Справа № 806/4408/13-а
Суддя: Зарудяна Л.О.
Дата ухвалення: 2014-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції:
Суддя-доповідач:Зарудяна Л.О.
УХВАЛА

іменем України

"12" березня 2014 р.
Справа № 806/4408/13-а

Житомирський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді
Зарудяної Л.О.

суддів:
Іваненко Т.В.

Охрімчук І.Г.,

при секретарі
Зеліковій О.В. ,

за участю сторін

представників

позивача: Кобилинського П.І.,

відповідача: Мезенцева О.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Коростенської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Житомирській
області на постанову Житомирського
окружного адміністративного суду від
"14" листопада 2013 р. у справі за позовом
Державного підприємства "Коростенське
лісомисливське господарство" до
Коростенської об'єднаної державної
податкової інспекції Житомирської
області Державної податкової служби
про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень, - ,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Житомирського окружного
адміністративного суду від 14.11.2013 року
позов Державного підприємства
"Коростенське лісомисливське
господарство" до Коростенської
об'єднаної державної податкової
інспекції Житомирської області
Державної податкової служби
задоволено.

Визнано протиправним та скасовано
податкове повідомлення-рішення
Коростенської об'єднаної державної
податкової інспекції Житомирської
області Державної податкової служби
№ від 06 червня 2013 р.

Визнано протиправним та скасовано
податкове повідомлення-рішення
Коростенської об'єднаної державної
податкової інспекції Житомирської
області Державної податкової служби №
від 06 червня 2013 р. в частині
визначення грошового зобов'язання з
податку на прибуток підприємств за
основним платежем - 412427,00 грн. та
штрафними (фінансовими) санкціями -
188484,00 грн.

Відшкодовано з Державного бюджету
України на користь державного
підприємства "Коростенське
лісомисливське господарство" 2938,00 грн.
сплаченого судового збору.

Не погоджуючись з ухваленою судом
першої інстанції постановою,
відповідач у справі (Коростенська
об'єднана державна податкова інспекція
Головного управління Міндоходів у
Житомирській області) подав апеляційну
скаргу, в якій просить оскаржену
постанову скасувати та прийняти нове
рішення, яким відмовити позивачу в
задоволенні його вимог.

Відповідач посилається, зокрема на те,
що акти виконаних робіт складені з
порушенням вимог діючого
законодавства, тому не можуть
вважатись документами, які
підтверджують право платника на
включення до витрат та податкового
кредиту.

В апеляційній скарзі зазначає, що в
порушення п.п. 138.10.4 п. 138.10 ст. 138
Податкового кодексу України позивачем
завищено суму операційних витрат, що
відображені в рядку 06.4.12 додатку ІВ до
податкової декларації з податку на
прибуток підприємства у розмірі 155670
грн.

Заслухавши пояснення учасників
судового процесу, перевіривши
правильність застосування судом
першої інстанції норм матеріального і
процесуального права, дослідивши
доводи апеляційної скарги, колегія
суддів вважає, що відсутні підстави для
її задоволення з огляду на таке.

Матеріали справи свідчать, що Державне
підприємство "Коростенське
лісомисливське господарство"
звернулось до суду з позовом про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень
Коростенської об'єднаної державної
податкової інспекції Житомирської
області Державної податкової служби
від 06 червня 2013 р. № в частині
визначення грошового зобов'язання з
податку на прибуток підприємств за
основним платежем - 412427,00 грн. та
штрафними (фінансовими) санкціями -
188484,00 грн., та № в частині
визначення грошового зобов'язання з
податку на додану вартість за основним
платежем в сумі 38312,00 грн. та
застосування штрафної (фінансової)
санкції в розмірі 19156,00 грн.

В обгрунтування позовних вимог
зазначило, що податкові
повідомлення-рішення від 06.06.2013 року
частково суперечать вимогам чинного
законодавства, оскільки будь-яких
порушень податкового законодавства,
зафіксованих в акті перевірки
№550/22-01/00991841 від 27.05.2013 р., позивач не
вчиняв.

