Справа № 288/178/14-а
Суддя: Рудник М. І.
Дата ухвалення: 2014-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 288/178/14-а
Провадження № 2-а/288/9/14
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2014 року
смт. Попільня

Попільнянський районний суд
Житомирської області в складі:

головуючого судді -Рудника М. І.,

при секретарі - Горовій
І.В.

з участю позивача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в смт. Попільня
Житомирської області позовну заяву за
адміністративним позовом ОСОБА_1 до
Попільнянського районного відділу
управління Міністерства внутрішніх
справ України у Житомирській області
про зобов'язання дати обґрунтовану
відповідь по суті звернення,
відшкодування моральної шкоди у
зв'язку з протиправним невиконанням
зобов'язання дати обґрунтовану
відповідь,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з
позовом про зобов'язання дати
обґрунтовану відповідь по суті
звернення, відшкодування моральної
шкоди у зв'язку з протиправним
невиконанням зобов'язання дати
обґрунтовану відповідь, в якій вказує,
що неодноразово звертався із заявами
до начальника Попільнянського РВ УМВС
України в Житомирській області, в яких
просив внести його заяви в реєстр
досудових розслідувань та провести
досудове розслідування всіх фактів та
обставин вчинення бувшою суддею ОСОБА_2
ряду злочинів відносно нього та
органів правосуддя України.

Проте, відповідач порушив право
позивача, обґрунтовану відповідь по
суті звернення не дав, а 17.01.2014 року в
повідомленні Попільнянського РВ № 245,
послався нате, що з заявою аналогічного
змісту він уже звертався 23.10.2013 року №
1808 та факти викладені в зверненні
позивача не знайшли свого об'єктивного
підтвердження.

Позивач просить визнати дії
відповідача протиправними
(незаконними) та зобов'язати
відповідача дати обґрунтовану
відповідь по зверненні від 13.01.2014 року
та відшкодувати моральну шкоду у
розмірі п'яти мінімальних заробітних
плат.

Представник відповідача надав до
суду клопотання про закриття
провадження у справі, оскільки дану
справу не належить розглядати в
порядку адміністративного
судочинства. Також подав заяву про
слухання справи у його відсутність.

Суд, вислухавши позивача,
дослідивши матеріали справи, приходить
до висновку, що клопотання підлягає
задоволенню із слідуючих підстав.

Із звернень ОСОБА_1 до
Попільнянського РВ УМВС України в
Житомирській області від 16.10.2013 року
(а.с.12), від 23.10.2013 року (а.с.23), від 13.01.2014
року (а.с.16-17) вбачається, що ОСОБА_1
звертався до Попільнянського РВ УМВС
України в Житомирській області з
заявами про вчинення злочинів у сфері
службової діяльності колишньою суддею
ОСОБА_2. та внесення заяви до Єдиного
реєстру досудових розслідувань та
проведення досудового розслідування
всіх фактів та обставин вчинення
колишньою суддею ОСОБА_2. ряду злочинів
відносно нього та органів правосуддя
України.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 303 КПК
України, може бути оскаржено рішення,
дії чи бездіяльність слідчого,
прокурора, яка полягає у невнесенні
відомостей про кримінальне
правопорушення до Єдиного реєстру
досудових розслідувань після
отримання заяви чи повідомлення про
кримінальне правопорушення.

Згідно частини другої статті 3
Конституції України права і свободи
людини та їх гарантії визначають зміст
і спрямованість діяльності держави
(частина друга статті 3 Конституції
України) ( 254к/96-ВР ). Для здійснення
такої діяльності органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові і службові
особи наділені публічною владою,
тобто мають реальну можливість на
підставі повноважень, встановлених
Конституцією ( 254к/96-ВР ) і законами
України, приймати рішення чи вчиняти
певні дії. Особа, стосовно якої
суб'єкт владних повноважень прийняв
рішення, вчинив дію чи допустив
бездіяльність, має право на захист.

Утвердження правової держави,
відповідно до приписів статті 1,
другого речення частини третьої статті
8, статті 55 Основного Закону України (
254к/96-ВР ), полягає, зокрема, у
гарантуванні кожному судового захисту
прав і свобод, а також у запровадженні
механізму такого захисту.
Конституційний Суд України у своїх
рішеннях послідовно підкреслював
значущість положень статті 55
Конституції України ( 254к/96-ВР ) щодо
захисту кожним у судовому порядку
своїх прав і свобод від будь-яких
рішень, дій чи бездіяльності органів
влади, посадових і службових осіб, а
також стосовно неможливості відмови у
правосудді (пункт 1 резолютивної
частини Рішення від 25 листопада 1997 року
N 6-зп ( v006p710-97 ), пункт 1 резолютивної
частини Рішення від 25 грудня 1997 року
N 9-зп) ( v009p710-97 ).

