Справа № 805/477/14
Суддя: Сухарьок М.Г.
Дата ухвалення: 2014-03-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Логойда Т.В.
Суддя-доповідач - Сухарьок М.Г.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2014 року
справа №805/477/14
приміщення суду за адресою:83017, м.
Донецьк, бул. Шевченка, 26

Донецький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії

головуючого судді Сухарька М.Г., суддів
Гаврищук Т.Г., Білак С.В.,

секретар судового засідання Овчаренко
М.Б.,

за участю сторін: від позивача Курило
Ю.В., Осипенко В.В., від відповідача
Булига В.П., Авдієнко О.П.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду апеляційну
скаргу Державної податкової інспекції
у Київському районі м. Донецька
Головного управління Міндоходів у
Донецькій області на постанову
Донецького окружного
адміністративного суду від 07 лютого 2014
р. у справі № 805/477/14 за позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Донбас-Анко» до
Державної податкової інспекції у
Київському районі м. Донецька
Головного управління Міндоходів у
Донецькій області про скасування
податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В
И В :

Позивач звернувся до суду з позовом до
Державної податкової інспекції у
Київському районі м. Донецька
Головного управління Міндоходів у
Донецькій області про скасування
податкового повідомлення-рішення від 17
грудня 2013 року № , яким позивачу
збільшено суму грошового зобов'язання
з податку на додану вартість на 124500 грн.

Постановою суду першої інстанції від 07
лютого 2014 року позовні вимоги
задоволенні в повному обсязі.

В апеляційній скарзі відповідач
просить скасувати постанову суду
першої інстанції, як та, що ухвалена з
порушенням норм матеріального та
процесуального права та ухвалити нове
рішення, відмовивши в задоволенні
позову.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді - доповідача, учасників судового
засідання, перевіривши матеріали
справи і обговоривши доводи
апеляційної скарги, перевіривши
юридичну оцінку обставин справи та
повноту їх встановлення, дослідивши
правильність застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права приходить до
наступного.

Судами першої та апеляційної інстанції
встановлено, що ТОВ «Донбас-Анко»
протягом спірного періоду як платник
податків перебував на обліку в
Державній податковій інспекції у
Київському районі міста Донецька
Головного управління Міндоходів у
Донецькій області. Є платником,
зокрема, податку на додану вартість.

Відповідно до статуту позивача одним з
видів його діяльності є внутрішні та
зовнішні перевезення вантажів та
пасажирів, зокрема автомобільним
транспортом позивача по Україні та за
її межами.

В період з 18 листопада 2013 року по 22
листопада 2013 року Державною податковою
інспекцією у Київському районі міста
Донецька Головного управління
Міндоходів у Донецькій області
проведено документальну позапланову
невиїзну перевірку ТОВ «Донбас Анко»
() щодо документального
підтвердження господарських відносин
з ТОВ «Омега-Сервіс» ()
за період з 01 травня 2013 року по 30
вересня 2013 року, за результатами якої
складено акт від 29 листопада 2013 року
№1634/05-64-15-01, яким встановлені порушення
позивачем вимог податкового
законодавства. Актом перевірки
встановлено, що відповідно до даних
податкових декларацій з податку на
додану вартість (ПДВ) за відповідні
періоди та реєстру виданих та
отриманих податкових накладних, з
урахуванням уточнених показників ТОВ
«Донбас-Анко» відобразило у податкових
звітностях за період з травня 2013 року
по вересень 2013 року операції з
придбання паливно-мастильних
матеріалів від ТОВ «Омега-сервіс»: за
травень 2013 року - на суму 315120,10 грн., в
т.ч. ПДВ 52521,52 грн.; за червень 2013 року - на
суму 400084,80 грн., в т.ч. ПДВ 66680,80 грн.; за
липень 2013 року - на суму 249002,40 грн., в т.ч.
ПДВ 41500,40 грн.; за серпень 2013 року - суму
249002,40 грн., в т.ч. ПДВ 41500,40 грн.; за
вересень 2013 року - на суму 274308,60 грн. в
т.ч. ПДВ 45718,10 грн.

Контролюючий орган прийшов до
висновку, що позивачем завищено
податковий кредит з податку на додану
вартість по господарським операціям з
вказаним контрагентом за липень 2013
року на суму 41500 грн. та за серпень 2013
року на суму 41500 грн., що разом становить
83000 грн., і занижено податок на додану
вартість, який підлягає сплаті до
бюджету, на загальну суму 83000 грн.,
оскільки, на думку відповідача,
господарські операції по договору з
вказаним контрагентом протягом липня
та серпня 2013 року не мали реального
характеру і не здійснювалися, тобто,
господарські операції по договору є
нікчемними.

За приписами ст. 215 Цивільного
кодексу України встановлені підстави
недійсності правочину.

Пунктом 5 постанови Пленуму Верховного
Суду України від 06 листопада 2009 року № 9
передбачено, що вимога про
встановлення нікчемності правочину
підлягає розгляду в разі наявності
відповідного спору. Такий позов може
пред'являтися окремо, без застосування
наслідків недійсності нікчемного
правочину. У цьому разі в резолютивній
частині судового рішення суд вказує
про нікчемність правочину або відмову
в цьому. Вимога про застосування
наслідків недійсності правочину може
бути заявлена як одночасно з вимогою
про визнання оспорюваного правочину
недійсним, так і у вигляді самостійної
вимоги в разі нікчемності правочину та
наявності рішення суду про визнання
правочину недійсним. Наслідком
визнання правочину (договору)
недійсним не може бути його розірвання,
оскільки це взаємовиключні вимоги.
Якщо позивач посилається на
нікчемність правочину для
обґрунтування іншої заявленої вимоги,
суд не вправі посилатися на
відсутність судового рішення про
встановлення нікчемності правочину, а
повинен дати оцінку таким доводам
позивача.

