'язку із зміною
обмінного курсу гривні протягом такого
звітного періоду.

Підпунктом 7.3.3 пункту 7.3 статті 7
Закону № 334/94-ВР передбачено, що
балансова вартість заборгованості,
основна сума якої (без процентів,
комісій та винагород) виражена в
іноземній валюті, відображається у
податковому обліку платника податку
шляхом перерахунку її суми в гривні за
офіційним (обмінним) курсом
Національного банку України, що діяв на
дату її оприбуткування (виникнення).

У разі продажу (погашення)
заборгованості (її частини), вираженої
в іноземній валюті, протягом звітного
періоду її балансова вартість
визначається шляхом перерахунку суми
такої заборгованості (її частини) в
гривні за офіційним валютним (обмінним)
курсом Національного банку України, що
діяв на дату такого продажу (погашення).

Як встановлено судами, оприбуткування
позивачем товару та оплата за нього в
часі не збігались, що обумовлено
умовами укладених ТОВ «Ц-Л Україна»
договорів з іноземними
постачальниками, у зв'язку з чим
позивач не міг встановити на момент
митного оформлення товару остаточну
балансову вартість іноземної валюти,
що буде необхідна для здійснення
розрахунків у майбутньому.

А тому колегія суддів вважає, що
суди першої та апеляційної інстанцій
повно та всебічно, оцінивши фактичні
обставини справи, з дотриманням норм
матеріального та процесуального права
дійшли обґрунтованого висновку про те,
що коригування валових витрат у зв'язку
з визначенням фактичної балансової
вартості іноземної валюти на момент її
придбання для перерахування за кордон
проведено позивачем у відповідності до
вимог Закону № 334/94-ВР.

Водночас, скасовуючи рішення суду
першої інстанції в частині відмови в
задоволенні позовних вимог про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень №
/0 від 19 квітня 2010 року, № /1
від 21 червня 2010 року, № /2
від 17 серпня 2010 року та задовольняючи
вказані позовні вимоги, суд
апеляційної інстанції виходив з того,
що перебування працівника товариства
ОСОБА_3 на території України понад
шість місяців підтверджується копіями
паспорту та дозволів на
працевлаштування, а перебування на
території країни членів сім'ї - копіями
свідоцтва про шлюб та свідоцтва про
народження дитини, а тому, на думку
суду, вимога податкового органу щодо
сплати товариством податку з доходів
фізичних осіб за подвійною ставкою,
передбаченою пунктом 7.3 статті 7 Закону
№ 889-IV, є необґрунтованою.

Колегія суддів вважає вказаний
висновок суду апеляційної інстанції
неправомірним, зважаючи на таке.

Відповідно до пункту 2.1 статті 2 Закону
№ 889-IV платниками податку є: резидент,
який отримує як доходи з джерелом їх
походження з території України, так і
іноземні доходи; нерезидент, який
отримує доходи з джерелом їх
походження з території України.

Згідно з підпунктом «д» пункту 1.3
статті 1 Закону № 889-IV доходом з
джерелом його походження з України є
будь-який дохід, одержаний платником
податку або нарахований на його
користь від здійснення будь-яких видів
діяльності на території України, у тому
числі, але не виключно, у вигляді
доходів у вигляді заробітної плати,
нарахованих (виплачених, наданих)
внаслідок здійснення платником
податку трудової діяльності на
території України, від працедавця,
незалежно від того, чи є такий
працедавець резидентом або
нерезидентом.

За змістом підпункту 9.11.1 пункту
9.11 статті 9 Закону № 889-IV доходи з
джерелом їх походження з України, що
нараховуються (виплачуються,
надаються) на користь нерезидентів,
підлягають оподаткуванню за правилами,
встановленими для резидентів, з
урахуванням особливостей, визначених
окремими нормами цього Закону.

Пунктом 7.1 статті 7 Закону № 889-IV
передбачено, що ставка податку
становить 15 відсотків від об'єкта
оподаткування, крім випадків,
визначених у пунктах 7.2 - 7.4 цієї статті.

Відповідно до пункту 7.3 статті 7
Закону № 889-IV ставка податку становить
подвійний розмір ставки, визначеної
пунктом 7.1 цієї статті, від об'єкта
оподаткування, нарахованого як виграш
чи приз (крім у державну лотерею у
грошовому виразі) на користь
резидентів або нерезидентів, та від
будь-яких інших доходів, нарахованих на
користь нерезидентів-фізичних осіб, за
винятком доходів, визначених у
підпункті 9.11.3 пункту 9.11 статті 9 цього
Закону.