Судом встановлено, що у період з 15.04.2013
р. по 20.05.2013 р. посадовими особами
відповідача проведено планову виїзну
документальну перевірку державного
підприємства "Коростенське
лісомисливське господарство" з питань
дотримання ним вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за
період діяльності з 01.07.2011 р. по 31.12.2012 р.

За результатами проведеної перевірки
складено акт №550/22-01/00991841 від 27.05.2013 р.,
яким зафіксовано порушення:

- пп. 138.1.1 п. 138.1, п. 138.2, п. 138.8, пп. 138.10.14 п. 138
ст.138 Податкового кодексу України,
віднесенні до складу собівартості
придбаних (виготовлених) та
реалізованих товарів (робіт, послуг)
вартість придбаних лісозаготівельних
робіт у ТОВ «Чубинецьке» на загальну
суму 1699848 грн. та у ТОВ «Універсал» - на
суму 93738 грн.;

- пп.138.10.4 ст.138 ПК України, віднесенні до
складу інших операційних витрат суми
курсових різниць за немонетарними
статтями заборгованостей на загальну
суму 155670 грн.;

- п. 185.1 ст. 185, п. 186.2 ст. 186, п. 198.1 ст. 198 ПК
України, що призвели до завищення суму
податкового кредиту: на 37374 грн. за
податковими накладними, що були
отримані від ТОВ "Чубинецьке" та на суму
938 грн. за податковими накладними, що
були отримані від ТОВ "Універсал".

На підставі акт перевірки №550/22-01/00991841
від 27.05.2013р. відповідачем 06.06.2013р.
прийнято податкові
повідомлення-рішення № про
визначення грошового зобов'язання з
податку на прибуток підприємств в сумі
464531 грн. та застосування штрафної
(фінансової) санкції в розмірі 188484 грн.
та № про визначення додаткового
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість в сумі 39616 грн. та
застосування штрафної (фінансової)
санкції в розмірі 19808 грн.

Колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції прийшов до правомірного
висновку про задоволення позовних
вимог з врахуванням наступного..

Щодо господарських взаємовідносин
позивача з ТОВ "Чубинецьке".

В матеріалах перевірки зазначено, що в
порушення пп.138.1.1, п.138.2, п.138.8 ст.138
Податкового кодексу України позивачем
безпідставно віднесено до
собівартості придбаних та
реалізованих товарів вартість робіт
(послуг) на загальну суму 1699848 грн., що
були виконані на його користь ТОВ
"Чубинецьке", оскільки в ланцюгах
постачання на користь ТОВ "Чубинецьке"
товарів (робіт чи послуг) іншими
контрагентами було встановлено ряд
"ризикових" підприємств, а у наданих для
перевірки актах виконаних робіт
встановлено відсутність даних, які б
могли ідентифікувати особу зі сторони
надавача послуг (прізвище, ім'я,
по-батькові посадової особи ТОВ
"Чубинецьке", яким надавались послуги
лісозаготівлі) та прізвище, ім'я,
по-батькові головного лісничого,
головного економіста, головного
бухгалтера, начальника відділу
лісового господарства, юриста самого
позивача.

На підставі викладеного відповідач
прийшов до висновку, що первинні
документи, за якими позивачем
здійснювались господарські операції з
зазначеним підрядником, не мають
юридичної сили та не могли
враховуватись позивачем при
визначенні ним зобов'язання з податку
на прибуток.

Колегія суддів, погоджуючись з судом
першої інстанції, вважає такий
висновок відповідача помилковим,
враховуючи таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України
"Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" бухгалтерський
облік є обов'язковим видом обліку, який
ведеться підприємством. Фінансова,
податкова, статистична та інші види
звітності, що використовують грошовий
вимірник, грунтуються на даних
бухгалтерського обліку.

