Справа № 814/5430/13-а
Суддя: Птичкіна В.В.
Дата ухвалення: 2014-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 лютого 2014 року
Справа № 814/5430/13-а

м. Миколаїв

Суддя Миколаївського окружного
адміністративного суду Птичкіна В.В.,
розглянувши в порядку письмового
провадження справу

за позовом:Вознесенського
міськрайонного центру зайнятості, вул.
Жовтневої революції, 97, м. Вознесенськ,
Миколаївська область, 56500 до
відповіджача:ОСОБА_1, АДРЕСА_1
про:стягнення заборгованості в сумі
3083,75 грн., Вознесенський міськрайонний
центр зайнятості (надалі - МЦЗ або
позивач) звернувся до суду з
адміністративним позовом про
стягнення з ОСОБА_1 (надалі - відповідач)
безпідставно отриманої допомоги по
безробіттю в сумі 3083,75 грн.

13.02.2014 представник позивача подав
клопотання про розгляд справи в
порядку письмового провадження (ар. с.
27-28).

Ухвала суду від 31.12.2013, повістка суду
від 30.01.2014, що були направлені за місцем
проживання відповідача, повернулись
без вручення адресату з відміткою
пошти «за закінченням терміну
зберігання» (ар. с. 18-21, 30-32). Частиною 11
статті 35 Кодексу адміністративного
судочинства України, встановлено, що у
разі повернення поштового
відправлення з повісткою, яка не
вручена адресату з незалежних від суду
причин, вважається, що така повістка
вручена належним чином. У разі
неприбуття відповідача, належним чином
повідомленого про дату, час і місце
судового розгляду, без поважних причин
розгляд справи може не відкладатися і
справу може бути вирішено на підставі
наявних у ній доказів (частина 4 статті
128 Кодексу адміністративного
судочинства України). Згідно з частиною
6 статті 128 Кодексу адміністративного
судочинства України якщо немає
перешкод для розгляду справи у
судовому засіданні, але прибули не всі
особи, які беруть участь у справі, хоча
і були належним чином повідомлені про
дату, час і місце судового розгляду, суд
має право розглянути справу у
письмовому провадженні.

На підставі частини 6 статті 128 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд розглянув справу у
письмовому провадженні.

Дослідивши письмові докази, суд

В С Т А Н О В И В:

14.05.2007 відповідач звернулася до МЦЗ із
заявою про надання йому статусу
безробітного з виплатою допомоги по
безробіттю. Наказом від 14.05.2007
відповідачу був наданий статус
безробітного (ар. с. 6). Відповідач
перебував на обліку по 15.10.2007.

28.03.2013 в результаті отримання обміну
електронними даними з Державною
податковою адміністрацією позивачем
було виявлено, що відповідач,
перебуваючи на обліку в МЦЗ, відносився
до зайнятого населення. Зазначена
обставина, на думку МЦЗ, свідчить про
те, що відповідач безпідставно отримав
допомогу по безробіттю в період з 14.05.2007
по 15.10.2007 в сумі 3083,75 грн.

До суду МЦЗ звернувся 31.12.2013 (більш ніж 6
років потому, як ОСОБА_1 отримав
допомогу по безробіттю).

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону
України від 01.03.1991 № 803-ХІІ «Про
зайнятість населення» (надалі - Закон №
803), безробітними визнаються
працездатні громадяни, які через
відсутність роботи не мають заробітку
або інших передбачених законодавством
доходів і зареєстровані у державній
службі зайнятості як такі що шукають
роботу, готові та здатні приступити до
підходящої роботи.

Як зазначено у частині 1 статті 25 Закону
№ 803, держава створює умови незайнятим
громадянам у поновленні їх трудової
діяльності та забезпечує їм
компенсацію, в тому числі виплату в
установленому порядку допомоги по
безробіттю. Розміри та умови надання
матеріального забезпечення на випадок
безробіття визначаються Законом
України від 02.03.2000 № 1533-ІІІ «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття» (частина 2 статті 25 Закону
№ 803).

Відповідно до частини 1 статті 7 Закону
України від 02.03.2000 № 1533-ІІІ «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття» (надалі - Закон № 1533),
допомога по безробіттю є видом
забезпечення за цим Законом.

В силу підпункту «а» пункту 3 статті 1
Закону № 803, фізичні особи-підприємці
відносяться до зайнятого населення.

Частиною 2 статті 36 Закону № 1533
встановлено, що застраховані особи,
зареєстровані в установленому порядку
як безробітні, зобов'язані своєчасно
подавати відомості про обставини, що
впливають на умови виплати їм
забезпечення та надання соціальних
послуг. Сума виплаченого забезпечення
та вартості наданих соціальних послуг
застрахованій особі внаслідок
умисного невиконання нею своїх
обов'язків та зловживання ними
стягується з цієї особи відповідно до
законодавства України з моменту
виникнення обставин, що впливають на
умови виплати їй забезпечення та
надання соціальних послуг (частина 3
статті 36 Закону № 1533).

Відповідно до частини 1 статті 34 Закону
№ 1533, Фонд загальнообов'язкового
державного соціального страхування на
випадок безробіття (надалі - Фонд,
функції робочих органів виконавчої
дирекції якого частиною 2 статті 12
Закону № 1533 покладені на центри
зайнятості) має право стягувати
відповідно до закону кошти Фонду,
виплачені особам, зареєстрованим як
безробітні, у вигляді матеріального
забезпечення на випадок безробіття та
витрачені на надання соціальних послуг
безробітним у разі встановлення факту
їх отримання на підставі недостовірних
відомостей, поданих особою;
зобов'язаний вживати заходів до
раціонального використання коштів і
забезпечення фінансової стабільності
Фонду, контролювати правильність
витрат за страхуванням на випадок
безробіття, передбачених цим Законом
та іншими нормативно-правовими актами
з питань страхування на випадок
безробіття, правильність призначення
роботодавцем та виплати застрахованим
особам допомоги по частковому
безробіттю (частина 2 статті 34 Закону №
1533).

