Справа № 2а-4094/10/1770
Суддя: Старунський Д.М.
Дата ухвалення: 2014-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2014 року
Справа
№ 2676/11/9104 Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді Старунського Д.М.,

суддів Багрія В.М., Кухтея Р.В.,

за участю секретаря судового засідання
Лемцьо І.В.,

представника позивача
Тарасюк Р.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Львові апеляційну
скаргу Державної інспекції з контролю
за цінами в Рівненській області на
постанову Рівненського окружного
адміністративного суду від 24 листопада
2010 року у справі за позовом Товариства
з обмеженою відповідальністю «Фірма
Аронж» до Державної інспекції з
контролю за цінами в Рівненській
області про визнання протиправними та
скасування рішення і припису,

в с т а н о в и в:

ТОВ «Фірма Аронж» 21.08.2010 року
звернулося в суд з адміністративним
позовом до Державної інспекції з
контролю за цінами в Рівненській
області, в якому просило визнати
протиправним та скасувати рішення №223
від 11.08.2010 року про застосування
економічних санкцій за порушення
державної дисципліни цін при оплаті за
гуртожиток вилучивши у ТОВ «Фірма
Аронж» в доход державного бюджету суму
необгрунтовано отриманої виручки в
розмірі 27 461.00 грн., штрафу в розмірі 54
922.00 грн. та визнати протиправним та
скасувати припис №258 від 09.08.2010 року.

В позовних вимогах зазначає, що
розпорядження Рівненської обласної
державної адміністрації № 192 від 28.05.2009
року «Про регулювання розміру плати за
проживання в гуртожитках» (надалі -
розпорядження Рівненської ОДА № 192 від
28.05.2009 року) не поширюється на спірні
правовідносини, оскільки позивачем
формувалася плата не за ліжко-місце, як
це передбачено вказаним
розпорядженням, а за користування
житловим приміщенням, відтак, до
спірних правовідносин підлягають
застосуванню ст. ст. 810, 820 ЦК України, як
нормативно-правового акта вищої
юридичної сили. Крім того, ТОВ «Фірма
Аронж» зазначає, що акт перевірки, на
підставі якого винесені оскаржувані
рішення та припис, не містить переліку
документів первинного бухгалтерського
обліку, на підставі яких відповідачем
визначена сума необгрунтовано
отриманої виручки, що суперечить
Інструкції про порядок застосування
економічних та фінансових (штрафних)
санкцій органами державного контролю
за цінами, затвердженої наказом
Мінекономіки України. Мінфіном України
№ 1047/6238 від 18.12.2001 року. Також позивач
вказує, що при проведенні перевірки
відповідачем не враховано вимоги ст.
ст. 13. 14 Закону України «Про житло-
комунальні послуги», які визначають
перелік житлово-комунальних послуг», а
також порядок їх затвердження органами
державної влади.

Постановою Рівненського окружного
адміністративного суду від 24 листопада
2010 року позов задоволено. Визнано
протиправним та скасовано рішення
Державної інспекції з контролю за
цінами у Рівненській області №223 від
11.08.2010 року про застосування
економічних санкцій за порушення
державної дисципліни цін. Визнано
протиправним та скасовано припис
Державної інспекції з контролю за
цінами в Рівненській області №258 від
09.08.2010 року.

Не погодившись з таким рішенням суду
першої інстанції Державна інспекція з
контролю за цінами в Рівненській
області оскаржила його в апеляційному
порядку. В апеляційній скарзі просить
рішення суду першої інстанції
скасувати.

Апелянт зазначає, що товариством, в
порушення вимог розпорядження
Рівненської ОДА № 192 від 28 травня 2009
року застосовувалась плата за
проживання в гуртожитку у завищених
розмірах, а не 215 грн. за ліжко-місце в
опалювальний сезон і 100 грн.-в
неопалювальний сезон), внаслідок чого
за вказаний період позивачем отримано
необгрунтованої виручки на суму 27 461,00
грн.

Судом першої інстанції проігноровано,
що державне регулювання тарифів
(розміру плати за користування
гуртожитком), передбачено Законом
України «Про ціни і ціноутворення» та
прийнятими на його виконання
постановою Кабінету Міністрів України
від 25 грудня 1996 року № 1548 «Про
встановлення повноважень органів
виконавчої влади та виконавчих органів
міських рад щодо регулювання цін
(тарифів)» і розпорядженням голови
Рівненської ОДА від 28 травня 2009 року №
192 «Про регулювання розміру плати за
проживання в гуртожитках».