Згідно з ч. 1 ст. 9 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Частиною 2 ст. 9 вищевказаного Закону
встановлено, що первинні та зведені
облікові документи можуть бути
складені на паперових або машинних
носіях і повинні мати такі обов'язкові
реквізити: назву документа (форми); дату
і місце складання; назву підприємства,
від імені якого складено документ;
зміст та обсяг господарської операції,
одиницю виміру господарської операції;
посади осіб, відповідальних за
здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Судом встановлено, що між Державним
підприємством "Коростенське
лісомисливське господарство" та
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Чубинецьке" було
укладено договори підряду №ТД-09-12 від
12.04.2012 р., №ТД-10-12 від 12.04.2012 р., №ТД-11-12
від 12.04.2012 р., №ТД-12-12 від 12.04.2012 р.,
№ТД-13-12 від 12.04.2012 р. та №46 від 25.01.2012 р.
на виконання лісозаготівельних робіт.
Умовами таких договорів було
визначено, що єдиним документом, що
стверджує факти виконання робіт
підрядником, мають бути належним чином
складені та підписані відповідальними
особами сторін акти приймання-передачі
виконаних робіт.

Акти приймання-передачі виконаних
робіт, які були отримані від ТОВ
"Чубинецьке", містять всі обов'язкові
реквізити, що передбачені для їх
оформлення нормами Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні". В них, як з боку
позивача, так і з боку ТОВ «Чубинецьке»,
зазначені посади осіб, відповідальних
за здійснення зазначених в актах
господарських операцій, проставлені
їх особисті підписи та зазначені інші
необхідні для їх ідентифікації дані.
Додаткове підписання зазначених актів
виконаних робіт з боку позивача його
окремими керівниками та спеціалістами
(як наприклад: головним лісничим,
головним економістом, головним
бухгалтером, начальником відділу
лісового господарства чи юристом)
договорами або положеннями
господарського чи податкового
законодавства не передбачено. В
засіданні апеляційного суду
представник позивача пояснив, що таке
підписання актів є внутрішнім їх
візуванням працівниками підприємства.

В підпункті 138.1.1 пункту 138.1 ст. 138 ПК
України зазначено, що витрати
операційної діяльності включають,
зокрема, собівартість реалізованих
товарів, виконаних робіт, наданих
послуг та інші витрати беруться для
визначення об'єкта оподаткування з
урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї
статті, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140,
статей 142 і 143 та інших статей цього
Кодексу, які прямо визначають
особливості формування витрат
платника податку.

Відповідно до п. 138.2 ст. 138 ПК України
витрати, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачена правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом ІІ
Кодексу.

Згідно з п. 138.8 ст. 138 ПК України
собівартість виготовлених та
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг складається з витрат,
прямо пов'язаних з виробництвом таких
товарів, виконанням робіт, наданням
послуг, а саме: прямих матеріальних
витрат; прямих витрат на оплату праці;
амортизації виробничих основних
засобів та нематеріальних активів,
безпосередньо пов'язаних з
виробництвом товарів, виконанням
робіт, наданням послуг;
загальновиробничі витрати, які
відносяться на собівартість
виготовлених та реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг
відповідно до положень (стандартів)
бухгалтерського обліку; вартості
придбаних послуг, прямо пов'язаних з
виробництвом товарів, виконанням
робіт, наданням послуг; інших прямих
витрат, у тому числі витрат з придбання
електричної енергії (включаючи
реактивну).

Статтею 44 ПК України встановлені
вимоги до підтвердження даних,
визначених у податковій звітності.

Пунктом 44.1 ст. 44 ПК України передбачено,
що для цілей оподаткування платники
податків зобов'язані вести облік
доходів, витрат та інших показників,
пов'язаних з визначенням об'єктів
оподаткування та/або податкових
зобов'язань, на підставі первинних
документів, регістрів бухгалтерського
обліку, фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється
формування показників податкової
звітності, митних декларацій на
підставі даних, не підтверджених
документами, що визначені абзацом
першим цього пункту.

