Справа № К/9991/84215/11-С
Суддя: Горбатюк С.А.
Дата ухвалення: 2014-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"13" лютого 2014 р. м. Київ
К/9991/84215/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

Головуючого, суддіГорбатюка С.А.
(доповідач)СуддівМороз Л.Л. Стрелець
Т.Г. провівши у касаційному порядку
попередній розгляд адміністративної
справи за позовом ОСОБА_4 до Управління
Пенсійного фонду (далі - УПФ) України в
м. Стаханові Луганської області за
касаційною скаргою ОСОБА_4 постанову
Апеляційного суду Луганської області
від 27 липня 2011 року

в с т а н о в и л а :

У серпні 2009 року ОСОБА_4 у
Стахановському міському суді
Луганської області пред'явила позов до
УПФ України в м. Стаханові Луганської
області про стягнення підвищення до
пенсії.

В обґрунтування позовних вимог
послалася на те, що вона є вдовою
учасника ліквідації наслідків аварії
на ЧАЕС категорії 1, інваліда війни 1-ої
групи ОСОБА_5, який мав право на
отримання додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю, у розмірі 100-та
відсотків мінімальної пенсії за віком
та основної пенсії у розмірі не менше
75-ти відсотків мінімальних пенсій за
віком відповідно до статті 50 та частини
четвертої статті 54 Закону України "Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи".

Також ОСОБА_5 мав право на виплату йому
підвищення до пенсії відповідно до
частини четвертої статті 13 Закону
України "Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту" та
допомоги на прожиття, передбаченої
статтею 1 Закону України "Про
поліпшення матеріального становища
учасників бойових дій та інвалідів
війни".

За життя ОСОБА_5 додаткова пенсія за
шкоду, заподіяну здоров'ю, основна
пенсія, підвищення до пенсії та
допомога виплачувалися не у
встановленому Законами розмірах.

Крім того, відповідно до статей 52 53
Закону України "Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи"
вона має право на щомісячну
компенсацію за втрату годувальника у
розмірі 50-ти відсотків мінімальної
пенсії за віком, та як особа, яка
здійснила поховання ОСОБА_5, має право
на виплату їй допомоги на поховання
пенсіонера у розмірі двомісячної
пенсії, яку отримував пенсіонер на
момент смерті.

Вона, як вдова померлого ОСОБА_5, який
був для неї годувальником, відповідно
до положень статті 37 Закону України
"Про пенсії" має право на призначення їй
пенсії у зв'язку із втратою
годувальника у розмірі 50-ти відсотків
пенсії за віком померлого
годувальника.

Вона зверталася до відповідача з
заявою про перерахунок пенсій,
допомоги та компенсації ОСОБА_5, а також
про призначення їй пенсії у зв'язку із
втратою годувальника, але у
задоволенні її вимог було відмовлено.

Просила:

- визнати неправомірними дії УПФ
України в м. Стаханові Луганської
області щодо відмови у перерахунку і
виплаті її чоловікові - ОСОБА_5 пенсії
та допомоги відповідно до статей 50, 53, 54
Закону України "Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи"
за період з 31 січня по 30 квітня 2006 року;

- визнати неправомірною відмову УПФ
України в м. Стаханові Луганської
області у призначенні їй з 04 серпня 2008
року пенсії у зв'язку із втратою
годувальника у розмірі 50-ти відсотків
пенсії за віком, підвищення до пенсії
та допомоги на прожиття, які мав би
отримувати ОСОБА_5 у відповідності із
вимогами статті 50, частини четвертої
статті 54 Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи", частини четвертої статті 13
Закону України "Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального захисту"
та статті 1 Закону України "Про
поліпшення матеріального становища
учасників бойових дій та інвалідів
війни";

- визнати неправомірною бездіяльність
УПФ України в м. Стаханові Луганської
області щодо не призначення та не
виплати їй щомісячної компенсації за
втрату годувальника, передбаченої
статтею 52 Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи";

