Справа № 2а-3689/11/2170
Суддя: Кошіль В.В.
Дата ухвалення: 2014-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"03" березня 2014 р. м. Київ
К/800/20115/13

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Головуючого
Кошіля В.В.

Суддів
Борисенко І.В.

Моторного О.А.

розглянувши в порядку письмового
провадження касаційну скаргу ОСОБА_2

на постанову Одеського апеляційного
адміністративного суду від 14.03.2013

у справі № 2а-3689/11/2170

за позовом ОСОБА_2

до Державної податкової інспекції у
Білозерському районі Херсонської
області

про визнання нечинним податкового
повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом про
визнання нечинним податкового
повідомлення-рішення Державної
податкової інспекції у Білозерському
районі Херсонської області № від
11.04.2011.

Постановою Херсонського окружного
адміністративного суду від 04.08.2011 позов
задоволено; визнано протиправним та
скасовано спірне податкове
повідомлення-рішення, з підстав
обґрунтованості позовних вимог.

Постановою Одеського апеляційного
адміністративного суду від 14.03.2013
скасовано рішення суду першої
інстанції та прийнято нове, яким в
задоволенні позовних вимог відмовлено,
з мотивів правомірності прийняття
спірного податкового
повідомлення-рішення.

В касаційній скарзі позивач просить
скасувати рішення суду апеляційної
інстанцій та залишити в силі рішення
суду першої інстанції як таке, що
прийняте з правильним застосуванням
норм матеріального та процесуального
права.

Перевіривши правильність застосування
судами попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
приходить до висновку, що касаційна
скарга підлягає частковому
задоволенню, з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що податковим органом
проведена невиїзна документальна
перевірка дотримання вимог
податкового законодавства фізичною
особою ОСОБА_2 за період з 01.01.2009 по
31.12.2010, за результатами якої складено
акт від 31.03.2011 №91/17/НОМЕР_2.

Перевіркою встановлені порушення: пп.
4.2.6. п. 4.2. ст. 4, п. 12.1 ст.12, пп. 8.2.1, п. 8.2, ст. 8
Закону України «Про податок з доходів
фізичних осіб», що стало підставою для
донарахування грошового зобов'язання
по податку з доходів фізичних осіб від
продажу рухомого майна в сумі 9 488,86 грн.
податковим повідомленням-рішенням від
11.11.2011 № .

Матеріалами справи встановлено, що
25.08.2009 на Товарній біржі «Українська»
між позивачем та громадянином ОСОБА_3
укладено договір купівлі-продажу
транспортного засобу - легкового
автомобіля марки МІТSUВISНІ LАNSЕR СОМFОRT,
2006 року випуску за 100 грн.

Відповідно до даних відділу
реєстраційно-екзаменаційної роботи
УДАІ УМВС України фізична особа ОСОБА_2
25.08.2009 зняв з обліку транспортний засіб
для реалізації, а саме: автомобіль
марки МІТSUВISНІ LАNSЕR СОМFОRT. Зазначений
автомобіль згідно облікової картки
обласного МРЕО ДАІ перереєстровано на
покупця ОСОБА_3

Згідно звіту про незалежну експертну
оцінку №1256 від 02.09.2009 ринкова вартість
автомобіля МІТSUВISНІ LАNSЕR СОМFОRT
складає 63 259,05 грн.

Збільшуючи позивачу суму грошового
зобов'язання по податку з доходів
фізичних осіб спірним податковим
повідомленням-рішенням, податковий
орган виходив з того, що доходом
платника податку ОСОБА_2 слід вважати
дохід від продажу такого транспортного
засобу в сумі 63 259,05 грн., який
розраховується виходячи з оціночної
вартості транспортного засобу,
визначеної згідно Методики яка
застосовується, зокрема, для
встановлення розміру обов'язкових
платежів до бюджету.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що при
оформленні угод купівлі-продажу
транспортних засобів застосовують
договірну вартість продажу, яка
зазначається в угодах і яка є базою
оподаткування доходу фізичних осіб.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та відмовляючи в задоволенні
позовних вимог апеляційний
адміністративний суд мотивував своє
рішення тим, що оподаткування з
відчуження рухомого майна
здійснюється виходячи з ціни,
зазначеної у договорі, але не нижче
оціночної вартості такого майна,
визначеної у порядку, передбаченому
Законом України «Про оцінку майна,
майнових прав та професійну оцінку
діяльності в Україні».

Однак, висновки судів попередніх
інстанцій є передчасними та такими, що
зроблені без повного та всебічного
з'ясування обставин у справі.

Статтею 69 КАС України передбачено, що
доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів. Докази суду надають особи,
які беруть участь у справі. Суд може
запропонувати надати додаткові докази
або витребувати додаткові докази за
клопотанням осіб, які беруть участь у
справі, або з власної ініціативи.

Згідно зі ст. 159 КАС України судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим, тобто таким, що ухвалене
відповідно до норм матеріального права
при дотриманні норм процесуального
права на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Оскаржувані судові рішення вказаним
вимогам не відповідають.

Так, відповідно до п. 1.2 ст. 1 Закону
України «Про податок з доходів
фізичних осіб» дохід - сума будь-яких
коштів, вартість матеріального і
нематеріального майна, інших активів,
що мають вартість, у тому числі цінних
паперів або деривативів, одержаних
платником податку у власність або
нарахованих на його користь, чи набутих
незаконним шляхом у випадках,
визначених підпунктом 4.2.16 пункту 4.2
статті 4 цього Закону, протягом
відповідного звітного податкового
періоду з різних джерел як на території
України, так і за її межами.

З метою оподаткування до доходів
платника податку також включаються:
звичайна вартість майна, яке
передається платником податку за
довіреністю іншій особі, якщо умови
такої довіреності передбачають право
такої іншої особи продати таке майно
або відчужити його в інший спосіб, крім
такої передачі між членами подружжя у
межах спільної часткової або спільної
сумісної власності.

При розгляді спірних правовідносин
судами попередніх інстанцій вимоги
даної норми не враховані, та не
встановлені обставини щодо дійсної
бази оподаткування від продажу
автомобіля, тобто дійсного
оподатковуваного доходу позивача від
цієї операції.

Також не враховано п. 12.2 ст. 12 вказаного
Закону та не встановлено чи продаж
автомобіля позивачем здійснено один
раз протягом звітного податкового року
чи ні; якщо так, то чи сплачено 1
відсоток від вартості такого об'єкта
рухомого майна.

Встановлення даних обставин є важливим
для правильного вирішення даної справи
по суті.

Згідно з ч. 2 ст. 227 Кодексу
адміністративного судочинства України
підставою для скасування судових
рішень судів першої та (або)
апеляційної інстанцій і направлення
справи на новий судовий розгляд є
порушення норм процесуального права,
які унеможливили встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи.

За вказаних обставин, Вищий
адміністративний суд України
приходить до висновку про необхідність
скасування рішень судів попередніх
інстанцій та направлення справи на
новий судовий розгляд до суду першої
інстанції.

При новому розгляді слід взяти до уваги
вищезазначене та прийняти законне і
обґрунтоване рішення відповідно до
норм матеріального та процесуального
права, надати належну правову оцінку
обставинам у справі.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 222, 223, 227, 230, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Постанову Одеського апеляційного
адміністративного суду від 14.03.2013 та
постанову Херсонського окружного
адміністративного суду від 04.08.2011
скасувати.

Справу направити на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили
відповідно до ч. 6 ст. 254 Кодексу
адміністративного судочинства України
та оскарженню не підлягає.

Головуючий В.В. Кошіль Судді І.В.
Борисенко О.А. Моторний