Отже, підставою для включення
понесених витрат до складу податкових
є наявність первинних документів, що
підтверджують понесені платником
витрати. При цьому слід врахувати, що в
податковому обліку відображаються
виключно господарські операції,
вчинені платником в рамках
господарської діяльності та
спрямовані на отримання в майбутньому
прибутку.

Суд апеляційної інстанції приходить до
висновку, що лісозаготівельні роботи,
виконанні ТОВ "Чубинецьке" на
замовлення позивача, здійсненні в
рамках господарської діяльності
Державного підприємства "Коростенське
лісомисливське господарство" й
спрямовані на отримання останнім
доходу в майбутньому.

Слід вказати, що позивач не може нести
відповідальності за порушення норм
чинного податкового законодавства, які
були вчинені, чи могли бути вчинені
іншими суб'єктами господарювання.

З огляду на викладене, суд першої
інстанції обгрунтовано прийшов до
висновку про правомірність дій
позивача щодо включення на підставі
приписів пп. 138.1.1 п. 138.1, п. 138.8 ст. 138 ПК
України до собівартості реалізованих
товарів (робіт, послуг) вартості робіт,
що були виконані ТОВ "Чубинецьке" на
суму 1699848 грн.

Щодо господарських взаємовідносин
позивача з ТОВ "Універсал".

В акті перевірки зафіксовано порушення
позивачем пп. 138.1.1, п. 138.2, п. 138.8 ст. 138 ПК
України, а саме підприємством
безпідставно включено до складу
собівартості придбаних (виготовлених)
та реалізованих товарів (робіт, послуг)
вартість виконаних за його замовленням
ТОВ "Універсал" лісозаготівельних
робіт на суму 93738 грн., оскільки, у
зв"язку з тим, що в актах виконаних
робіт частково відсутні дані, за якими
можна ідентифікувати осіб зі сторони
надавача послуг (прізвище, ім'я,
по-батькові посадової особи ТОВ
"Універсал") та зі сторони самого
позивача (прізвище, ім'я, по-батькові
інженера з лісозаготівель та головного
економіста), операції з ТОВ "Універсал"
не спричиняють реального настання
правових наслідків.

Суд першої інстанції обгрунтовано
вважає такий висновок відповідача
помилковим, враховуючи таке.

Між позивачем з ТОВ "Універсал" було
укладено договори підряду від 12.05.2011 р.
№129 та від 01.09.2011 р. №23/248 на проведення
лісозаготівельних робіт, на підставі
яких підрядником було виконано таких
робіт на суму 93738 грн. Умовами таких
договорів було визначено, що єдиним
документом, що стверджують факти
виконання робіт підрядником, мають
бути належним чином складені та
підписані відповідальними особами
сторін акти приймання-передачі
виконаних робіт.

Факт виконання таких робіт
підтверджується актами приймання
виконаних робіт, які були отримані від
ТОВ "Універсал", та банківськими
документами на сплату їх вартості
підтверджується.

Вказані акти приймання-передачі
містять всі обов'язкові реквізити, що
передбачені Законом України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні". В них, як з боку
позивача, так і з боку ТОВ "Універсал",
зазначені посади осіб, відповідальних
за здійснення зазначених в актах
господарських операцій, проставлені
їх особисті підписи та зазначені інші
необхідні для їх ідентифікації дані.
Додаткове підписання зазначених актів
виконаних робіт з боку позивача його
інженером з лісозаготівель та головним
економістом договорами або
положеннями господарського чи
податкового законодавства не
передбачено.

З огляду на викладене, суд першої
інстанції обгрунтовано прийшов до
висновку про правомірність дій
позивача щодо включення на підставі
приписів пп. 138.1.1 п. 138.1, п. 138.8 ст. 138 ПК
України до собівартості реалізованих
товарів (робіт, послуг) вартості робіт,
що були виконані ТОВ "Універсал" на суму
93738 грн.