- зобов'язати УПФ України в м. Стаханові
Луганської області здійснити
перерахунок належних до виплати за
життя ОСОБА_5 додаткової пенсії за
шкоду, заподіяну здоров'ю, та основної
пенсії відповідно до статті 50, частини
четвертої статті 54 Закону України "Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи",
встановивши їх у розмірі 3500 грн. та 350
грн. з 31 січня по 31 березня 2006 року, 3590
грн. та 359 грн. з 01 квітня по 30 квітня 2006
року;

- стягнути з УПФ України в м. Стаханові
Луганської області на її користь суму
недоплачених за життя її чоловіка
ОСОБА_5 у період з 31 січня по 30 квітня 2006
року державної пенсії, та пенсії за
шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі
9012,42 грн. та 10009 грн.,92 грн. відповідно;

- зобов'язати УПФ України в м. Стаханові
Луганської області зробити
перерахунок суми допомоги на поховання
ОСОБА_5, встановивши її у розмірі 8397
грн.;

- стягнути з УПФ України в м. Стаханові
Луганської області на її користь
недоплачену суму допомоги на поховання
ОСОБА_5 у розмірі 6743,18 грн.;

- зобов'язати УПФ України в м. Стаханові
Луганської області призначити і
виплачувати їй з 04 серпня 2008 року
пенсію у зв'язку із втратою
годувальника у розмірі 50 відсотків від
основної пенсії та додаткової пенсії
за шкоду, заподіяну здоров'ю, які мали
бути обчислені з розрахунку 10-ти
мінімальних пенсій за віком та 100-та
відсотків мінімальних пенсій за віком,
підвищення до пенсії у розмірі 50
відсотків прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність,
встановленого законом за місяць, за
який нараховується зазначена пенсія у
зв'язку із втратою годувальника, та
допомоги на прожиття інвалідам 1-ої
групи у розмірі, передбаченому статтею
1 Закону України "Про поліпшення
матеріального становища учасників
бойових дій та інвалідів війни";

- зобов'язати УПФ України в м. Стаханові
Луганської області призначити та
сплачувати їй з 01 травня 2006 року
безстроково щомісячну компенсацію за
втрату годувальника у розмірі 50-ти
відсотків мінімальної пенсії за віком.

Постановою Стахановського міського
суду Луганської області від 27
листопада 2009 року частково задоволено.

Визнати неправомірними дії та
бездіяльність УПФ України в м.
Стаханові Луганської області щодо
відмови у призначенні ОСОБА_4 з 04 серпня
2008 року пенсії у зв'язку з втратою
годувальника та не виплати їй
щомісячної компенсації за втрату
годувальника, передбаченої статтею 52
Закону України "Про статус та
соціальний захист громадян, що
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи".

Зобов'язано УПФ України в м. Стаханові
Луганської області призначити ОСОБА_4 з
04 серпня 2008 року пенсію у зв'язку з
втратою годувальника у розмірі 50-ти
відсотків від:

- державної пенсії, передбаченої
частиною четвертою статті 54 Закону
України "Про статус та соціальний
захист громадян, що постраждадали
внаслідок Чорнобильської катастрофи",
для інвалідів 1-ої групи у розмірі 10-ти
мінімальних пенсій за віком;

- додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю, передбаченої статтею 50 Закону
України "Про статус та соціальний
захист громадян, що постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи",
для інвалідів 1-ої групи у розмірі 100-та
відсотків мінімальної пенсії за віком,
виходячи з того, що розмір мінімальної
пенсії за віком складає не менше
розміру прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність,
встановленого законом в місяці, за який
нараховується зазначена пенсія у
зв'язку з втратою годувальника;

- підвищення до пенсії інваліду війни
1-ої групи, передбаченого частиною
четвертою статті 13 Закону України "Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту", у розмірі 50-ти
відсотків прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність,
встановленого законом в місяці, за який
нараховується зазначена пенсія у
зв'язку з втратою годувальника;

- допомоги на прожиття інвалідам війни
1-ої групи, встановленої у розмірі,
передбаченому статтею 1 Закону України
"Про поліпшення матеріального
становища учасників бойових дій та
інвалідів війни".