Пунктом 5 частини 2 статті 12 Закону № 1533
передбачено, що виконавча дирекція
Фонду та її робочі органи контролюють
правильність витрат за страхуванням на
випадок безробіття, проводять
розслідування страхових випадків та
обґрунтованості виплати матеріального
забезпечення в порядку, встановленому
центральними органами виконавчої
влади у сфері праці та соціальної
політики, державної податкової
політики, Пенсійним фондом України за
погодженням з правлінням Фонду.

Розслідування страхових випадків та
обґрунтованості виплати матеріального
забезпечення здійснюється шляхом
звіряння даних, зазначених у
документах страхувальника, з базою
даних Пенсійного фонду України та
Державної податкової адміністрації
України, а в разі необхідності - шляхом
проведення виїзних планових та
позапланових перевірок
страхувальників.

Порядок розслідування страхових
випадків та обґрунтованості виплати
матеріального забезпечення
безробітним (надалі - Порядок) був
затверджений наказом Міністерства
праці та соціальної політики України,
Державної податкової адміністрації
України від 13.02.2009 № 60/62, постановою
правління Пенсійного фонду України від
13.12.2009 № 7-1.

Як вказано у пункті 2 Порядку,
розслідування здійснюється шляхом
проведення перевірки достовірності
даних, які є підставою для надання
особі статусу безробітної та виплати
їй матеріального забезпечення, що
зазначені в документах, поданих особою
до державної служби зайнятості під час
її реєстрації та протягом періоду її
перебування на обліку як безробітної.

Перевірка проводиться районними,
міськрайонними, міськими та районними
у містах центрами зайнятості, на які
покладено виконання функцій робочих
органів виконавчої дирекції Фонду
загальнообов'язкового державного
соціального страхування України на
випадок безробіття, у разі, коли:

- подані застрахованою особою
документи дають їй право на одержання
допомоги по безробіттю відповідно до
частини 1 статті 22 Закону № 1533;

- особа, яка одержує допомогу по
безробіттю та не може бути
працевлаштована у зв'язку з
відсутністю на ринку праці підходящої
роботи, виявила бажання отримати
залишок належної їй допомоги по
безробіттю одноразово для організації
підприємницької діяльності;

- центром зайнятості
розглядається питання про направлення
особи, яка має вищу освіту і перебуває
на обліку як безробітна, на
перепідготовку для отримання другої
вищої освіти за рахунок коштів Фонду
загальнообов'язкового державного
соціального страхування України на
випадок безробіття (далі - Фонд);

- під час перебування особи на
обліку як безробітної до центру
зайнятості надійшла інформація від
державних органів, підприємств,
установ, організацій чи громадян про
обставини, що впливають на умови
виплати матеріального забезпечення та
надання соціальних послуг безробітній
особі, яка відрізняється від поданих
нею відомостей, або така інформація
розміщена в засобах масової
інформації.

Порядком не передбачена можливість
проведення перевірки після того, як
особа була знята з обліку.

Відповідно до пункту 5 Порядку,
перевірка достовірності даних, які є
підставою для надання особі статусу
безробітної та виплати їй
матеріального забезпечення,
проводиться центрами зайнятості
шляхом звіряння наданої особою
інформації з відомостями, наявними в
Державній податковій адміністрацій
України, Пенсійному фонді Україні, у
державних реєстраторів; використання
даних вищевказаних органів, Державного
департаменту нагляду за додержанням
законодавства про працю,
контрольно-ревізійних органів
цільового використання коштів Фонду;
проведення центром зайнятості
перевірки достовірності зазначених у
довідках про середню заробітну плату
даних та записів у трудових книжках
безпосередньо на підприємствах, в
установах, організаціях та у фізичних
осіб, які використовують найману працю,
у порядку, встановленому
законодавством. За результатами звірки
або перевірки оформлюється акт, який
підписується посадовими особами, що її
проводили. У разі встановлення
недостовірності даних, на підставі
яких особі надано статус безробітної
та право на виплату матеріального
забезпечення, особа ознайомлюється з
актом, про що засвідчує власним
підписом. У разі відмови особи
підписати акт про це робиться
відповідна відмітка спеціалістом
центра зайнятості.

Враховуючи це, суд вважає, що позивач
був зобов'язаний (і мав для цього всі
можливості) своєчасно (до 15.10.2007 - дата
зняття відповідача з обліку)
встановити той факт, що ОСОБА_1 був
зареєстрований в якості
фізичної-особи-підприємця, відповідно,
припинити виплату допомоги по
безробіттю або провести, як це
передбачено Порядком, розслідування,
скласти передбачені Порядком
документи і, у випадку відмови
відповідача повернути незаконно
отримані кошти, звернутися до суду з
адміністративним позовом в порядку і
строки, що передбачались чинним на той
час законодавством України.

Враховуючи викладене вище, а
також те, що позивач втратив право
стягнення з відповідача суми отриманої
допомоги по безробіттю, суд дійшов
висновку про відмову у задоволенні
позову.

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні позову відмовити.

У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження

Апеляційна скарга подається до
адміністративного суду апеляційної
інстанції через суд першої інстанції,
який ухвалив оскаржуване судове
рішення. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Суддя
В.В. Птичкіна