Справа № 2а/0770/1997/11
Суддя: Мороз В.Ф.
Дата ухвалення: 2014-03-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"04" березня 2014 р. м. Київ
К/800/46640/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі суддів:

Мороз В.Ф.

Горбатюк С.А.

Донець О.Є.

розглянувши в порядку письмового
провадження касаційну скаргу
Закарпатського обласного відділення
Фонду соціального захисту інвалідів на
постанову Закарпатського окружного
адміністративного суду від 27 жовтня 2011
року та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 15 серпня 2013 року у справі за позовом
Закарпатського обласного відділення
Фонду соціального захисту інвалідів до
Державного підприємства
агропромисловий комплекс
«Ужгородський» про стягнення
адміністративно-господарських
санкцій,

в с т а н о в и л а:

Закарпатське обласне відділення Фонду
соціального захисту інвалідів
звернулось із позовом про стягнення
адміністративно-господарських санкцій
за невиконання нормативу робочих місць
для працевлаштування інвалідів за 2010
рік у розмірі 19 200 грн. та пені в сумі 345,
60 грн.

Постановою Закарпатського окружного
адміністративного суду від 27 жовтня 2011
року залишеною без змін ухвалою
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 15 серпня 2012
року, в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеними судовими
рішеннями, позивач подав касаційну
скаргу у якій просить їх скасувати, а
позовні вимоги задовольнити,
посилаючись на порушення судами норм
матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь судді Вищого
адміністративного суду України,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга підлягає частковому
задоволенню виходячи з наступного.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що ДП «Ужгородський»
подано до Фонду інвалідів звіт форми
№10-ПІ за 2010 рік, згідно якої, кількість
інвалідів які повинні працювати на
підприємстві відповідно до вимог ст.19
Закону становить 1 особа, в той же час,
згідно рядка 02 звіту, на підприємстві
протягом 2010 року середньооблікова
кількість інвалідів становила 0 осіб.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції, з висновками якого
погодився суд апеляційної інстанції,
виходив з того, що адміністративно -
господарські санкції за невиконання
зобов'язань щодо працевлаштування
інвалідів, не застосовуються після
введення мораторію, нарахування таких
санкцій суперечить цілям Закону «Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом»,
а отже вимога позивача щодо сплати йому
адміністративно-господарських санкцій
є неправомірною.

Відповідно до статті 159 КАС України
судове рішення має бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим визнається рішення,
ухвалене судом на підставі повно і
всебічно з'ясованих обставин в
адміністративній справі,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам оскаржувані судові
рішення не відповідають.

Стосовно доводів ДП «Ужгородський» про
те, що їх підприємство знаходилося в
процесі банкрутства, а відтак на нього
розповсюджується мораторій на грошові
зобов'язання і він не повинен
сплачувати дану суму, то слід зазначити
наступне.

Відповідно до статей 1, 12 Закону № 2343-XII
мораторій на задоволення вимог
кредиторів - це зупинення виконання
боржником грошових зобов'язань і
зобов'язань щодо сплати податків і
зборів (обов'язкових платежів), термін
виконання яких настав до дня введення
мораторію, а також припинення заходів,
спрямованих на забезпечення виконання
цих зобов'язань та зобов'язань щодо
сплати податків і зборів (обов'язкових
платежів), застосованих до прийняття
рішення та введення мораторію.
Протягом дії мораторію на задоволення
вимог кредиторів не нараховуються
неустойка (штраф, пеня), не
застосовуються інші санкції за
невиконання чи неналежне виконання
грошових зобов'язань та зобов'язань
щодо сплати податків і зборів
(обов'язкових платежів).

Також згідно ст. 19 Закону України «Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні» для підприємств,
установ, організацій, встановлюється
норматив робочих місць для
забезпечення працевлаштування
інвалідів.

Частиною першою статті 20 цього Закону
встановлено, що підприємства, установи,
організації, у тому числі підприємства,
організації громадських організацій
інвалідів, фізичні особи, які
використовують найману працю, де
середньооблікова чисельність
працюючих інвалідів менша, ніж
установлено нормативом, передбаченим
статтею 19 цього Закону, щороку
сплачують відповідним відділенням
Фонду соціального захисту інвалідів
адміністративно-господарські санкції,
сума яких визначається в розмірі
середньої річної заробітної плати на
відповідному підприємстві, установі,
організації, у тому числі підприємстві,
організації громадських організацій
інвалідів, фізичної особи, які
використовують найману працю, за кожне
робоче місце, призначене для
працевлаштування інваліда і не зайняте
інвалідом.

Судами не було досліджено характер
адміністративно - господарських
санкцій за не працевлаштування
інвалідів, а також визначення та
порядок введення і дії мораторію на
задоволення вимог кредиторів, а отже
висновок про звільнення підприємства
від сплати санкцій у зв'язку з
введенням мораторію визнати
обґрунтованим не можна.

Виходячи з положень статтей 19, 20 Закону
України «Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні»,
відповідач повинен був у відповідній
кількості створити на підприємстві
спеціально обладнані робочі місця для
інвалідів та надіслати у службу
зайнятості спеціальні повідомлення
про готовність працевлаштування
зазначених осіб.

Інформація про наявність чи
відсутність на підприємстві
відповідача атестованих робочих місць
для працевлаштування інвалідів
міститься у звітах, що надаються
підприємством за формою 3-ПН, а не у
звіті за формою 10-ПІ. Звіт за формою 3-ПН
є актом інформування органів
працевлаштування про створені робочі
місця і водночас запитом про
направлення на підприємство осіб з
обмеженими фізичними можливостями для
працевлаштування.

Водночас вирішуючи спір судами не
перевірено чи вжито підприємством усіх
залежних від нього заходів стосовно
надання інформації щодо наявності
вакантних місць для працевлаштування
інвалідів, а також працевлаштування
інвалідів.

За викладеного посилання судів на
незаконність стягнення
адміністративно-господарських санкцій
за невиконання нормативу робочих місць
для працевлаштування інвалідів є
передчасним, рішення судів про відмову
у задоволенні позову прийняті за
неповно встановлених обставин,
зроблені ними висновки не ґрунтуються
на належних та допустимих доказах.

Відповідно до ст. 220 КАС України суд
касаційної інстанції позбавлений
можливості досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Згідно ч. 2 ст. 227 Кодексу
адміністративного судочинства України
підставою для скасування судових
рішень судів першої та (або)
апеляційної інстанцій і направлення
справи на новий судовий розгляд є
порушення норм матеріального чи
процесуального права, які призвели або
могли призвести до неправильного
вирішення справи і не можуть бути
усунені судом касаційної інстанції.

Оскільки допущені судами першої та
апеляційної інстанцій порушення норм
матеріального та процесуального права
призвели до неправильного вирішення
спору та не можуть бути усунені судом
касаційної інстанції, винесені судові
рішення підлягають скасуванню, а
справа - направленню на новий розгляд
до суду першої інстанції, під час якого
слід врахувати викладене та вирішити
спір відповідно до закону.

Керуючись статтею 222, 223, 227, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів,

ухвалила:

Касаційну скаргу Закарпатського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів
задовольнити частково.

Постанову Закарпатського окружного
адміністративного суду від 27 жовтня 2011
року та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 15 серпня 2013 року скасувати, а справу
направити до суду першої інстанції для
розгляду.

Рішення набирає законної сили через
п'ять днів після направлення його копії
особам, які беруть участь у справі і
може бути переглянуте Верховним Судом
України в порядку ст.ст. 235-238 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Судді:
В.Ф. Мороз

С.А. Горбатюк

О.Є Донець