Справа № 872/14617/13
Суддя: Малиш Н.І.
Дата ухвалення: 2014-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

30 січня 2014 рокусправа № 2-а/3624/11
(6-а/201/60/2013)

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Малиш Н.І.

суддів: Щербака
А.А. Баранник Н.П.

за участю секретаря судового
засідання:Фірсік Д.Ю.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Дніпропетровськ
апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу
Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 16 серпня 2013 року
у справі №2-а/3624/11 (6-а/201/60/2013) за позовом
ОСОБА_2 до Головного управління праці
та соціального захисту населення
Дніпропетровської області про
визнання дій неправомірними та
зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 16 серпня 2013р.
відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_2
до Головного управління праці та
соціального захисту населення
Дніпропетровської області про заміну
чи встановлення способу виконання
судового рішення та заміну сторони
виконавчого провадження.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої
інстанції заявник подав апеляційну
скаргу, в якій, посилаючись на
порушення судом норм процесуального
права, просив скасувати ухвалу та
постановити нову ухвалу, якою
задовольнити заяву.

В судове засідання апеляційного суду
сторони не з'явилися, про день розгляду
справи повідомлені належним чином, що
дає судові підстави для застосування
положень ч. 4 ст. 196 КАС
України та у зв'язку з чим фіксування
судового засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
відповідно ст.41 КАС України не
здійснювалося.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено наступне.

Постановою Жовтневого районного суду
м. Дніпропетровська від 08.07.2011р.
задоволено позов ОСОБА_2 до Головного
управління праці та соціального
захисту населення Дніпропетровської
області про визнання дій
неправомірними та зобов'язання вчинити
певні дії.

Зобов'язано відповідача здійснити та
виплатити ОСОБА_2 одноразову щорічну
допомогу до 5 травня у розмірі
визначеному Законом України «Про
статус ветеранів, гарантії їх
соціального захисту» з урахуванням
різниці, яка була фактично виплачена у
цей період.

У вказані справі було видано
виконавчий лист.

державним виконавцем на підставі п.9
ч.1 ст. 47 Закону України «Про виконавче
провадження» 17 травня 2013р. винесена
постанова про повернення виконавчого
документу стягувачу, зазначаючи що
рішення суду в частині нарахування
виконано, сума перерахунку складає
3360,0грн., оскільки Управління не є
розпорядником коштів, а фінансове
забезпечення державних соціальних
гарантій здійснюється за рахунок
коштів Державного бюджету, виконати
рішення не представилося можливим у
зв'язку з відсутністю фінансових
коштів.

Отже, кошти за судовим рішенням були
боржником нараховані, проте такі не
виплачуються з підстав відсутності
видатків Державного бюджету України.

Вказане послугувало звернення
заявником із заявою до суду про зміну
способу і порядку виконання судового
рішення та заміну сторони виконавчого
провадження.

Згідно зі статтею 48 Бюджетного кодексу
України розпорядники бюджетних коштів
беруть бюджетні зобов'язання та
здійснюють платежі тільки в межах
бюджетних асигнувань, встановлених
кошторисами. Зобов'язання, взяті
учасником бюджетного процесу без
відповідних бюджетних асигнувань або з
перевищенням повноважень,
встановлених цим Кодексом та законом
про Державний бюджет України (рішенням
про місцевий бюджет), не вважаються
бюджетними зобов'язаннями. Витрати
бюджету на покриття таких зобов'язань
не здійснюються.

Отже, саме від бюджетних призначень на
відповідний рік цілком залежить
виконання рішень судів, за якими
боржником виступає орган державної
влади. Відсутність належних бюджетних
асигнувань або коштів та відсутність
відповідних процедур, які б дозволяли
забезпечити фінансування одразу ж, як
тільки постала проблема відповідних
виплат, призводить до невиконання або
тривалого виконання судових рішень.

Із контексту рішення суду чітко
встановлюється необхідність
зобов'язання боржника особисто вчинити
певні дії, а вчинення визначених дій не
може бути проведено без участі
боржника, тому державний виконавець не
може організувати виконання
самостійно у відповідності до
повноважень, наданих йому законом.

Коштів на виконання боржником рішень
суду зазначеної категорії Законом
України "Про Державний Бюджет України
на 2013 рік" або бюджетними програмами не
передбачено. Таким чином зазначені
обставини унеможливлюють виконання
рішення суду в цілому.

З 1 січня 2013 року набрав чинності Закон
України "Про гарантії держави щодо
виконання судових рішень", який
встановлює гарантії держави щодо
виконання судових рішень та виконавчих
документів, визначених Законом України
"Про виконавче провадження", та
особливості їх виконання.