Посилання на те, що об'єктом найму,
відповідно до вказаних договорів є
житлове приміщення не відповідає
фактичним обставинам справи, оскільки
фактична кількість проживаючих у
гуртожитку складає 244 особи при
плановій кількості 220 осіб, тобто в
найом надавалось ліжко-місце, а не
приміщення, а відтак при справлянні
плати необхідно без будь-яких
застережень застосовувати
розпорядження голови Рівненської
обласної державної адміністрації від 28
травня 2009 року № 192, чого позивачем
зроблено не було.

У відповідності до ст. 131 Житлового
кодексу України постановою Ради
Міністрів УРСР від 03 червня 1986 р. №208
було затверджене Примірне положення
про гуртожитки, пунктом 38 якого
передбачено: «Плата за користування
жилою площею в приміщеннях, що
знаходяться в спільному користуванні
кількох осіб, які не перебувають у
сімейних стосунках, провадиться за
встановленими ставками. Витрати на
комунальні послуги входять до ставки
плати за користування жилою площею і
окремо плата за них не стягується».

Товариство також не є Управителем, а
мешканці гуртожитку не є власниками,
тому про ніякі послуги з управління
будинком мови не може бути.

При апеляційному розгляді представник
позивача вимоги апеляційної скарги
заперечив, вважаючи, що ухвалене
рішення є законним та обгрунтованим.

Інші учасники судового розгляду в
судове засідання не з»явилися, що
відповідно до ч.4 ст.196 КАС України не
перешкоджає розгляду справи за їх
відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
учасників судового розгляду,
дослідивши наявні в справі матеріали
та доводи апеляційної скарги у їх
сукупності, колегія суддів приходить
до переконання, що подану апеляційну
скаргу слід залишити без задоволення, а
постанову суду першої інстанції без
змін з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
відповідачем проведено позапланову
перевірку ТОВ «Фірма Аронж» на предмет
дотримання державної дисципліни цін
при формуванні, встановленні та
застосуванні плати за проживання в
гуртожитку по вул. Відінській. 41 в м.
Рівне, за період з 01.04.2009 року по 31.07.2010
року.

Перевіркою встановлено, що в порушення
розпорядження Рівненської ОДА № 192 від
28.05.2009 року позивач нарахував плату за
проживання у гуртожитку в розмірах, які
перевищують граничні розміри плати за 1
ліжко-місце, встановлені вказаним
розпорядженням (215 грн. за 1 ліжко-місце
в опалювальний період та 100,00 грн. - в
неопалювальний період), а саме: у квітні
2010 року - 160,00 грн. замість 157.50 грн.. у
травні, червні та липні 2010 року - 147,00
грн.. 200.00 грн. та 195,00 грн. відповідно
замість 100.00 грн.

Внаслідок цього за період з 01.04.2010 року
по 31.07.2010 року при нарахуванні ТОВ
«Фірма Аронж» плати за проживання у
гуртожитку по вул. Відінській.41 в м.
Рівне мешканцям зайво нараховано 43 305,50
грн.. а з врахуванням заборгованості
останніх - позивач необгрунтовано
отримав виручку в сумі 27 461.00 грн.

За результатами перевірки, оформленої
актом № 000361 від 09.08.2010 року, за
порушення п. 2 ст. 14 Закону України «Про
житлово-комунальні послуги» згідно
ст..14 Закону України «Про ціни та
ціноутворення» відповідачем прийнято
рішення № 223 від 11.08.2010 року про
застосування економічних санкцій за
порушення державної дисципліни цін
шляхом вилучення у позивача в доход
державного бюджету суми
необгрунтовано отриманої виручки в
розмірі 27 461,00 грн. та штрафу в розмірі 54
922,00 грн.. а також винесено припис № 258
від 09.08.2010 року, яким зобов'язано ТОВ
«Фірма Аронж» в місячний строк усунути
порушення державної дисципліни цін при
нарахуванні плати за проживання в
гуртожитку .

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що
висновок про порушення відповідачем
зроблено без посилань на первинні
документи, а також , виходячи зі
структури житлово-комунальних послуг,
згідно ст..14 Закону України, не
виокремлено з калькуляції плату за
гуртожиток, що регулюється , тобто за
комунальні послуги та з утримання
будинку та прибудинкової території.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком, позаяк він відповідає
правильно встановленим обстави нам
справи та нормам права.

Згідно ст. 19 Конституції України орган
влади зобов»язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідальність за порушення
державної дисципліни цін передбачена
ст. 14 Закону України «Про ціни та
ціноутворення», де зазначено, що вся
необгрунтовано одержана
підприємством, організацією сума
виручки в результаті порушення
державної дисципліни цін підлягає
вилученню в доход відповідного бюджету
залежно від підпорядкованості
підприємства, організації. Крім того, в
позабюджетні фонди місцевих Рад
стягується штраф у двократному розмірі
необгрунтовано одержаної суми виручки.

