Справа № 805/13773/13-а
Суддя: Васильєва І. А.
Дата ухвалення: 2014-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Кониченко
Суддя-доповідач - Васильєва І. А.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2014 року справа
№805/13773/13-а

приміщення суду за адресою: 83017, м.
Донецьк, бул. Шевченка, 26

Донецький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: Васильєвої І.А., Яманко В.Г.,
Казначеєва Е.Г., розглянувши в порядку
письмового провадження апеляційну
скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_6 на
постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 03 грудня
2013 року у справі № 805/13773/13-а за позовом
ОСОБА_6 до Управління Пенсійного фонду
України в м. Добропіллі та
Добропільському районі Донецької
області про визнання протиправною та
нечинною вимогу Управління Пенсійного
фонду України в м. Добропілля та
Добропільському районі від 03 травня 2013
року № ф-360 про сплату ОСОБА_6 недоїмки в
Пенсійний фонд України єдиного внеску
на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування в сумі 1194,03 грн., -

ВСТАНОВИВ:

24 вересня 2013 року позивач звернувся до
суду з позовом до Управління
Пенсійного фонду України в м.
Добропіллі та Добропільському районі
Донецької області, в якому просив
визнати дії Управління Пенсійного
фонду України в м. Добропіллі та
Добропільському районі Донецької
області в частині забов'язання
сплатити позивачу єдиний внесок до
пенсійного фонду незаконним (а.с. 4-5).

Заявою від 28 жовтня 2013 року позивач
змінив позовні вимоги та просив
визнати протиправною та нечинною
вимогу Управління Пенсійного Фонду
України в м. Добропілля та
Добропільському районі від 03 травня 2013
року № Ф-360 про сплату недоїмки в
Пенсійний Фонд України єдиного внеску
на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування в сумі 1194,03
грн.(а.с. 32-33).

Постановою Донецького окружного
адміністративного суду від 03 грудня
2013 року у задоволені позову ОСОБА_6 до
Управління Пенсійного фонду України в
м. Добропілля та Добропільському
районі про визнання протиправною та
нечинною вимогу Управління Пенсійного
фонду України в м. Добропілля та
Добропільському районі від 03 травня 2013
року № ф-360 про сплату ОСОБА_6 недоїмки в
Пенсійний фонд України єдиного внеску
на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування в сумі 1194,03 грн.
відмовлено (а.с. 71-72).

Позивач з постановою суду першої
інстанції не погодився, подав
апеляційну скаргу, в якій посилається
на порушення судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, неповне з'ясування судом
обставин, що мають значення для справи.
Просив скасувати постанову суду першої
інстанції, та прийняти нову, якою
задовольнити позовні вимоги в повному
обсязі (а.с. 81 ).

В доводах апеляційної скарги апелянт
посилається на те, що судом першої
інстанції правильно встановлено, що
позивачка є пенсіонером за віком та
деякий час отримувала пенсію за віком,
а у подальшому іншу пенсію (за втратою
годувальника), що не суперечить вимогам
ст. 4 Закону України «Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування». Той
факт що їй призначено пенсію в разі
втрати годувальника, не покладає на неї
обов'язку здійснювати сплату єдиного
внеску до органів доходів і зборів.

Сторони в судове засідання суду
апеляційної інстанції не з'явились, про
дату, час та місце розгляду справи
повідомлені належним чином. За
приписами п.2 ч.1 ст.197 Кодексу
адміністративного судочинства України
розгляд справи колегією суддів
здійснюється в письмовому провадженні
за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 195 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд апеляційної інстанції
переглядає судові рішення суду першої
інстанції в межах апеляційної
скарги. Суд апеляційної інстанції
може вийти за межі доводів
апеляційної скарги в разі встановлення
під час апеляційного провадження
порушень, допущених судом першої
інстанції, які призвели до
неправильного вирішення справи.

Колегія суддів, перевіривши матеріали
справи та доводи апеляційної скарги,
встановила наступне.

Судами першої та апеляційної інстанції
встановлено, що позивач - фізична
особа-підприємець ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1,
зареєстрована у встановленому порядку
Виконавчим комітетом Добропільської
міської ради Донецької області 23
серпня 2002 року, ідентифікаційний номер
НОМЕР_1, що підтверджується свідоцтвом
про державну реєстрацію фізичної
особи-підприємця Серії НОМЕР_2, яке
знаходиться в матеріалах справи.

