Справа № 2а-273/10
Суддя: Ніколін В.В.
Дата ухвалення: 2014-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2014 року
Справа № 37758/11

Колегія суддів Львівського
апеляційного адміністративного суду в
складі:

головуючого судді
Ніколіна В.В.,

суддів
Качмара В.Я., Гінди О.М.,

розглянувши у порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу ОСОБА_1 на постанову
Виноградівського районного суду
Закарпатської області від 22.02.2011 року у
справі за позовом ОСОБА_1 до
Виноградівського районного центру
зайнятості про визнання дій
протиправними та зобов'язання
реєстрації позивача, як безробітного, -

ВСТАНОВИЛА
:

ОСОБА_1 03.02.2011 року звернувся до суду з
адміністративним позовом до
Виноградівського районного центру
зайнятості про визнання дій
протиправними та зобов'язання
реєстрації позивача, як безробітного.

Оскаржуваною постановою
Виноградівського районного суду
Закарпатської області від 22.02.2011 року в
позові відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі позивач
просить зазначену постанову скасувати
та прийняти нову, якою
адміністративний позов задовольнити
повністю, покликаючись на порушення
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права.
Вимоги за апеляційною скаргою
обґрунтовує тим, що суд першої
інстанції неправомірно позбавив його в
грудні 2010 року набути статус
безробітного і право на отримання
коштів та пошук роботи в центрі
зайнятості.

Сторони по справі належним чином судом
були повідомлені, однак з невідомих для
суду причин не з'явилися в зал судового
засідання, а тому відповідно до ч. 1 ст.
197 КАС України суд апеляційної
інстанції може розглянути справу в
порядку письмового провадження за
наявними у справі матеріалами, якщо
справу може бути вирішено на основі
наявних у ній доказів, у разі
неприбуття жодної з осіб, які беруть
участь у справі, у судове засідання,
хоча вони були належним чином
повідомлені про дату, час і місце
судового засідання.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги у їх сукупності,
колегія суддів приходить до
переконання, що подана скарга підлягає
частковому задоволенню з наступних
мотивів.

Судом першої інстанції встановлено, що
Порядком реєстрації, перереєстрації та
ведення обліку громадян, які шукають
роботу і безробітних (постанова КМ
України від 27.04.98 р. N 578 - діяла на час
первинної реєстрації позивача),
передбачено, що при реєстрації в центрі
зайнятості, як шукаючого роботу
громадянин повинен подати визначений
цим порядком перелік документів. При
цьому він має повідомити спеціалісту
центру зайнятості всі відомості, які
можуть вплинути на порядок виплати та
розмір допомоги по безробіттю. Жодним
нормативним документом не встановлено
обов'язку служби зайнятості щодо
перевірки під час реєстрації чи
надання статусу безробітного поданих
громадянином відомостей та можливості
відмови у реєстрації чи наданні
статусу безробітного (або від
термінування виплати допомоги по
безробіттю) з підстав їх можливої
недостовірності.

Виноградівський районний центр
зайнятості, як робочий орган
виконавчої дирекції Фонду ЗДССУВБ,
згідно із пунктом 3 статті 35 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування на
випадок безробіття" має право
перевіряти достовірність інформації,
що надається до центру зайнятості
роботодавцями і фізичними особами.
Такі перевірки проводяться центром
зайнятості у відповідності до Порядку
у визначених цим Порядком страхових
випадках, в тому числі, якщо подані
застрахованою особою документи дають
їй право на одержання допомоги по
безробіттю відповідно до частини
першої статті 22 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття", а її розмір визначений
відповідно до частини першої статті 23
цього Закону, перевищує розмір
прожиткового мінімуму, встановленого
законодавством для працездатних осіб.
У відповідності до п. 5 Порядку
перевірка достовірності даних, які є
підставою для надання особі статусу
безробітної та виплати їй
матеріального забезпечення
проводиться центрами зайнятості
шляхом звіряння з відомостями органів
Державної податкової адміністрації,
Пенсійного Фонду України, фондів
загальнообов'язкового державного
соціального страхування, державних
реєстраторів, управлінь праці та
соціального захисту населення,
відділів (управлінь) субсидій.