Щодо курсової різниці із
заборгованостей в іноземній валюті.

Перевіркою встановлено порушення
позивачем пп.138.10.4 ст.138 ПК України, а
саме безпідставне віднесення до складу
інших операційних витрат, витрати, що
були відображені ним по рядку 06.4.12
кожного з додатків ІВ до податкових
декларацій з податку на прибуток
підприємств на загальну суму 155670 грн., в
т. ч. за 2011 р. - 60430 грн., за перше півріччя
2012 р. - 95240 грн. На думку податкового
органу операції з нарахування
позивачем в бухгалтерському обліку
курсових різниць в сумі 155670 грн. при
погашенні кредиторської
заборгованості за товарообмінним
(бартерним) контрактом та віднесення їх
до складу витрат з метою визначення
суми оподаткованого прибутку є
помилковим. Суму таких курсових
різниць слід вважати, як суму курсових
різниць за немонетарними статтями,
перерахунок яких не був передбачений
Положенням (стандартом)
бухгалтерського обліку 21 "Вплив змін
валютних курсів".

Такий висновок суд апеляційної
інстанції вважає помилковим, зважаючи
на таке.

З матеріалів справи вбачається, що між
Державним підприємством "Коростенське
лісомисливське господарство" та фірмою
"Дженерал Импекс" укладений контракт
№09/04 від 18.05.2004 р., предметом якого були
зустрічні поставки товарів на основі
бартерної (не грошової) угоди на суму
170000 євро.

За умовами додатку №3 до контракту №09/04
позивач отримав сушильну камеру GENERAL
IMPEX вартістю 170000 євро (курс валюти на
дату складання ВМД становив 6,885886
грн./євро).

Відповідно до додатку №4 від 18.12.2004 р. до
цього контракту позивач додатково
отримав опалювальний котел SILE з
бойлером вартістю 45000 євро (курс валюти
на дату складання ВМД становив 6,59429
грн./євро) та систему AUTOFOCO для
автоматичної подачі тирси вартістю 37000
євро (курс валюти на дату складання ВМД
становив 6,59429 грн./євро).

В подальшому, всі права та обов'язки
за цим контрактом фірмою "Дженерал
Импекс" були передані фірмі "SELECT WOOD".

За умовами п.2 Доповнення №2 від 10.01.2006 р.
до контракту №09/04 загальна вартість
поставленого на адресу позивача
обладнання склала 252000 євро.

Згідно доповнення №10 до контракту №09/04
в рахунок вартості отриманого
обладнання позивач на протязі
перевіреного періоду здійснив на
адресу фірми "SELECT WOOD" відвантаження
пиловника дубового.

Доходи від реалізації вищевказаної
продукції позивачем помилково були
визначені з застосуванням офіційного
курсу національної валюти до євро, що
діяв на дату здійснення поставок
продукції на адресу фірми "SELECT WOOD", а не
за курсом євро, що діяв на дату
здійснення таких поставок обладнання
на адресу позивача, чим було порушено
приписи пп.153.1.1 п. 153.1 ст. 153 ПК України.
Однак, в подальшому таку помилку було
самостійно виправлено позивачем
шляхом здійснення відповідного
перерахунку та відображення його
результатів в деклараціях з податку на
прибуток підприємства за 3 квартал 2011
р., 2011 р. 1 квартал 2012 р. та перше півріччя
2012 р.

Згідно з п.п. 138.10.4 п. 138.10 ст. 138 ПК України
до складу інших витрат включаються,
зокрема, витрати за операціями в
іноземній валюті, втрати від курсової
різниці, визначені згідно зі статтею 153
цього Кодексу.

Статтею ст. 153 ПК України встановлено
порядок оподаткування операцій з
розрахунками в іноземній валюті.