Відповідно до заяви про
призначення/перерахування пенсії
ОСОБА_6 звернулась до Управління
Пенсійного Фонду України 12.05.1993 року за
призначенням пенсії за віком, як особа
ІНФОРМАЦІЯ_1 досягла пенсійного віку
(а.с. 67).

На підставі заяви особистої заяви
позивача від 29.01.2008 року їй призначена
пенсія по втраті годувальника (а.с. 65).

Відповідно до Листа Управління
Пенсійного Фонду України в м.
Добропіллі та Добропільському районі
Донецької області від 10.06.2013 року №
89/н-14-01-01, підтверджено що до 29.01.2008 року
позивач отримувала пенсії за віком, а з
29.01.2008 року пенсію по втраті
годувальника (а.с. 10).

Як вбачається з матеріалів справи,
Управлінням Пенсійного фонду України в
м. Добропілля та
Добропільському районі винесено
вимогу про сплату боргу № ф-360, за якою
відповідно до ст. 25 Закону України "Про
збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування", управління
Пенсійного фонду України в м.
Добропілля та Добропільському районі
вимагає від позивача сплатити суми зі
сплати єдиного внеску в розмірі 1194,03
грн. станом на 03 травня 2013 року (а.с. 8)

Між сторонами немає розбіжностей щодо
обставин справи, встановлених судом
першої інстанції та апеляційним судом.

Спірним питанням у справі є наявність
правових підстав у позивача для
звільнення від сплати за себе єдиного
внеску згідно ч.4 ст.4 Закону України
«Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування».

Статтею 19 Конституції України
встановлено, що правовий порядок в
Україні ґрунтується на засадах,
відповідно до яких ніхто не може бути
примушений робити те, що не передбачено
законодавством. Органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних та юридичних осіб у
сфері публічно-правових відносин від
порушень з боку у тому числі органів
державної влади. У справах щодо
оскарження рішень суди перевіряють чи
прийняті вони на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Згідно ст. 9 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд при вирішенні
справи керується принципом законності,
відповідно до якого суд вирішує справи
відповідно до Конституції та законів
України, а також міжнародних договорів,
згода на обов'язковість яких надана
Верховною Радою України.

Статтею 1 Закону України «Про збір та
облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» від 08 липня 2010
року № 2464 - VІ єдиний внесок на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування (далі - єдиний
внесок) - консолідований страховий
внесок, збір якого здійснюється до
системи загальнообов'язкового
державного соціального страхування в
обов'язковому порядку та на регулярній
основі з метою забезпечення захисту у
випадках, передбачених законодавством,
прав застрахованих осіб та членів
їхніх сімей на отримання страхових
виплат (послуг) за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

У частині 4 статті 25 Закону України "Про
збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" зазначено, що
територіальний орган Пенсійного фонду
у порядку, за формою і в строки,
встановлені Пенсійним фондом за
погодженням з центральним органом
виконавчої влади, що забезпечує
формування державної політики у сферах
трудових відносин, соціального захисту
населення, надсилає платникам єдиного
внеску, які мають недоїмку, вимогу про
її сплату. Вимога про сплату недоїмки є
виконавчим документом. Платник єдиного
внеску зобов'язаний протягом десяти
робочих днів з дня надходження вимоги
про сплату недоїмки сплатити суми
недоїмки та штрафів разом з
нарахованою пенею. У разі незгоди з
розрахунком суми недоїмки платник
єдиного внеску узгоджує її з органом
Пенсійного фонду в порядку,
встановленому Пенсійним фондом за
погодженням з центральним органом
виконавчої влади, що забезпечує
формування державної політики у сферах
трудових відносин, соціального захисту
населення. У разі якщо згоди з органом
Пенсійного фонду не досягнуто, платник
єдиного внеску зобов'язаний сплатити
суми недоїмки та штрафів разом з
нарахованою пенею протягом десяти
робочих днів з дня надходження рішення
відповідного органу Пенсійного фонду
або оскаржити вимогу до органу
Пенсійного фонду вищого рівня чи в
судовому порядку.