Відповідно до пп. "б" п. З ст. 1 Закону N
803-ХІІ громадяни, які самостійно
забезпечують себе роботою, в тому числі
підприємці, відносяться до зайнятого
населення і не можуть бути визнані
безробітними та отримувати соціальне
забезпечення відповідно до Закону
України N 1533-ІІІ. Згідно частини другої
п. 2 Порядку реєстрації, перереєстрації
та ведення обліку громадян, які шукають
роботу, і. безробітних, затвердженого
постановою КМ України від 14.02.2007 р. N 219,
та Положення про порядок реєстрації,
перереєстрації та ведення обліку
громадян, затвердженого постановою КМ
України від 27.04.98 р. N 578, зайнятим
громадянам надаються лише
консультаційні послуги без виплати
матеріального забезпечення. Пунктами 2,
3 статті 36 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття" визначено, що застраховані
особи, зареєстровані в установленому
порядку як безробітні, зобов'язані
своєчасно подавати відомості про
обставини, що впливають на умови
виплати їм забезпечення та надання
соціальних послуг.

Згідно абзацу 14 та 15 підпункту 20
Порядку реєстрації, перереєстрації та
ведення обліку громадян, які шукають
роботу і безробітних (постанова КМ
України від 14 лютого 2007 р. N 219 - діяла на
час, коли позивач звернувся до
відповідача 22.12.2010 року), передбачено,
що громадяни, зареєстровані як такі, що
шукають роботу, та безробітні,
знімаються з обліку: з дня виявлення
факту подання недостовірних даних, що
мав місце під час перебування особи на
обліку як безробітної; громадяни
можуть зареєструватися в державній
службі зайнятості як такі, що шукають
роботу, після закінчення шести місяців
з дати зняття їх з обліку за умови, що
вони повернули отримані кошти.

Виходячи з вищенаведених норм чинного
законодавства, суд приходить до
висновку, що у зв'язку з тим, що ОСОБА_1
при реєстрації в службі зайнятості не
повідомив про не скасовану реєстрацію
його, як фізичної особи - суб'єкта
підприємницької діяльності, він не міг
бути визнаний безробітним і,
відповідно, отримував матеріальне
забезпечення за нормами Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття" безпідставно і незаконно,
отримані кошти не сплатив, у зв'язку з
чим його позовні вимоги задоволенню не
підлягають.

Такі висновки суду першої інстанції, на
думку колегії суддів, не відповідають
нормам процесуального та
матеріального права.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_1 03.02.2011 року звернувся до суду з
адміністративним позовом до
Виноградівського районного центру
зайнятості про визнання дій
протиправними та зобов'язання
реєстрації позивача, як безробітного.
21.12.2010 року він звільнився з роботи з
Виноградівської філії "Доркомплект" за
угодою сторін, а 22.12.2010 р. звернувся до
Виноградівського районного центру
зайнятості з заявою, для отримання
статусу безробітного та пошуку роботи.
Відповідач в свою чергу
листом-повідомленням від 05.01.2011 р. № 11-6
відмовив йому у постановці його на
облік, як безробітного. Відмову
мотивував тим, що нібито позивач подав
недостовірні дані, що мали місце під
час перебування на обліку, як
безробітного в 2006 р., внаслідок чого
незаконно отримав матеріальну
допомогу по безробіттю, оскільки був
зареєстрований, як фізична особа -
підприємець. Виноградівським районним
центром зайнятості було встановлено,
що позивач є приватним підприємцем з
31.10.2001 року та одночасно з 16.06.2006 року по
10.06.2007 року коли у перше перебував на
обліку, як безробітний, він отримав
допомогу по безробіттю у сумі 4182,69
гривень. На підставі даної інформації
ОСОБА_1 було повідомлено можливе
постановлення його на облік, як
безробітного і такого, що шукає робот,
тільки після повернення незаконно
отриманих коштів.

За змістом положень статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Відповідно до ст. ст. 11, 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, а суд згідно ст.
86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у
справі, за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні.

Так, у відповідності до пункту «б»
частини 3 статті 1 Закону України «Про
зайнятість населення» в Україні до
зайнятого населення належать
громадяни, що проживають на території
держави на законних підставах та які
самостійно забезпечують себе роботою,
включаючи підприємців, осіб, зайнятих
індивідуальною трудовою діяльністю,
творчою діяльністю, члени
кооперативів, фермери та члени їх
сімей, що беруть участь у виробництві.