Відповідно до положень пп. 153.1.1 цієї
статті Кодексу доходи,
отримані/нараховані платником податку
в іноземній валюті у зв'язку з продажем
товарів, виконанням робіт, наданням
послуг, у частині їхньої вартості, що не
була сплачена в попередніх звітних
податкових періодах, перераховуються в
національну валюту за офіційним курсом
національної валюти до іноземної
валюти, що діяв на дату визнання таких
доходів згідно з розділом III ПК України,
а в частині раніше отриманої оплати за
курсом, що діяв на дату її отримання.

Згідно з приписами пп. 14.1.10 п. 14.1 ст. 14 ПК
України бартерна (товарообмінна)
операція - це господарська операція,
яка передбачає проведення розрахунків
за товари (роботи, послуги) у негрошовій
формі в рамках одного договору.

Отже, розрахунки з нерезидентом шляхом
зустрічних поставок товарів (бартер)
також вважається оплатою товарів.

Проаналізувавши вищенаведені норми
чинного законодавства, колегія суддів
приходить до висновку, що результати
проведених перерахунків доходів від
реалізації продукції (від'ємне
значення суми різниць таких курсів в
загальному розмірі 155670 грн.) правомірно
включені позивачем до складу інших
операційних витрат в ряд. 06.04.12 Додатку
ІВ до податкових декларацій з податку
на прибуток підприємства відповідних
звітних податкових періодів.

Щодо окремих порушень правил
визначення зобов'язання з податку на
додану вартість.

На думку податкового органу, позивачем,
внаслідок безпідставного віднесення
до таких вартості робіт з заготівлі
деревини, що були виконані ТОВ
"Чубинецьке" та ТОВ "Універсал",
завищено розмір обсягів собівартості
реалізованої продукції (робіт, послуг),
у зв"язку з чим помилково віднесено до
податкового кредиту суму податку на
додану вартість за операціями з ТОВ
"Чубинецьке" на суму 37374 грн. та за
операціями з ТОВ "Універсал" на суму 938
грн., чим порушено п. 185.1 ст. 185, п. 186.2 ст.
186, п. 198.1 ст. 198 ПК України.

Колегія суддів, погоджуючись з судом
першої інстанції, вважає такий
висновок відповідача помилковим,
враховуючи таке.

Згідно з п. 185.1 ст. 185 ПК України об'єктом
оподаткування є операції платників
податку, зокрема, з: постачання товарів,
місце постачання яких розташоване на
митній території України, відповідно
до статті 186 цього Кодексу, у тому числі
операції з передачі права власності на
об'єкти застави позичальнику
(кредитору), на товари, що передаються
на умовах товарного кредиту, а також з
передачі об'єкта фінансового лізингу в
користування
лізингоотримувачу/орендарю;
постачання послуг, місце постачання
яких розташоване на митній території
України, відповідно до статті 186 цього
Кодексу.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 ПК України
право на віднесення сум податку до
податкового кредиту виникає у разі
здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів
(у тому числі в разі їх ввезення на
митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих
нерезидентом на митній території
України, та в разі отримання послуг,
місцем постачання яких є митна
територія України;

г) ввезення необоротних активів на
митну територію України за договорами
оперативного або фінансового лізингу.

Пунктом 198.2 статті 198 ПК України
передбачено, що датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше:

дата списання коштів з банківського
рахунка платника податку на оплату
товарів/послуг;

дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Для операцій із ввезення на митну
територію України товарів датою
виникнення права на віднесення сум
податку до податкового кредиту є дата
сплати податку за податковими
зобов'язаннями згідно з пунктом 187.8
статті 187 цього Кодексу, а для операцій
з постачання послуг нерезидентом на
митній території України - дата сплати
(нарахування) податку за податковими
зобов'язаннями, що були включені
отримувачем таких послуг до податкової
декларації попереднього періоду.

Згідно з п. 198.6 ПК України не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог ст. 201 цього Кодексу)
чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими п. 201.11 ст. 201 цього
Кодексу.

