Справа № 872/17524/13
Суддя: Мартиненко О.В.
Дата ухвалення: 2014-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

06 лютого 2014 року
Дніпропетровськсправа № 811/2515/13-а

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Мартиненка О.В.

суддів:
Поплавського В.Ю. Чепурнова Д.В.

за участю секретаря судового
засідання: Манцова Д.В.

за участю:

представника позивача: Нестерової Т.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
апеляційну скаргу Знам'янського
міськрайонного центру зайнятості

на постанову Кіровоградського
окружного адміністративного суду від 17
жовтня 2013 року у справі №811/2515/13-а за
позовом Знам'янського міськрайонного
центру зайнятості до ОСОБА_2 про
стягнення незаконно отриманої
допомоги по безробіттю, -

ВСТАНОВИВ:

01 серпня 2013 року Знам'янський
міськрайонний центр зайнятості
звернувся до суду з позовом, в якому
просив стягнути з ОСОБА_2 на користь
Знам'янського міськрайонного центру
зайнятості - робочого органу
виконавчої дирекції Фонду
загальнообов'язкового державного
соціального страхування на випадок
безробіття 7 797,45 грн. незаконно
отриманої допомоги по безробіттю.

Постановою Кіровоградського окружного
адміністративного суду від 17 жовтня 2013
року адміністративний позов
Знам'янського міськрайонного центру
зайнятості залишено без задоволення.

Не погодившись з постановою суду,
Знам'янський міськрайонний центр
зайнятості звернувся з апеляційною
скаргою, в якій, посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати оскаржувану постанову та
винести нову, якою задовольнити
позовні вимоги у повному обсязі.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що
внесення запису до Єдиного державного
реєстру про судове рішення щодо
припинення підприємницької діяльності
ОСОБА_2 не свідчить про фактичне
припинення підприємницької діяльності
фізичною особою-підприємцем. Таким
чином відповідач, на момент реєстрації
та в період перебування на обліку в
центрі зайнятості, в якості
безробітного, був зареєстрований як
фізична особа-підприємець, а отже не
мав права на отримання статусу
безробітного та відповідно отримання
допомоги по безробіттю за весь час
перебування її на обліку.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши
доводи апеляційної скарги та
правильність застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, суд апеляційної
інстанції дійшов висновку, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню виходячи із наступного.

Встановлені обставини справи свідчать
про те, що ОСОБА_2 звернулася до
Знам'янського міськрайонного центру
зайнятості за сприянням у
працевлаштуванні 27.06.2012 року.

На підставі особистої заяви та
відповідно до ст. 2 Закону України „Про
зайнятість населення" 04.07.2012 року
ОСОБА_2 отримала статус безробітної,
у зв'язку з чим, їй

було призначено виплату допомоги по
безробіттю з 02 жовтня 2012 року по 29
червня 2012 року.

Проведеною перевіркою встановлено, що
згідно даних Єдиного державного
реєстру юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців встановлено, що
ОСОБА_2 з 2001 року зареєстрована як
фізична особа-підприємець.

З цих підстав позивачем зроблено
висновок про те, що на момент звернення
до Знам'янського міськрайонного центру
зайнятості за сприянням у
працевлаштуванні Відповідач належав
до категорії зайнятого населення і,
відповідно, не мав права на надання
статусу безробітного, отримання
допомоги по безробіттю та інших видів
соціального забезпечення.

За час перебування на обліку у Центрі
зайнятості відповідачу було виплачено
7797,45грн.

Вказані кошти позивач просив стягнути
з відповідача як безпідставно
отримані, внаслідок неповідомлення
відповідачем обставин, які впливали на
вирішення питання щодо надання статусу
безробітного та пов'язаними з цим
виплати соціального призначення.

Вирішуючи спір між сторонами та
відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
відповідачем не було допущено умисного
невиконання своїх обов'язків, які
передбачено ст.36 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття» щодо повідомлення про
обставини, які впливають на умови
соціальних виплат по безробіттю.

З такими висновками суду першої
інстанції, суд апеляційної інстанції
погоджується з наступних підстав.

Відповідно до ч.2 ст.36 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття» застраховані особи,
зареєстровані в установленому порядку
як безробітні, зобов'язані своєчасно
подавати відомості про обставини, що
впливають на умови виплати їм
забезпечення та надання соціальних
послуг.

Згідно з ч.3 ст.36 названого Закону сума
виплаченого забезпечення та вартості
наданих соціальних послуг
застрахованій особі внаслідок
умисного невиконання нею своїх
обов'язків та зловживання ними
стягується з цієї особи відповідно до
законодавства України з моменту
виникнення обставин, що впливають на
умови виплати їй забезпечення та
надання соціальних послуг.