Відповідно до статей 215 та 216 ЦК вимога
про визнання оспорюваного правочину
недійсним та про застосування
наслідків його недійсності, а також
вимога про застосування наслідків
недійсності нікчемного правочину може
бути заявлена як однією зі сторін
правочину, так і іншою заінтересованою
особою, права та законні інтереси якої
порушено вчиненням правочину. Інший
підхід надасть можливість посадовим
особам державних органів на власний
розсуд оголошувати будь-який правочин
недійсним (нікчемним) без звернення до
суду, що не відповідає вимогам
законодавства.

При розгляді справи встановлено, що на
підтвердження здійснення
господарських операцій по договору, що
укладений між позивачем та ТОВ
«Омега-Сервіс», позивачем надані
первинні документи. Необхідність
підтвердження господарських операцій
первинними документами визначена
Положенням про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24 травня 1995 року №88, яке містить
аналогічні положення. Питання договору
поставки врегульовано Цивільним
кодексом України та ст.ст. 265 - 271
Господарського кодексу України.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 712
Цивільного кодексу України за
договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Згідно з ч. 2 ст. 664 Цивільного
кодексу України якщо з договору
купівлі-продажу не випливає обов'язок
продавця доставити товар або передати
товар у його місцезнаходженні,
обов'язок продавця передати товар
покупцеві вважається виконаним у
момент здачі товару перевізникові або
організації зв'язку для доставки
покупцеві.

Позивачем був наданий повний
пакет первинних документів, що
підтверджує факт виконання
господарських операцій за договором
поставки нафтопродуктів від 28 травня
2012 року №1335, що укладений між позивачем
як покупцем та ТОВ «Омега-Сервіс» як
постачальником, судом першої інстанції
цей було досліджено і обґрунтовано
враховано при розгляді спірних
відносин.

Цими док4азвами підтверджено, що
нафтопродукти, які поставлялися
позивачу на підставі договору поставки
нафтопродуктів від 28 травня 2012 року
№1335, зберігалися відповідно до
договору відповідального зберігання з
правом користування від 01 липня 2013
року, що був укладений між позивачем як
виконавцем та ТОВ «Донгермес» як
депонентом, відповідно до якого
депонент передав позивачу тару для
зберігання паливно-мастильних
матеріалів обсягом 10 куб. м. з правом
користування нею. Згідно з договором
було складено та підписано акт
приймання-передачі товари від 01 липня
2013 року. Дизельне пальне було
використано в господарській
діяльності позивача при наданні
транспортних послуг підприємству ПАТ
«ХайдельбергЦемент Україна», що
підтверджується договорами на
транспортне обслуговування від 19
грудня 2011 року №1214 (термін дії до 31
грудня 2014 року) та від 23 листопада 2012
року №00278 (термін дії до 31 грудня 2015
року), що укладені між позивачем як
перевізником та ПАТ
«ХайдельбергЦемент Україна» як
замовником; відповідними актами
надання послуг до вказаних договорів;
податковими накладними; свідоцтвами
про реєстрацію транспортних засобів;
реєстрам шляхових листів за період
липень-серпень 2013 року; відомостями
роботи водіїв за відповідні періоди;
обліковими картками щодо транспортних
засобів, які перебували на обліку у
позивача; подорожніми листами позивача
за відповідні періоди.

Колегія суддів підтверджує, що суд
першої інстанції правомірно зазначив,
що нереальність господарських
операцій по договору поставки
нафтопродуктів від 28 травня 2012 року
№1335, що укладений між позивачем та ТОВ
«Омега-Сервіс», не може
підтверджуватися довідками, які
складені за результатами зустрічної
звірки ТОВ «Омега-Сервіс» щодо
документального підтвердження
господарських відносин вказаного
товариства з ТОВ «Доноптсервіс» та з
ТОВ «Триест- Дон» за липень та серпень
2013 року, оскільки серед переліку
підприємств, на користь яких ТОВ
«Омега-Сервіс» здійснювало реалізацію
товарно-матеріальних цінностей і
правочини з якими податковим органом
визнано реально не підтвердженими,
позивач відсутній.

На підставі викладеного, судова
колегія вважає, що судом першої
інстанції надана правильна правова
оцінка спірним правовідносинам та
постанова прийнята з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 195, 197, 198, 200, 205, 206, 211,
212, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд, -

У Х В А Л И
В :

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Київському
районі м. Донецька Головного
управління Міндоходів у Донецькій
області на постанову Донецького
окружного адміністративного суду від 07
лютого 2014 р. у справі № 805/477/14 за
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Донбас-Анко" до
Державної податкової інспекції у
Київському районі м. Донецька
Головного управління Міндоходів у
Донецькій області про скасування
податкового повідомлення-рішення від 17
грудня 2013 року № - залишити без
задоволення.

Постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 07 лютого 2014
р. у справі № 805/477/14 - залишити без змін.

Вступна та резолютивна частини ухвали
проголошені в судовому засіданні 14
березня 2014 року, повний текст буде
виготовлений 14 березня 2014 року.

Ухвала суду апеляційної інстанції за
наслідками перегляду набирає законної
сили з моменту проголошення та може
бути оскаржена до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили судовим рішенням суду
апеляційної інстанції.

Головуючий:
Сухарьок М.Г.

Судді:
Білак С.В.

Гаврищук Т.Г.