Зобов'язано УПФ України в м. Стаханові
Луганської області призначити і
сплатити ОСОБА_4 з 01 травня 2006 року
щомісячну компенсацію за втрату
годувальника, передбачену статтею 52
Закону України "Про статус та
соціальний захист громадян, що
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи", в розмірі 50-ти відсотків
мінімальної пенсії за віком, виходячи з
того, що розмір мінімальної пенсії за
віком складає не менше розміру
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність,
встановленого законом в місяці, за який
нараховується зазначена щомісячна
компенсація.

У задоволенні решти позову відмовлено.

Постановою Апеляційного суду
Луганської області від 27 липня 2011 року,
апеляційну скаргу частково задоволено.

Постанову Стахановського міського
суду Луганської області від 27
листопада 2009 року скасовано та
прийнято нове рішення, яким позов
задоволено частково.

Визнано дії УПФ України в м. Стаханові
Луганської області щодо відмови у
призначенні щомісячної компенсації в
разі втрати годувальника внаслідок
Чорнобильської катастрофи, виходячи з
мінімальної пенсії за віком,
встановленої у розмірі прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність, визначеного законом на
відповідний період, з 01 серпня 2008 року.

Зобов'язано УПФ України в м. Стаханові
Луганської області призначити і
виплатити ОСОБА_4 щомісячну
компенсацію у зв'язку із втратою
годувальника внаслідок Чорнобильської
катастрофи у розмірі 50-ти відсотків
мінімальної пенсії за віком,
встановленої для осіб, які втратили
працездатність, визначеного законом на
відповідний період, незалежно від
пенсії, передбаченої законодавством
України, з 01 серпня 2008 року.

У задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Не погоджуючись з судовим рішенням
суду апеляційної інстанції, ОСОБА_4
подала касаційну скаргу. Посилаючись
на порушення судом норм матеріального
та процесуального права, просить його
рішення скасувати, та залишити в силі
рішення суду першої інстанції

Колегія суддів вважає, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що ОСОБА_4 з 19 лютого 2006
року перебувала у зареєстрованому
шлюбі з ОСОБА_5, який до смерті мав
статус особи, яка постраждала
внаслідок Чорнобильської катастрофи
категорії 1 та був інвалідом 1-ої групи.

Смерть ОСОБА_5 пов'язана з участю у
ліквідації аварії на Чорнобильській
АЕС.

ОСОБА_4 перебуває на обліку УПФ України
в м. Стаханові Луганської області та
отримує пенсію за віком.

Відповідно до частини першої статті 46
Конституції України громадяни мають
право на соціальний захист, що включає
право на забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них
обставин, а також у старості та в інших
випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації
конституційного права громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, на охорону їх життя і
здоров'я, створення єдиного порядку
визначення категорій зон радіоактивно
забруднених територій, умов проживання
і трудової діяльності на них,
соціального захисту потерпілого
населення визначені та закріплені в
Законі України "Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Статтею 49 Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" визначені види пенсій, які
підлягають виплаті особам,
постраждалим внаслідок аварії на
Чорнобильській АЕС 1, 2, 3 та 4 категорій,
це зокрема, державна пенсія та
додаткова пенсія за шкоду, заподіяну
здоров'ю, яка призначається після
виникнення права на державну пенсію.

Відповідно до статті 50 Закону України
"Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" (чинної на
час виникнення спірних правовідносин)
особам, віднесеним до категорії 1, які є
інвалідами першої групи, призначається
щомісячна додаткова пенсія за шкоду,
заподіяну здоров'ю, у розмірі 100
відсотків мінімальної пенсії за віком.

Згідно з частиною четвертою статті 54
Закону України "Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи" в
усіх випадках розмір пенсій для
інвалідів першої групи, щодо яких
встановлено зв'язок з Чорнобильською
катастрофою, не може бути нижчим 10-ти
мінімальних пенсій за віком.