Отже, сума виплаченого забезпечення
може бути стягнута лише за умови
умисного невиконання особою своїх
обов'язків, зокрема, неповідомлення про
обставини, що впливають на умови
виплати соціального забезпечення.

Встановлені обставини справи свідчать
про те, що з 2001 року ОСОБА_2 була
зареєстрована як фізична
особа-підприємець.

Постановою Кіровоградського окружного
адміністративного суду від 09.12.2011 року
припинено підприємницьку діяльність
фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 з
підстав неподання до органів державної
податкової служби більше року
податкової звітності.

Суд першої інстанції правильно виходив
з того, що порядок припинення
підприємницької діяльності фізичної
особи-підприємця на підставі рішення
суду встановлено Законом України «Про
державну реєстрацію юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців», яким
визначено обов'язки державного
реєстратора щодо здійснення дій по
внесенню запису до ЄДРПОУ про
припинення підприємницької діяльності
та строки, у які такі дії мають бути
вчинені. З огляду на вказані вимоги
Закону, суд першої інстанції
обґрунтовано зазначив про те, що
внесення такого запису до ЄДРПОУ є
обов'язком державного реєстратора, а не
позивача. При цьому, судом встановлено,
що 12 грудня 2011 року до Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців внесено
запис щодо наявності згаданого
судового рішення, натомість процедура
припинення підприємницької діяльності
Реєстраційною палатою не завершена.

З цих підстав, суд першої інстанції
обґрунтованого вказав на те, що
звертаючись до Центру зайнятості через
6 місяців після винесення рішення про
припинення підприємницької
діяльності, та не одержавши
повідомлення реєстратора, ОСОБА_2 не

могла і допускати відсутність у
Реєстрі запису про державну реєстрацію
припинення її підприємницької
діяльності з огляду на такий принцип
правосуддя як обов'язковість виконання
судових рішень, а тому відповідач не
повідомляла неправдиві відомості, що
могло б вплинути на правомірність
надання статусу безробітного.

Крім цього, суд апеляційної інстанції
вважає за необхідне зазначити
наступне.

Відповідно до ст.2 Закону України «Про
зайнятість населення», від 01.03.1991р.
№803-ХІІ, в редакції чинній на час
отримання відповідачем допомоги по
безробіттю, безробітними визнаються
працездатні громадяни працездатного
віку, які через відсутність роботи не
мають заробітку або інших передбачених
законодавством доходів і
зареєстровані у державній службі
зайнятості як такі, що шукають роботу,
готові та здатні приступити до
підходящої роботи.

Отже, вказаною нормою права визначено
те, що безробітними є особи, які не
мають заробітку або інших передбачених
законодавством доходів.

Відповідно до п. «б» ч.3 ст.1 Закону
України «Про зайнятість населення» в
Україні до зайнятого населення
належать громадяни, які самостійно
забезпечують себе роботою, включаючи
підприємців, осіб, зайнятих
індивідуальною трудової діяльністю,
творчою діяльністю, члени кооперативі,
фермери та члени їх сімей, що беруть
участь у виробництві, а також члени
особистих селянських господарств,
діяльність яких здійснюється
відповідно до Закону України «Про
особисте селянське господарство».

Отже, до зайнятого населення, яким в
розумінні Закону України «Про
зайнятість населення» та Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування на
випадок безробіття», не може буде
призначено допомогу по безробіттю
належать громадяни, які самостійно
забезпечують себе роботою, у тому числі
підприємці. Тобто, визначальною
ознакою «зайнятого населення» є
самостійне забезпечення громадянами
себе роботою.

Позивачем не надано суду доказів того,
що у період виплати відповідачу
допомоги по безробіттю, остання
відносилась до зайнятого населення,
була забезпечена роботою та отримувала
доходи. Сам факт наявності запису в
ЄДРПОУ про реєстрацію приватним
підприємцем не свідчить про здійснення
позивачем підприємницької діяльності,
отримання доходу, тобто не вказує на ті
ознаки, які характеризують особу як
таку, що відноситься до категорії
зайнятого населення.

З огляду на викладені обставини справи,
суд апеляційної інстанції дійшов
висновку про те, що судом першої
інстанції правильно встановлено
обставини справи та ухвалено законне і
обґрунтоване рішення, у зв'язку з чим
підстав для його скасування не існує.

Керуючись ч.3 ст.160, ст.195, ст.196, п.1 ч.1
ст.198, ст.200, ст.205, ст.206 КАС України, суд -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Знам'янського
міськрайонного центру зайнятості
залишити без задоволення.

Постанову Кіровоградського окружного
адміністративного суду від 17 жовтня 2013
року у справі №811/2515/13-а залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів.

(Ухвалу у повному обсязі складено
07.02.2014р.)

Головуючий:
О.В. Мартиненко

Суддя:
В.Ю. Поплавський

Суддя:
Д.В. Чепурнов