Пунктом 4 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про
збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» №2464-VI від 08
липня 2010 року визначено, що платниками
єдиного внеску є фізичні особи -
підприємці, в тому числі ті, які обрали
спрощену систему оподаткування, та
члени сімей цих осіб, які беруть участь
у провадженні ними підприємницької
діяльності.

Згідно ч. 4 ст. 4 Закону України «Про збір
та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» особи,
зазначені у пункті 4 частини першої
цієї статті, які обрали спрощену
систему оподаткування, звільняються
від сплати за себе єдиного внеску, якщо
вони є пенсіонерами за віком або
інвалідами та отримують відповідно до
закону пенсію або соціальну допомогу.
Такі особи можуть бути платниками
єдиного внеску виключно за умови їх
добровільної участі у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Статтею 1 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» №1058-IV від 09 липня 2003 року
визначене поняття «пенсія» - як,
щомісячна пенсійна виплата в
солідарній системі
загальнообов'язкового державного
пенсійного страхування, яку отримує
застрахована особа в разі досягнення
нею передбаченого цим Законом
пенсійного віку чи визнання її
інвалідом, або отримують члени її сім'ї
у випадках, визначених цим Законом та
поняття «пенсіонер - особа, яка
відповідно до цього Закону отримує
пенсію, довічну пенсію, або члени її
сім'ї, які отримують пенсію в разі
смерті цієї особи у випадках,
передбачених цим Законом.

Згідно ч.1 ст. 9 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» за рахунок коштів
Пенсійного фонду в солідарній системі
призначаються такі пенсійні виплати: 1)
пенсія за віком; 2) пенсія по
інвалідності внаслідок загального
захворювання (у тому числі каліцтва, не
пов'язаного з роботою, інвалідності з
дитинства); 3) пенсія у зв'язку з втратою
годувальника.

Згідно ст. 26 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» особи мають право на
призначення пенсії за віком після
досягнення віку 60 років та наявності
страхового стажу не менше 15 років.

Отже, нормами Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» встановлено загальне
правило набуття (призначення) пенсії.

Судова колегія звертає увагу, що ОСОБА_6
перебувала на обліку в Управлінні
Пенсійного фонду України в м.
Добропілля та Добропільському районі з
12 червня 1993 року, як отримувач пенсії за
віком ( ІНФОРМАЦІЯ_1), а з 29 січня 2008 року
як отримувач пенсії в разі втрати
годувальника. На підставі викладеного
судова колегія робить висновок про те,
на час прийняття спірної вимоги від 03
травня 2013 року Ф-360, позивач досягла
пенсійного віку передбаченого ст. 26
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» та є пенсіонером за віком
в розумінні вимог Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування».

Виходячи з вищенаведеного судова
колегія приходить до висновку, що
позивач є пенсіонером за віком, тобто
віднесена до осіб, на яких
розповсюджується ст. 4 Закону України
«Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування». Крім того,
судова колегія звертає увагу на те, що
позивач не укладав договору про
добровільну участь у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Відповідно п. 4 ч. 1 ст. 202 Кодексу
адміністративного судочинства України
підставою для скасування судового
рішення та ухвалення нового судового
рішення є порушення норм матеріального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи або питання. Отже у
суду апеляційної інстанції наявні
підстави для скасування судового
рішення та ухвалення нового.

Керуючись ст. ст. 195, 196, 197, 198, п. 4 ч. 1 ст.
202, 205, 207 Кодексу адміністративного
судочинства України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах
ОСОБА_6 на постанову Донецького
окружного адміністративного суду від
03 грудня 2013 року у справі № 805/13773/13-а -
задовольнити.

Постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 03 грудня
2013 року у справі № 805/13773/13-а -
скасувати.

Прийняти нову постанову.

Позовні вимоги ОСОБА_6
задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати
вимогу Управління Пенсійного фонду
України в м. Добропілля та
Добропільському районі Донецької
області від 03 травня 2013 року № ф-360 про
сплату ОСОБА_6 недоїмки в Пенсійний
фонд України єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування в сумі 1194,03 грн.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь ОСОБА_6 витрати зі сплати
судового збору в сумі 947 грн.( дев'ятсот
сорок сім гривень) 91 коп.

Постанова може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили. Постанова прийнята за
наслідками розгляду в письмовому
проваджені набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі.

Колегія суддів
І.А. Васильєва

В.Г. Яманко

Е.Г. Казначеєв