Статтею 201 ПК України встановлені
вимоги до податкової накладної,
зокрема, передбачено її обов'язкові
реквізити.

Відповідно до п. 201.11 ст. 201 ПК України
підставою для нарахування сум податку,
що відносяться до податкового кредиту
без отримання податкової накладної,
також є:

а) транспортний квиток, готельний
рахунок або рахунок, який
виставляється платнику податку за
послуги зв'язку, інші послуги, вартість
яких визначається за показниками
приладів обліку, що містять загальну
суму платежу, суму податку та
податковий номер продавця, крім тих,
форма яких встановлена міжнародними
стандартами;

б) касові чеки, які містять суму
отриманих товарів/послуг, загальну
суму нарахованого податку (з
визначенням фіскального номера та
податкового номера постачальника). При
цьому з метою такого нарахування
загальна сума отриманих товарів/послуг
не може перевищувати 200 гривень за день
(без урахування податку).

Податкові накладні, отримані позивачем
від ТОВ "Чубинецьке" та ТОВ "Універсал",
оформлені у відповідності до вимог ст.
201 ПК України із зазначенням усіх
обов'язкових реквізитів, а тому, судова
колегія вважає, що позивач
обгрунтовано відповідно до вимог п. 198.1,
п. 198.2 ст. 198 та ст.199 ПК України включив
до складу податкового кредиту суми
податку на додану вартість відповідно
в розмірах 37374 грн. та 938 грн.

Надані послуги по заготівлі деревини
безпосередньо пов'язані з виробництвом
продукції, тобто придбання таких
послуг від ТОВ "Чубинецьке" та ТОВ
"Універсал" здійснювалось з метою
використання їх в рамках господарської
діяльності позивача та було спрямоване
на отримання в майбутньому прибутку.

Крім того, ТОВ "Чубинецьке" було
присвоєно індивідуальний податковий
номер платника податку на додану
вартість 73 та видано свідоцтво
платника такого податку №200004023, а ТОВ
"Універсал" було присвоєно
індивідуальний податковий номер
платника 47 та видано свідоцтво
платника такого податку за №36780446.
Таким чином, ТОВ "Чубинецьке" та ТОВ
"Універсал" у перевіряємому періоді
перебували в Реєстрі платників
податку на додану вартість.

З врахуванням викладеного, суд першої
інстанції дійшов обгрунтованого
висновку про те, що позивачем
правомірно та відповідно до норм
чинного законодавства віднесено до
складу податкового кредиту суми
податку на додану вартість в розмірі
37374 грн. за господарськими операціями з
ТОВ "Чубинецьке" та за операціями з ТОВ
"Універсал" в сумі 938 грн.

Враховуючи зазначене, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про задоволення позовних
вимог.

Підсумовуючи вищенаведене, слід
вказати, що оскаржена постанова
законна і обґрунтована, відповідає
матеріалам справи та вимогам чинного
законодавства.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду першої
інстанції.

Підстави для скасування постанови
відсутні, а тому апеляційний суд
залишає її без змін.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 200, 205, 206, 212, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Коростенської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Житомирській області
залишити без задоволення, а постанову
Житомирського окружного
адміністративного суду від "14"
листопада 2013 р. без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складання
її в повному обсязі шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя
Л.О. Зарудяна

судді:
Т.В. Іваненко

І.Г. Охрімчук

Повний текст cудового рішення
виготовлено "13" березня 2014 р.

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу/позивачам: Державне
підприємство "Коростенське
лісомисливське господарство" 3-й
пров.Шатрищанський,3,м.Коростень,Корост
енський район, Житомирська область,11501

3- відповідачу/відповідачам:
Коростенська об'єднана державна
податкова інспекція Житомирської
області Державної податкової служби
вул. Коротуна,
3,м.Коростень,Коростенський район,
Житомирська область,11500