На виконання вказаної вище норми
закону, наказом Міністерства економіки
та з питань європейської інтеграції
України, Міністерства фінансів України
03.12.2001 р. № 298/519, зареєстрованим в
Міністерстві юстиції України 18.12.2001 р.
за № 1047/6238, затверджена Інструкція про
порядок застосування економічних та
фінансових (штрафних) санкцій органами
державного контролю за цінами (далі -
Інструкція № 298).

Згідно з п. 1.4. 1.1. Інструкції № 298
підставою для застосування
економічних санкцій за порушення
державної дисципліни цін є одержання
суб'єктами господарювання
необгрунтованої виручки в результаті
порушення ними чинного в періоді, що
перевіряється, порядку встановлення та
застосування цін і тарифів, які
регулюються уповноваженими органами
відповідно до вимог законодавства.

Пунктом 3.1. Інструкції № 298 встановлено,
що Державна інспекція з контролю за
цінами та державні інспекції з
контролю за цінами в Автономній
Республіці Крим, областях, містах Києві
та Севастополі приймають рішення про
вилучення сум економічних та
фінансових (штрафних) санкцій у
порядку, передбаченому законодавством.

Підставою для прийняття рішень про
вилучення сум економічних та
фінансових (штрафних) санкцій є акти
перевірок, які складаються посадовими
особами органів державного контролю за
цінами.

Пунктом 3.2. Інструкції № 298 встановлено,
що в актах перевірок, зокрема
визначається сума необгрунтовано
одержаної виручки, як різниця між
фактичною виручкою та її вартістю за
цінами і тарифами, сформованими згідно
з вимогами законодавства, з доданням
розрахунків, на яких грунтується
обчислення зазначеної суми, з
посиланням на документи первинного
бухгалтерського обліку, згідно з якими
вони здійснюються.

Указом Президента України «Про
спрощену систему оподаткування, обліку
та звітності суб'єктів малого
підприємництва» визначено, що виручкою
від реалізації продукції (товарів,
робіт, послуг) вважається сума,
фактично отримана суб'єктом
підприємницької діяльності на
розрахунковий рахунок або (та) в касу за
здійснення операцій з продажу
продукції (товарів, робіт, послуг).

Згідно з положеннями ст. 1 Закону
України «Про бухгалтерських облік та
фінансову звітність» первинний
документ - документ, який містить
відомості про господарську операцію та
підтверджує її здійснення.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 9 Закону
України "Про бухгалтерських облік та
фінансову звітність" первинні та
зведені облікові документи можуть бути
складені на паперових або машинних
носіях і повинні мати такі обов'язкові
реквізити: назву документа (форми); дату
і місце складання: назву підприємства,
від імені якого складено документ:
зміст та обсяг господарської операції,
одиницю виміру господарської операції:
посади осіб, відповідальних за
здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

У силу вимог п.п. 3.3. Положення про
ведення касових операцій у
національній валюті в Україні,
затвердженого постановою Правління
Національного банку України від 15.12.2004
р. № 637, приймання готівки в каси
проводиться за прибутковими касовими
ордерами, підписаними головним
бухгалтером або особою, уповноваженою
керівником підприємства.

Згідно з п.п. 4.2 вказаного Положення усі
надходження і видачі готівки в
національній валюті підприємства
відображають у касовій книзі.

Відповідно до п.п. 3.6 Інструкції про
безготівкові розрахунки в Україні в
національній валюті, постановою
Правління Національного банку України
від 21.01.2004 р. № 22, із змінами і
доповненнями, платіжні доручення
застосовуються в розрахунках за
товарними і нетоварними платежами.

З акту перевірки видно, що відповідачем
зроблено висновок про порушення лише
при дослідженні відомісті нарахування
ТОВ «Фірма Аронж» плати за проживання в
гуртожитку, копії калькуляцій вартості
проживання в гуртожитку та копії
записів із книги нарахувань ОСОБА_2.У
ньому відсутні посилання на
встановлені п. 3.2. Інструкції № 298
документи первинного бухгалтерського
обліку (такі як касові ордера, касові
книги, платіжні доручення, виписки з
поточних рахунків, згідно з якими
здійснювалося обчислення суми
виручки).

За таких обставини, висновок суду
першої інстанції про недоведеність
висновків, зроблених в акті перевірки,
є вірним.

Стосовно плати за проживання в
гуртожитку: за ліжко-місце чи за
житлову площу, колегія зазначає.

Підставою для прийняття оскарнжених
рішення та припису стало розпорядження
Рівненської ОДА № 192 від 28.05.2009 року
«Про регулювання розміру плати за
проживання в гуртожитках», яке
прийняте на виконання та відповідно до
Закону України «Про ціни та
ціноутворення, «Про житлово-комунальні
послуги», постанови КМУ «Про
встановлення повноважень органів
виконавчої влади та виконавчих органів
міських рад щодо регулювання цін
(тарифів) № 1548 від 25.12.1996 року.