Згідно з підпунктом 9.11.3 пункту 9.11
статті 9 Закону № 889-IV якщо зазначені у
підпункті 9.11.1 цього пункту доходи
виплачуються нерезиденту
резидентом-фізичною або юридичною
особою, то такий резидент вважається
податковим агентом такого нерезидента
стосовно таких доходів. При укладенні
договору з нерезидентом, умови якого
передбачають отримання таким
нерезидентом доходу з джерелом його
походження з України, резидент
зобов'язаний зазначити у такому
договорі ставку податку, яка буде
застосована до таких доходів.

Пунктом 1.15 статті 1 Закону № 889-IV
визначено, що податковий агент - це
юридична особа (її філія, відділення,
інший відокремлений підрозділ) або
фізична особа чи представництво
нерезидента-юридичної особи, які
незалежно від їх
організаційно-правового статусу та
способу оподаткування іншими
податками зобов'язані нараховувати,
утримувати та сплачувати цей податок
до бюджету від імені та за рахунок
платника податку, вести податковий
облік та подавати податкову звітність
податковим органам відповідно до
закону, а також нести відповідальність
за порушення норм цього Закону.

При цьому іноземці або особи без
громадянства мають підтверджувати
свій резидентський статус. Вони можуть
самостійно визначити статус
податкового резидента України шляхом
звернення до податкового органу за
місцем реєстрації в органах внутрішніх
справ із відповідною заявою фізичної
особи-іноземця про самостійне
визначення резидентського статусу,
форма якої встановлена наказом
Державної податкової адміністрації
України від 05 жовтня 2004 року № 581 «Про
затвердження примірних форм Заяви
фізичної особи-іноземця про самостійне
визначення резидентського статусу та
Повідомлення працедавця про
самостійне визначення фізичною
особою-іноземцем резидентського
статусу» (далі - Наказ № 581).

Статус податкового резидента України
таких іноземців чи осіб без
громадянства підтверджується довідкою
податкового органу, виданою відповідно
до Наказу № 581.

При отриманні фізичною особою
резидентського статусу шляхом
звернення до податкового органу та
отримання від нього відповідної
довідки, резидентський статус
визначається на звітний податковий
період (рік), а отже підтвердження свого
резидентського статусу має
здійснюватись такими особами щорічно,
з податкового періоду, в якому
іноземець отримав довідку.

Одним із критеріїв визначення
резидентського статусу відповідно до
пункту 1.20 статті 1 Закону № 889-IV
є перебування іноземного громадянина
на території України не менше 183 днів
протягом періоду або періодів
податкового року. Перебування в
Україні протягом 183 днів дає іноземцю
право на звернення до податкового
органу із заявою щодо видачі ним
довідки-повідомлення, передбаченої
Наказом № 581.

У разі набуття іноземцем статусу
податкового резидента України
іноземний дохід, отриманий такою
особою з джерел за межами України, є
об'єктом оподаткування і сума такого
доходу включається до загального
річного оподатковуваного доходу
платника податку-отримувача.

Системний аналіз вказаних
законодавчих норм дає підстави для
висновку про те, що у разі набуття
нерезидентом статусу податкового
резидента України (отримання
відповідної довідки) доходи, одержані
ним від працедавця за виконання
трудової функції (заробітна плата),
оподатковуються у загальному порядку,
встановленому Законом № 889-IV, тобто за
ставкою, визначеною пунктом 7.1 статті 7
Закону № 889-IV (15 відсотків). В свою чергу,
якщо іноземець не виявив бажання
підтвердити свій резидентський статус
та не отримав довідки, яка є
обов'язковою для підтвердження такого
статусу, то його заробітна плата
оподатковується за ставкою, вдвічі
більшою за основну (30 відсотків).

В розглядуваній ситуації, як
встановлено судом першої інстанції та
не спростовано судом апеляційної
інстанції, заяву фізичної
особи-іноземця про самостійне
визначення резидентського статусу,
передбачену Наказом № 581, до
податкового органу ОСОБА_3 не подавав
та відповідну довідку щодо набуття
статусу податкового резидента не
отримував.

А відтак, суд апеляційної
інстанції помилково скасував
постанову суду першої інстанції, яка є
законною та обґрунтованою.

Відповідно до статті 226 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції скасовує
судове рішення суду апеляційної
інстанції та залишає в силі рішення
суду першої інстанції, яке ухвалено
відповідно до закону і скасоване або
змінене помилково.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 226, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у Жовтневому
районі м. Харкова
задовольнити частково.

Скасувати постанову Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 06 грудня 2010 року, а
постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 18 жовтня 2010
року залишити в силі.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
може бути переглянута Верховним Судом
України з підстав і в порядку,
встановленими главою 3 розділу IV
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Головуючий
Рибченко А.О.

Судді
Голубєва Г.К.

Карась О.В.