Відносини, що виникають між
фізичною чи юридичною особою і
представниками органів влади під час
здійснення ними владних повноважень,
є публічно-правовими і поділяються,
зокрема, на правовідносини у сфері
управлінської діяльності та
правовідносини у сфері охорони прав і
свобод людини і громадянина, а також
суспільства від злочинних посягань.
Діяльність органів влади, у тому числі
судів, щодо вирішення спорів, які
виникають у публічно-правових
відносинах, регламентується
відповідними правовими актами.

Рішення, прийняті суб'єктами
владних повноважень, дії, вчинені ними
під час здійснення управлінських
функцій, а також невиконання
повноважень, встановлених
законодавством (бездіяльність),
можуть бути оскаржені до суду
відповідно до частин першої, другої
статті 55 Конституції України (
254к/96-ВР ). Для реалізації кожним
конституційного права на оскарження
рішень, дій чи бездіяльності вказаних
суб'єктів у сфері управлінської
діяльності в Україні утворено
систему адміністративних судів.

Завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в
тому числі на виконання делегованих
повноважень (частина перша статті 2
КАС України) ( 2747-15). До
адміністративних судів можуть бути
оскаржені будь-які рішення, дії чи
бездіяльність суб'єктів владних
повноважень, крім випадків, коли щодо
таких рішень, дій чи бездіяльності
Конституцією ( 254к/96-ВР ) чи законами
України встановлено інший порядок
судового провадження (частина друга
статті 2 КАС України) ( 2747-15 ).
Вичерпний перелік публічно-правових
справ, на які не поширюється
юрисдикція адміністративних судів,
визначено в частині третій статті 17 КАС
України ( 2747-15 ), а саме справи: що
віднесені до юрисдикції
Конституційного Суду України; які
належить вирішувати в порядку
кримінального судочинства; про
накладення адміністративних
стягнень; щодо відносин, які
відповідно до закону, статуту
(положення) об'єднання громадян
віднесені до його внутрішньої
діяльності або виключної компетенції
(пункти 1, 2, 3, 4).

Отже, КАС України ( 2747-15 )
регламентує порядок розгляду не всіх
публічно-правових спорів, а лише тих,
які виникають у результаті
здійснення суб'єктом владних
повноважень управлінських функцій і
розгляд яких безпосередньо не
віднесено до підсудності інших судів.

Завданнями кримінального
судочинства є охорона прав та законних
інтересів фізичних і юридичних осіб,
які беруть у ньому участь, а також
швидке і повне розкриття злочинів,
викриття винних та забезпечення
правильного застосування закону з тим,
щоб кожний, хто вчинив злочин, був
притягнутий до відповідальності і
жоден невинний не був покараний.
Положення КПК України регламентують
діяльність органів державної влади та
їх посадових осіб, яка стосується
сфери публічно-правових відносин,
що виникають внаслідок злочинних
посягань, відповідальність за які
встановлено в нормах кримінального
права.

За статтею 214 КПК України
слідчий, прокурор невідкладно, але не
пізніше 24 годин після подання заяви,
повідомлення про вчинення
кримінального правопорушення
зобов'язані внести відповідні
відомості до Єдиного реєстру досудових
розслідувань та розпочати
розслідування. Відповідно до ч. 4 даної
статті слідчий прокурор, інша службова
особа, уповноважена на прийняття та
реєстрацію заяв і повідомлень про
кримінальне правопорушення,
зобов'язані прийняти та зареєструвати
таку заяву чи повідомлення.

У статті 303 КПК України йдеться
про оскарження рішень, дій чи
бездіяльності слідчого або прокурора
під час досудового розслідування.
Суб'єкти, визначені в цих нормах, є
носіями спеціальних владних
процесуальних повноважень і тому
виконують функції, обумовлені
завданнями кримінального судочинства.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 303 КПК
України, може бути оскаржено рішення,
дії чи бездіяльність слідчого,
прокурора, яка полягає у невнесенні
відомостей про кримінальне
правопорушення до Єдиного реєстру
досудових розслідувань після
отримання заяви чи повідомлення про
кримінальне правопорушення.

Отже, правовідносини, що мають
місце під час розгляду заяв про
злочини, за своєю правовою природою є
кримінально-процесуальними. Тому
перевірка скарг на рішення, дії чи
бездіяльність вказаних суб'єктів
владних повноважень має відбуватися у
тому ж процесуальному порядку і тим же
судом, на який відповідно до закону
покладені повноваження щодо перевірки
й оцінки доказів у кримінальній справі,
тобто судом із розгляду кримінальних
справ. До того ж імперативний припис
пункту 2 частини третьої статті 17 КАС
України ( 2747-15 ) виключає юрисдикцію
адміністративних судів щодо справ,
які належить вирішувати в порядку
кримінального судочинства.