Згідно з ст. 4 Закону України «Про ціни
та ціноутворення» Кабінет Міністрів
України: забезпечує здійснення в
республіці державної політики цін;
визначає перелік продукції, товарів і
послуг, державні фіксовані та
регульовані ціни і тарифи, на які
затверджуються відповідними органами
державного управління; визначає
повноваження органів державного
управління в галузі встановлення і
застосування цін (тарифів), а також по
контролю за цінами (тарифами).

Відповідно до абз. 16 п. 12 Постанови КМУ
№ 1548 від 25.12.1996 року, обласним державним
адміністраціям надано повноваження
регулювати (встановлювати) граничний
розмір плати за проживання в
гуртожитках (крім студентських
гуртожитків) громадян України, осіб без
громадянства та іноземців, які
займають приміщення, що знаходяться у
спільному користуванні кількох осіб,
які не перебувають у сімейних
відносинах.

Граничний розмір плати за проживання в
гуртожитку є, по суті, ціною (тарифом),
встановленою суб'єктом владних
повноважень за житлово-комунальні
послуги.

Згідно ст. 13 Закону України «Про
житлово-комунальні послуги», залежно
від функціонального призначення
житлово-комунальні послуги
поділяються на:

комунальні послуги (централізоване
постачання холодної та гарячої води,
водовідведення. газо- та
електропостачання, централізоване
опалення, а також вивезення побутових
відходів тощо);

послуги з утримання будинків і споруд
та при будинкових територій
(прибирання внутрішньобулинкових
приміщень та прибудинкової території,
санітарно-технічне обслуговування,
обслуговування внутрішньобудинкових
мереж, утримання ліфтів, освітлення
місць загального користу вання,
поточний ремонт, вивезення побутових
відходів тощо);

послуги з управління будинком,
спорудою або групою будинків
(балансоутримання, укладання договорів
на виконання послуг, контроль договору
тощо);

послуги з ремонту приміщень, будинків,
споруд (заміна та підсилення елементів
конструкцій та мереж, їх реконструкція,
відновлення несучої спроможності
несучих елементів конструкцій тощо).

Статтею 14 вказаного вище Закону
визначено, що:

1. Залежно від порядку затвердження
цін/тарифів на житлово-комунальні
послуги вони поділяються на три групи:

1) перша група - житлово-комунальні
послуги, ціни/тарифи на які
затверджують уповноважені центральні
органи виконавчої влади, а у випадках,
передбачених законом, - національна
комісія, що здійснює державне
регулювання у сфері комунальних послуг
та національна комісія, що здійснює
державне регулювання у сфері
енергетики;

2) друга група - житлово-комунальні
послуги, ціни/тарифи на які
затверджують органи місцевого
самоврядування для надання на
відповідній території;

3) третя група - житлово-комунальні
послуги, ціни/тарифи на які
визначаються виключно за договором
(домовленістю сторін).

2. Ціни/тарифи на комунальні послуги та
послуги з утримання будинків і споруд
та прибудинкових територій формуються
і затверджуються центральними
органами виконавчої влади,
національними комісіями, що здійснюють
державне регулювання у відповідних
сферах, та органами місцевого
самоврядування відповідно до їхніх
повноважень, визначених законом.

Виходячи з вказаної вище норми,
органами виконавчої влади формуються і
затверджуються ціни/тарифи виключно на
два з чотирьох видів
житлово-комунальних послуг: на
комунальні послуги та послуги з
утримання будинків і споруд та
прибудинкових територій, які, згідно
калькуляції не виокремлені.

За таких обставин, рішення та припис
контролюючого органу обґрунтовано
скасовано.

Відповідно до ст.200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову - без змін, якщо визнає що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Підсумовуючи вищенаведене, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції,
вирішуючи даний спір, правильно
встановив фактичні обставини справи та
ухвалив законне і обґрунтоване рішення
з дотриманням норм матеріального та
процесуального права, а доводи
апеляційної скарги висновків суду не
спростовують і така задоволенню не
підлягає.

Керуючись ст.ст. 160 ч.3, 195, 196, 198 п.1, 200, 205
ч.1 п.1, 206, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд,

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу Державної інспекції
з контролю за цінами в Рівненській
області залишити без задоволення, а
постанову Рівненського окружного
адміністративного суду від 24 листопада
2010 року у справі №2а-4094/10 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення.

На ухвалу може бути подано касаційну
скаргу безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
нею законної сили, а в разі складання
ухвали в повному обсязі відповідно до
статті 160 КАС України - з дня складання
ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя
Д.М. Старунський

Судді
В.М. Багрій

Р.В. Кухтей

Ухвала у повному обсязі складена 11.03.2014
року.