За приписами статті 52 Закону України
"Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи", щомісячна
компенсація у разі втрати годувальника
призначається на кожного
непрацездатного члена сім'ї, який був
на його утриманні, в розмірі 50
процентів мінімальної пенсії за віком
незалежно від пенсії, передбаченої
законодавством України. Право на
щомісячну компенсацію в разі втрати
годувальника внаслідок Чорнобильської
катастрофи мають непрацездатні члени
сім'ї годувальника, які були на його
утриманні. При цьому дітям щомісячна
компенсація призначається незалежно
від того, чи були вони на утриманні
годувальника.

При визначенні розміру пенсії за
основу її нарахування береться
мінімальна пенсія за віком.

Статтею 37 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" визначено, що пенсія у
зв'язку з втратою годувальника
призначається в розмірі: на одного
непрацездатного члена сім'ї - 50
відсотків пенсії за віком померлого
годувальника.

За чинним законодавством розмір
мінімальної пенсії за віком
визначається за правилами,
передбаченими частиною першою статті 28
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування".

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та ухвалюючи нове рішення
про часткове задоволення позову, суд
апеляційної інстанції виходив із того,
що відповідно до норм діючого
законодавства позивач, як член сім'ї
померлого годувальника, має право
тільки на щомісячну компенсацію згідно
статті 52 Закону України "Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи".

Так, ОСОБА_4 звернулася до УПФ України в
м. Стаханові Луганської області із
заявою про призначення їй щомісячної
компенсації у разі втрати годувальника
04 серпня 2008 року, а тому, право на таку
компенсацію у неї виникло з 01 серпня 2008
року.

Отримання пенсії у зв'язку з втратою
годувальника безпосередньо залежить
від виду та розміру пенсійного
забезпечення, що отримувала померла
особа, тобто, нарахування пенсії
відбувається з фактичного її розміру.

Додаткова пенсія за шкоду, заподіяну
здоров'ю, виплата якої передбачена
статтею 50 Закону України "Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи", підвищення до пенсії
інвалідам війни 1-ої групи відповідно
до частини четвертої статті 13 Закону
України "Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту" та
допомога на прожиття інвалідам війни
1-ої групи, встановлена статтею 1 Закону
України "Про поліпшення матеріального
становища учасників бойових дій та
інвалідів війни", не є складовими
частинами пенсії у разі втрати
годувальника.

За таких обставин, суд апеляційної
інстанції правильно лише частково
задовольнив позов у частині визнання
неправомірними дій УПФ України в м.
Стаханові Луганської області щодо
відмови у призначенні щомісячної
компенсації в разі втрати годувальника
внаслідок Чорнобильської катастрофи,
виходячи з мінімальної пенсії за віком,
встановленої у розмірі прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність, визначеного законом на
відповідний період, з 01 серпня 2008 року,
зобов'язавши його призначити і
виплатити ОСОБА_4 щомісячну
компенсацію у зв'язку із втратою
годувальника внаслідок Чорнобильської
катастрофи у розмірі 50-ти відсотків
мінімальної пенсії за віком,
встановленої для осіб, які втратили
працездатність, визначеного законом на
відповідний період, незалежно від
пенсії, передбаченої законодавством
України, з 01 серпня 2008 року, та відмовив
у задоволенні решти позову.

Судове рішення є законним і
обґрунтованим.

Доводи касаційної скарги не містять у
собі посилань на наявність порушень
чинного законодавства, які є
підставами для висновку про те, що
судами неправильно застосовані норми
матеріального чи процесуального права
і що призвело або могло призвести до
ухвалення незаконних та
необґрунтованих судових рішень.

Відповідно до частини першої статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
зміни, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Оскільки судом апеляційної інстанції
не допущено порушень норм
матеріального та процесуального права
при ухваленні оскаржуваного судового
рішення, підстав для його скасування чи
зміни немає.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 210, 220, 220-1, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без
задоволення, а оскаржувану постанову
Апеляційного суду Луганської області
від 27 липня 2011 року в адміністративній
справі за позовом ОСОБА_4 до Управління
Пенсійного фонду України в м. Стаханові
Луганської області - без зміни.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі.

Судді
Горбатюк С.А.

Стрелець Т.Г.

Мороз Л.Л.