Відповідно до статті 2 Закону України
"Про гарантії держави щодо виконання
судових рішень" держава гарантує
виконання рішення суду про стягнення
коштів та зобов'язання вчинити певні
дії щодо майна, боржником за яким є,
зокрема, державний орган.

В той же час, судові рішення у справах,
пов'язаних із соціальними виплатами,
які мають зобов'язальний характер щодо
проведення таких виплат, не належать до
зазначених у згаданій статті видів
рішень, що унеможливлює їх виконання
без зміни його способу.

Згідно з частиною першою статті 263
Кодексу адміністративного судочинства
України за наявності обставин, що
ускладнюють виконання судового
рішення (відсутність коштів на рахунку,
відсутність присудженого майна в
натурі, стихійне лихо тощо), державний
виконавець може звернутися до
адміністративного суду першої
інстанції, незалежно від того, суд якої
інстанції видав виконавчий лист, із
поданням, а особа, яка бере участь у
справі, та сторона виконавчого
провадження - із заявою про
відстрочення або розстрочення
виконання, зміну чи встановлення
способу і порядку виконання судового
рішення.

Ця норма не містить виключного
переліку обставин, що є підставою для
вирішення питання про зміну чи
встановлення способу і порядку
виконання судового рішення.

Підставою для зміни чи встановлення
способу і порядку виконання судового
рішення є обставини, що роблять
виконання судового рішення неможливим.

Таким чином, зміни у правовому
регулюванні порядку виконання судових
рішень, боржником за якими є державний
орган, яким не передбачено виконання
рішень зобов'язального характеру,
унеможливлюють їх виконання. Така
обставина є підставою для зміни чи
встановлення способу і порядку
виконання судового рішення.

Під зміною способу і порядку виконання
рішення слід розуміти вжиття
адміністративним судом нових заходів
для реалізації рішення. Ці заходи
повинні забезпечити виконання
конкретного судового рішення і не
поширюватися на відносини, які виникли
після його ухвалення.

У цій категорії справ зміна способу і
порядку виконання рішення можлива
шляхом зміни зобов'язання здійснити
виплати на стягнення цих виплат. Така
зміна можлива лише у разі виконання
боржником зобов'язальної частини
рішення про нарахування соціальних
виплат.

Таким чином, суд першої інстанції
помилково відмовив у задоволенні заяви
в частині зміни способу виконання
судового рішення

Враховуючи вищезазначене, апеляційна
скарга в цій частині підлягає
задоволенню.

Щодо вимоги заявника про заміну
сторони виконавчого провадження,
колегія суду зазначає, що в цій частині
заява не підлягає задоволенню,
оскільки відповідно до ч. 1 ст. 264 КАС
України передбачено, що у разі вибуття
однієї із сторін виконавчого
провадження за поданням державного
виконавця або за заявою
заінтересованої особи суд може
замінити сторону виконавчого
провадження її правонаступником.

Як вбачається, виконавчий лист
повернуто стягувачеві, а тому правові
підстави для вирішення питання щодо
заміни сторони виконавчого
провадження відсутні.

Враховуючи вищезазначене, суд
апеляційної інстанції приходить
висновку про часткове задоволення
апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 199, 202, 205, 206 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Ухвалу Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 16 серпня 2013 року
у справі №2-а/3624/11 (6-а/201/60/2013) - скасувати
та постановити нову ухвалу.

Заяву ОСОБА_2 про заміну способу
виконання рішення суду та сторони
виконавчого провадження задовольнити
частково.

Змінити спосіб виконання постанови
Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 08 липня 2011р. в
частині зобов'язання Головного
управління праці та соціального
захисту населення Дніпропетровської
обласної державної адміністрації
здійснити перерахунок та виплату
ОСОБА_2 одноразову щорічну допомогу до 5
травня у розмірі разової грошової
допомоги за 2011 рік, передбаченої ст. 12
Закону України "Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального захисту"
з урахуванням різниці, яка була
фактично виплачена.

Стягнути з Головного управління праці
та соціального захисту населення
Дніпропетровської обласної державної
адміністрації на користь ОСОБА_2
грошову допомогу за 2011 рік, яка
передбачена ст. 12 Закону України "Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту", у розмірі 3360,0грн.

У задоволенні решти вимог заяви
відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення. Відповідно до ст. 254 КАС
України ухвала може бути оскаржена до
Вищого адміністративного суду України
в порядку і строки, визначені ст. 212 КАС
України.

Головуючий:
Н.І. Малиш

Суддя:
А.А. Щербак

Суддя:
Н.П. Баранник