Справа № 464/2189/14-а
Суддя: Тімченко О. В.
Дата ухвалення: 2014-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №464/2189/14-а
пр № 2-а/464/64/14
У Х В А Л А

27.02.2014 року
м.Львів

Суддя Сихівського районного суду м.
Львова Тімченко О.В., розглянувши
матеріали адміністративного позову
ОСОБА_1 до Львівської міської ради,
директора департаменту містобудування
Львівської міської ради Павлів А.П. про
визнання протиправними дії органів
місцевого самоврядування, визнання
права та усунення перешкод у
здійсненні права, -

в с т а н о в и в :

позивач звернувся до суду із
позовом в порядку адміністративного
судочинства, в якому просить:

- визнати відмову Львівської
міської ради в підписанні додаткової
угоди щодо поновлення договору оренди
земельної ділянки, розташованої за
адресою: АДРЕСА_1, кадастровий
№:04:002:0062, загальною площею 0,0669 га,
між ОСОБА_1 та відповідачем,
протиправною;

- визнати за ОСОБА_1 право оренди
земельної ділянки розташованої за
адресою: АДРЕСА_1, кадастровий
№:04:002:0062, загальною площею 0,0669 га;

- усунути порушення ОСОБА_1 права
оренди земельної ділянки розташованої
за адресою: АДРЕСА_1, кадастровий
№:04:002:0062, загальною площею 0,0669 га,
від 16.06.2009 р. шляхом підписання
уповноваженим керівником - Директором
департаменту містобудування
Львівської міської ради додаткової
угоди до договору оренди земельної
ділянки розташованої за адресою:
АДРЕСА_1, кадастровий №:04:002:0062,
загальною площею 0,0669 га.

Дослідивши матеріали справи, суддя
приходить до наступного.

Згідно з ч.2 ст.4 КАС України юрисдикція
адміністративних судів поширюється на
всі публічно-правові спори, крім
спорів, для яких законом встановлений
інший порядок судового вирішення.

У ст.ст.2,17 КАС України визначено, що
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів суб*єктів права у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування при здійсненні ними
владних управлінських функцій;
компетенція адміністративних судів
поширюється на спори фізичних чи
юридичних осіб із суб*єктом владних
повноважень щодо оскарження його
рішень (нормативно-правових актів чи
правових актів індивідуальної дії), дій
чи бездіяльності.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.3 КАС України
справа адміністративної юрисдикції це
переданий на вирішення
адміністративного суду
публічно-правовий спір, у якому хоча б
однією зі сторін є орган виконавчої
влади, орган місцевого самоврядування,
їх посадова чи службова особа або інший
суб*єкт, який здійснює владні
управлінські функції на основі
законодавства, в тому числі на
виконання делегованих повноважень.
Суб'єкт владних повноважень - це орган
державної влади, орган місцевого
самоврядування, їхня посадова чи
службова особа, інший суб'єкт при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, у тому
числі на виконання делегованих
повноважень (п.7 ч.1 ст.3 КАС України).

Частиною 2 ст.2 КАС України
передбачено, що до адміністративних
судів можуть бути оскаржені будь-які
рішення, дії чи бездіяльність суб*єктів
владних повноважень, крім випадків,
коли щодо таких рішень, дій чи
бездіяльності Конституцією чи
законами України встановлено інший
порядок судового провадження.

Отже, до компетенції адміністративних
судів належать спори фізичних чи
юридичних осіб з органом державної
влади, органом місцевого
самоврядування, їх посадовою або
службовою особою, предметом яких є
перевірка законності рішень, дій чи
бездіяльності цих органів (осіб),
відповідно, прийнятих або вчинених
ними при здійсненні владних
управлінських функцій.

При визначенні юрисдикції справи,
необхідно виходити з характеру
спірних правовідносин, прав та
інтересів, за захистом яких звернувся
позивач, суб'єктного складу сторін,
предмету спірних правовідносин.