Частиною 1 статті 2 цього Закону
передбачено, що безробітними
визнаються працездатні громадяни
працездатного віку, які через
відсутність роботи не мають заробітку
або інших передбачених законодавством
доходів і зареєстровані у державній
службі зайнятості як такі, що шукають
роботу, готові та здатні приступити до
підходящої роботи

Згідно ст. 18 Закону України «Про
зайнятість населення», державна служба
зайнятості створюється для реалізації
державної політики зайнятості
населення, професійної орієнтації,
підготовки і перепідготовки,
працевлаштування та соціальної
підтримки тимчасово не працюючих
громадян. Діяльність державної служби
зайнятості здійснюється під
керівництвом Міністерства праці та
соціальної політики України, місцевих
державних адміністрацій, органів
місцевого самоврядування та
фінансується за рахунок Фонду
загальнообов'язкового державного
соціального страхування України на
випадок безробіття, передбачених на ці
цілі.

У межах наданих ст. 19 Закону України
повноважень державна служба
зайнятості зокрема: - реєструє
безробітних; - подає допомогу
громадянам у підборі підходящої
роботи;- в установленому
законодавством порядку подає
громадянам допомогу по безробіттю та
матеріальну допомогу по безробіттю,
припиняє і відкладає їх виплати.

Відповідно до Порядку розслідування
страхових випадків та обґрунтованості
виплати матеріального забезпечення
безробітним, затвердженого наказом
Міністерства праці та соціальної
політики України, Державної податкової
адміністрації України від 13 лютого 2009
року № 60/62 (далі - Порядок № 60/62), на
районні, міськрайонні, міські та
районні у містах центри зайнятості, на
які покладено виконання функцій
робочих органів виконавчої дирекції
Фонду загальнообов'язкового
державного соціального страхування
України на випадок безробіття,
покладено обов'язок здійснити
перевірку достовірності даних, які є
підставою для надання особі статусу
безробітної та виплати їй
матеріального забезпечення, що
зазначені в документах, поданих особою
до державної служби зайнятості під час
її реєстрації та протягом періоду її
перебування на обліку, як безробітної.

Оскільки положень Порядку № 60/62 не
проведено належної перевірки
достовірності даних в період
перебування позивача на вказаному
обліку, а здійснено це лише у 2011 року,
тому строк звернення до суду про
стягнення цих коштів позивачем
пропущено та не встановлено
правомірності вчиненої дії.

Відповідно до Порядку реєстрації,
перереєстрації та ведення обліку
громадян, які шукають роботу, і
безробітних затвердженогопостановою
КМ України від 14 лютого 2007 року № 219
(далі - Порядок № 219) до державної служби
зайнятості за сприянням у
працевлаштуванні можуть звертатися
всі незайняті громадяни, які бажають
працювати, а також зайняті громадяни,
які бажають змінити професію або місце
роботи, влаштуватися на роботу за
сумісництвом чи у вільний від навчання
час.

Пунктом 2 Порядку № 219 передбачено, що
під час проведення реєстрації
громадянина працівник центру
зайнятості із застосуванням
автоматизованої системи заповнює
персональну картку особи, що
звернулася до центру зайнятості (далі -
картка), в якій зазначаються особисті
дані особи, відомості про останнє місце
роботи або вид діяльності, що
визначений пунктом 3 статті 1 Закону
України «Про зайнятість населення»,
підстава припинення трудових відносин
відповідне до запису в трудовій книжці
або іншого виду діяльності, що
підтверджено документально, та
ознайомлює громадянина з пам'яткою
"Ваші права - Ваші обов'язки". Форму
картки та пам'ятки затверджує
Мінсоцполітики.

Відповідно до частини другої статті 36
Закону № 1533-ІІІ застраховані особи,
зареєстровані в установленому порядку
як безробітні, зобов'язані своєчасно
подавати відомості про обставини, що
впливають на умови виплати їм
забезпечення та надання соціальних
послуг.

Відповідно до пункту 2 Порядку № 60/62
розслідування здійснюється шляхом
проведення перевірки достовірності
даних, які є підставою для надання
особі статусу безробітної та виплати
їй матеріального забезпечення, що
зазначені в документах, поданих особою
до державної служби зайнятості під час
її реєстрації та протягом періоду її
перебування на обліку, як безробітної.