Зазначене обумовлює висновок,
що компетентним національним судом,
до юрисдикції якого належить розгляд
скарг щодо прийняття рішень, вчинення
дій або допущення бездіяльності
суб'єктом владних повноважень
стосовно заяв і повідомлень про
вчинені або підготовлювані злочини,
є суд, який спеціалізується на
розгляді кримінальних справ.

Конституційним Судом України в
Рішенні від 25 листопада 1997 року N 6-зп (
v006p710-97 ) сформульовано правову позицію,
за якою удосконалення законодавства в
контексті статті 55 Конституції України
( 254к/96-ВР ) має бути поступовою
тенденцією, спрямованою на розширення
судового захисту прав і свобод
людини, зокрема судового контролю за
правомірністю і обґрунтованістю
рішень, дій чи бездіяльності
суб'єктів владних повноважень
(пункт 2 мотивувальної частини) (
v006p710-97 ). Ця правова позиція
кореспондується з положеннями статті 13
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод ( 995_004 ) (далі -
Конвенція) щодо ефективного засобу
юридичного за порушень, вчинених
особами, які здійснюють свої
офіційні повноваження. Реалізація
права на оскарження рішень, дій чи
бездіяльності вказаних суб'єктів має
відповідати також вимозі стосовно
доступності правосуддя, про що
зазначено у міжнародних правових
документах - Загальній декларації прав
людини ( 995_015 ) (стаття 8),
Міжнародному пакті про громадянські і
політичні права ( 995_043 ) (стаття 14),
Конвенції ( 995_004 ) (стаття 6), Декларації
основних принципів правосуддя для
жертв злочинів та зловживання владою,
прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 29
листопада 1985 року ( 995_114 ) (пункт 4).

Таким чином, Конституційний
Суд України вважає, що з метою
реалізації положень статті 55
Конституції України ( 254к/96-ВР ) та
недопущення обмеження конституційних
прав і свобод людини і громадянина у
разі оскарження до суду рішень, дій чи
бездіяльності прокурора, слідчого,
органу дізнання стосовно заяв і
повідомлень про вчинені або
підготовлювані злочини такі скарги
суди повинні розглядати аналогічно
до порядку оскарження до суду рішень і
дій прокурора, слідчого, органу
дізнання, встановленого КПК України (
1001-05, 1002-05, 1003-05 ).

Відповідно до Рішення
конституційного Суду України від 14.12.2011
року № 19-рп/2011 в аспекті
конституційного звернення положення
частини другої статті 55 Конституції
України ( 254к/96-ВР ) необхідно розуміти
так, що конституційне право на
оскарження в суді будь-яких рішень,
дій чи бездіяльності всіх органів
державної влади, органів місцевого
самоврядування, посадових і
службових осіб гарантовано кожному.
Реалізація цього права забезпечується
у відповідному виді судочинства і
в порядку, визначеному процесуальним
законом.

Таким чином, скарги осіб
стосовно прийняття рішень, вчинення
дій або допущення бездіяльності
суб'єктом владних повноважень щодо
заяв і повідомлень про вчинені або
підготовлювані злочини суди повинні
розглядати і вирішувати у
кримінальному судочинстві.

З урахуванням викладеного, суд
приходить до висновку, що провадження у
справі необхідно закрити, оскільки
дану справу не належить розглядати в
порядку адміністративного
судочинства, а дана справа підлягає
розгляду в порядку кримінального
судочинства.

Керуючись ст. 157, 165 КАС
України, суд, -

УХВАЛИВ:

Адміністративну справу за
позовом ОСОБА_1 до Попільнянського
районного відділу управління
Міністерства внутрішніх справ України
у Житомирській області про
зобов'язання дати обґрунтовану
відповідь по суті звернення,
відшкодування моральної шкоди у
зв'язку з протиправним невиконанням
зобов'язання дати обґрунтовану
відповідь провадження закрити,
оскільки дану справу не належить
розглядати в порядку
адміністративного судочинства.

Роз'яснити позивачу ОСОБА_1, що
дану справу необхідно розглядати в
порядку кримінального судочинства.

Апеляційна скарга на ухвалу суду
першої інстанції подається до
Житомирського апеляційного
адміністративного суду через
Попільнянський районний суд протягом
п'яти днів з дня її проголошення. У разі
якщо ухвалу було постановлено без
участі особи, яка її оскаржує,
апеляційна скарга подається протягом
п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Попільнянського

районного суду
Рудник М. І.