У п.п.6, 7 постанови пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ №3 від 01.03.2013 р. роз'яснено, що при
вирішенні питань, пов'язаних із
компетенцією судів у спорах, що
виникають із земельних відносин, судам
слід ураховувати роз'яснення,
викладені в пунктах 2 і 3 постанови
Пленуму Верховного Суду України від 16
квітня 2004 р. № 7 "Про практику
застосування судами земельного
законодавства при розгляді цивільних
справ" (із змінами і доповненнями,
внесеними згідно з постановою Пленуму
Верховного Суду України від 19 березня
2010 р. № 2), а також Рішення
Конституційного Суду України від 1
квітня 2010 р. № 10-рп/2010 у справі за
конституційним поданням Вищого
адміністративного суду України щодо
офіційного тлумачення положень
частини першої статті 143 Конституції
України, пунктів "а", "б", "в", "г" статті 12
Земельного кодексу України, пункту 1
частини першої статті 17 Кодексу
адміністративного судочинства
України. При цьому суди мають виходити
з того, що згідно зі статтями 13 і 14
Конституції України, статтями 177, 181, 324 і
главою 30 ЦК земля та земельні ділянки є
об'єктами цивільних прав, а держава і
територіальні громади через свої
органи беруть участь у земельних
відносинах із метою реалізації
цивільних та інших прав у
приватноправових відносинах, тобто
прав власників земельних ділянок. Отже,
суд має з'ясувати, є спір
приватноправовим або
публічно-правовим; чи виник спір із
відносин, урегульованих нормами
цивільного права, чи пов'язані ці
відносини зі здійсненням сторонами
цивільних або інших майнових прав на
земельні ділянки на засадах рівності;
чи виник спір щодо оскарження рішень,
дій чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень при реалізації ним
управлінських функцій у сфері
земельних правовідносин. Земельні
відносини, суб'єктами яких є фізичні чи
юридичні особи, органи місцевого
самоврядування, органи державної
влади, а об'єктами - землі у межах
території України, земельні ділянки та
права на них, у тому числі на земельні
частки (паї), регулюються земельним і
цивільним законодавством на принципах
забезпечення юридичної рівності прав
їх учасників, забезпечення гарантій
прав на землю (стаття 1 ЦК, статті 2, 5
Земельного кодексу України; далі - ЗК).
Захист судом прав на землю у цих
відносинах здійснюється способами,
визначеними статтями 16, 21, 393 ЦК, статтею
152 ЗК, у тому числі шляхом визнання
недійсними рішень органів виконавчої
влади, органів місцевого
самоврядування. Відповідно до цього
спори, що виникають із земельних
відносин, у яких хоча б однією зі сторін
є фізична особа, незважаючи на участь у
них суб'єкта владних повноважень,
згідно зі статтею 15 ЦПК розглядаються в
порядку цивільного судочинства. Це
стосується, наприклад, позовів про
визнання недійсними рішень органів
виконавчої влади, органів місцевого
самоврядування щодо видання дозволу на
виготовлення (розроблення) проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки, вирішення інших питань, що
відповідно до закону необхідні для
набуття і реалізації права на землю,
про надання чи передачу земельної
ділянки у власність або користування
чи невирішення цих питань, припинення
права власності чи користування землею
(статті 116, 118, 123, 128, 131, 144, 146, 147, 149, 151 ЗК та
інші), крім спорів, передбачених
частиною першою статті 16 Закону
України від 17 листопада 2009 року № 1559-VI
"Про відчуження земельних ділянок,
інших об'єктів нерухомого майна, що на
них розміщені, які перебувають у
приватній власності, для суспільних
потреб чи з мотивів суспільної
необхідності", про цивільну
відповідальність за порушення
земельного законодавства (статті 210, 211
ЗК), про повернення самовільно зайнятих
земельних ділянок (стаття 212 ЗК).

Таким чином, правовідносини, що
склались між сторонами, є
правовідносинами, що пов'язані та
витікають з виконання договору оренди
землі, тобто відповідач у спірних
правовідносинах не здійснював владних
повноважень відносно позивача,
оскільки діяв як сторона договору. Дана
справа не є публічно-правовим спором і
не підпадає під визначення справи
адміністративної юрисдикції
(адміністративна справа) згідно з п.1 ч.1
ст.3 КАС України, компетенція
адміністративних судів, встановлена
ст.17 КАС України, на цей спір не
поширюється. Тому, з огляду на приписи
ст.15 ЦПК України, якими передбачено, що
суди розглядають у порядку цивільного
судочинства справи щодо захисту
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів, що виникають
із цивільних, житлових, земельних,
сімейних, трудових відносин, спір слід
розглядати в порядку цивільного
судочинства.

Відповідно до п.1. ч.1 ст.109 КАС
України суддя відмовляє у відкритті
провадження в адміністративній справи,
якщо заяву не належить розглядати в
порядку адміністративного
судочинства.

Враховуючи вищенаведені
обставини, слід відмовити у відкритті
провадження, оскільки дана заява не
підлягає розгляду в порядку
адміністративного судочинства.

Керуючись ст.ст.109 ч.1 п.1, 158, 165 КАС
України ,-

у х в а л и в :

у відкритті провадження за
адміністративним позовом ОСОБА_1 до
Львівської міської ради, директора
департаменту містобудування
Львівської міської ради Павлів А.П. про
визнання протиправними дії органів
місцевого самоврядування, визнання
права та усунення перешкод у
здійсненні права - відмовити.

Роз'яснити позивачеві право звернення
до суду з позовною заявою з
аналогічними вимогами в порядку
цивільного судочинства згідно з
вимогами ст.ст.109-114, 118- 120 ЦПК України.

Ухвала може бути оскаржена до
Львівського апеляційного
адміністративного суду через
Сихівський районний суд м.Львова
протягом п'яти днів з дня отримання її
копії.

Суддя
О.В.Тімченко