Пунктом 5 Порядку № 60/62 передбачено, що
перевірка достовірності даних, які є
підставою для надання особі статусу
безробітної та виплати їй
матеріального забезпечення,
проводиться центрами зайнятості
шляхом: звіряння наданої особою
інформації з відомостями, наявними в
Державній податковій адміністрації
України, Пенсійному фонді України, у
державних реєстраторів; використання
даних вищевказаних органів, Державного
департаменту нагляду за додержанням
законодавства про працю,
контрольно-ревізійних органів
цільового використання коштів Фонду;
проведення центром зайнятості
перевірки достовірності зазначених у
довідках про середню заробітну плату
даних та записів у трудових книжках
безпосередньо на підприємствах, в
установах, організаціях та у фізичних
осіб, які використовують найману працю,
у порядку, встановленому
законодавством. За результатами звірки
або перевірки оформлюється акт, який
підписується посадовими особами, що її
проводили. У разі встановлення
недостовірності даних, на підставі
яких особі надано статус безробітної
та право на виплату матеріального
забезпечення, особа ознайомлюється з
актом, про що засвідчує власним
підписом. У разі відмови особи
підписати акт про це робиться
відповідна відмітка спеціалістом
центру зайнятості.

Згідно пункту 6 Порядку № 60/62, у разі
встановлення центром зайнятості
відповідно до зазначеного Порядку
належності безробітної особи до
категорії зайнятих така особа
знімається з обліку як безробітна в
установленому законодавством порядку
та повертає суму незаконно отриманого
матеріального забезпечення і вартості
наданих соціальних послуг з моменту
виникнення обставин, що впливають на
умови виплати матеріального
забезпечення та надання соціальних
послуг. Якщо відомості про доходи
особи, на підставі яких призначено
матеріальне забезпечення, є
недостовірними з вини роботодавця,
центри зайнятості проводять
перерахунок страхових виплат з дня їх
призначення. Суми незаконно виплачених
коштів повертаються роботодавцем.
Виплата коштів, недоотриманих особою
внаслідок зниження суми страхових
виплат, здійснюється за рахунок коштів
Фонду.

Якщо відомості про доходи є
недостовірними з вини особи, центри
зайнятості припиняють відповідні
виплати, а суми здійснених виплат з дня
їх призначення повертаються особою
відповідно до пункту 7 цього Порядку.

З огляду на викладене, встановлено, що
районним центром зайнятості не
проведена перевірка достовірності
даних, які є підставою для надання
особі статусу безробітної та
проведеним розслідуванням страхових
випадків та обґрунтованості виплати
матеріального забезпечення
безробітним не встановлено з чиєї вини
відомості, на підставі яких призначено
матеріальне забезпечення є
недостовірними, тобто з вини особи,
якій надано статус безробітної, чи з
вини роботодавця в період щодо 16.06.2006
року по 10.06.2007 року, адже не було
досліджено наявність реєстрації чи її
припинення та не стягнуто в судовому
порядку з апелянта вказаної суми.
Громадяни зареєстровані, як такі, що
шукають роботу, та безробітні,
знімаються з обліку у відповідності до
Порядку № 219 згаданого вище, з певних
умов, однак відмовляючи відповідач
провівши розслідування затвердивши
акт, прийшов до висновку про порушення
вчинені особою, коли він перебував на
обліку, але ОСОБА_1 перебуваючи в
трудових відносинах та звільнившись
вже 22.12.2010 року звернувся до центру
зайнятості, а тому його право на
вказану допомогу порушене
відповідачем.

А тому колегія суддів, враховуючи
докази наведені сторонами в справі,
встановила, що відповідачем було
порушене право особи на отримання
допомоги по безробіттю та пошук роботи,
що йому гарантується державою
відповідно до чинного закону України.

Колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції неповно з'ясував обставини
справи, постанова суду прийнята з
порушенням норм процесуального та
матеріального права, що призвело до
неправильного вирішення справи, у
зв'язку з чим в силу вимог ст. 202 КАС
України постанова суду підлягає
скасуванню з прийняттям нової
постанови про задоволення позовних
вимог.

Керуючись ст.ст. 195, 197, п.3 ч.1 ст.198, п.п.1, 4
ч.1 ст.202, 205, 207, 254 КАС України, колегія
суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -
задовольнити частково.

Постанову Виноградівського районного
суду Закарпатської області від 22.02.2011
року у справі № 2а-273/11 - скасувати
прийняти нову, якою позовні вимоги
ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії
Виноградівського районного центру
зайнятості, щодо відмови ОСОБА_1 у його
реєстрації, як особи безробітного.

Зобов'язати Виноградівський районний
центр зайнятості розглянути заяву
ОСОБА_1 щодо безробітного і такого, що
шукає роботу.

Постанова може бути оскаржена до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуючий
В.В. Ніколін

Судді
В.Я. Качмар

О.М. Гінда