Справа № 2а/758/11/2412
Суддя: Гонтарук В. М.
Дата ухвалення: 2014-03-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 2а/758/11/2412
Головуючий у 1-й інстанції: Дячук О.О.
Суддя-доповідач: Гонтарук В. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2014 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

Головуючий суддя: Гонтарук В. М.

судді: Біла Л.М. Матохнюк Д.Б.

розглянувши у порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
управління Пенсійного фонду України в
Сторожинецькому районі Чернівецької
області на постанову Сторожинецького
районного суду Чернівецької області
від 31 березня 2011 року у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_2 до
управління Пенсійного фонду України в
Сторожинецькому районі Чернівецької
області, Головного управлінн
Пенсійного фонду України в
Чернівецькій області про зобов'язання
нарахувати та виплатити пенсію,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до Сторожинецького
районного суду Чернівецької області з
адміністративним позовом до
управління Пенсійного фонду України в
Сторожинецькому районі Чернівецької
області, Головного управління
Пенсійного фонду України в
Чернівецькій області про зобов'язання
нарахувати та здійснити виплату
пенсію.

Постановою Сторожинецького районного
суду Чернівецької області від 31
березня 2011 року позов задоволено.

Не погоджуючись із рішенням суду
першої інстанції, управління
Пенсійного фонду України в
Сторожинецькому районі Чернівецької
області подало апеляційну скаргу, в
якій просить суд скасувати постанову
Сторожинецького районного суду
Чернівецької області та ухвалити нове
рішення, яким відмовити у задоволенні
позовних вимог, посилаючись при цьому
на неповне з'ясування обставин, які
мають значення для справи та порушення
норм матеріального права, що
призвело до неправильного вирішення
спору.

Суд апеляційної інстанції, відповідно
до положень ст.ст.197, 183-2 КАС України,
проводить розгляд справи в порядку
письмового провадження, при цьому
згідно частини 6 статті 12, частини 1
статті 41 КАС України, повне фіксування
судового засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не відбувається.

Відповідно до ч.1 ст. 195 КАС України, суд
апеляційної інстанції переглядає
судові рішення суду першої інстанції в
межах апеляційної скарги.

Перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу необхідно
залишити без задоволення, а постанову
суду першої інстанції - без змін, з
наступних підстав.

Як вбачається із матеріалів справи,
позивач є громадянином України, що
підтверджується копією закордонного
паспорту, з 1997 року проживає в Ізраїлі.
Відповідно до копії трудової книжки
позивач має достатній стаж для
призначення пенсії.

Маючи достатній вік та стаж для
отримання пенсії, 03 січня 2010 року
позивач звернувся з заявою про
призначення пенсії за віком, а також
надав документи необхідні для
призначення пенсії.

Проте управління Пенсійного фонду
України в Сторожинецькому районі
Чернівецької області листом від 14
грудня 2010 року №118/Б-11 та Головне
управління Пенсійного фонду України в
Чернівецькій області листом від 17
грудня 2010 року №722/Б-11 відмовили
позивачу в призначенні пенсії.

З наведеною позицією відповідачів не
погодився суд першої інстанції,
посилаючись на рішення
Конституційного суду України №1-32/2009
від 07 жовтня 2009 року, яким визнано
неконституційними ст.ст. 49, 51 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» щодо
неможливості нарахування пенсії
громадянам, які виїхали за межі
України.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції, з
таких підстав.

Відповідно до статті 46 Конституції
України, громадяни мають право на
соціальний захист, що включає право на
забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника, а
також у старості та в інших випадках,
передбачених законом. Це право
гарантується загальнообов'язковим
державним соціальним страхуванням за
рахунок страхових внесків громадян,
підприємств, установ і організацій, а
також бюджетних та інших джерел
соціального забезпечення.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті
49 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", виплата пенсії
припиняється на весь час проживання
(перебування) пенсіонера за кордоном,
якщо інше не передбачено міжнародним
договором України, згода на
обов'язковість якого надана Верховною
Радою України.

Відповідно до другого речення статті 51
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", під час перебування за
кордоном пенсія виплачується в тому
разі, якщо це передбачено міжнародним
договором України, згода на
обов'язковість якого надана Верховною
Радою України.

Міжнародних договорів між Україною і
Ізраїлем стосовно призначення та
виплати пенсії не укладалося.

У Рішенні Конституційного Суду України
№25-рп/2009 від 07.10.2009 зазначено, що не
виплата пенсій громадянам України, які
виїхали з України, визнано
неконституційним, Конституційним
Судом України визнано такими, що не
відповідають Конституції України (є
неконституційними) положення п. 2 ч. 1 ст.
49, другого речення ст. 51 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування" від 09.07.2003 №
1058-ІУ, у зв'язку з чим застосуванню не
підлягають.

Зокрема в даному рішенні вказано, що
конституційне право на соціальний
захист поставлене в залежність від
факту укладення Україною з відповідною
державою міжнародного договору з
питань пенсійного забезпечення. Таким
чином держава, всупереч конституційним
гарантіям соціального захисту для всіх
осіб, що мають право на отримання
пенсії у старості, на законодавчому
рівні позбавила цього права
пенсіонерів у тих випадках, коли вони
обрали постійним місцем проживання
країну, з якою не укладено відповідного
договору.

Відповідно до частини другої статті 152
Конституції України закони, інші
правові акти або їх окремі положення,
що визнані неконституційними,
втрачають чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України рішення
про їх неконституційність.

Таким чином, з 7 жовтня 2009 року відсутні
норми, які унеможливлюють призначення
та виплату позивачу пенсії.

Тому посилання відповідачів про
безпідставність позовних вимог з
огляду на те, що на даний час чинним
законодавством України не передбачено
порядку та умови призначення пенсій,
механізму їх виплати громадянам, які
проживають в країнах, з якими не
укладено договорів щодо пенсійного
забезпечення, колегія суддів вважає
безпідставними.

Крім цього слід зазначити, що згідно з
частиною 2 статті 2 Закону України "Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання в Україні", реєстрація
міста проживання чи міста перебування
особи або її відсутність не може бути
умовою реалізації прав і свобод,
передбачених Конституцією, законами чи
міжнародними договорами України, або
підставою для їх обмеження.

Таким чином, кожен громадянин України,
включаючи пенсіонерів, має право на
вибір свого місця проживання, зі
збереженням усіх конституційних прав.
Позивач як громадянин України,
незалежно від країни свого проживання,
вправі користуватися всіма своїми
конституційними правами, в тому числі і
на пенсійне забезпечення, а тому за
відсутності законодавчих перешкод для
виплати пенсії відповідач зобов'язаний
відновити виплату пенсії позивачу.

Відтак, проживаючи в Ізраїлі, як
громадянин України, позивач має такі ж
самі конституційні права, як й інші
громадяни цієї держави, оскільки
Конституція України та пенсійне
законодавство України не допускають
обмеження права на соціальний захист,
зокрема права на отримання пенсії за
ознакою місця проживання.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України
«Про загальнобов'язкове державне
пенсійне страхування» оосби мають
право на призначення пенсії за віком
після досягнення віку 60 років та
наявності страхового стажу не менше 15
років. При цьому, закон не містить
обмежень в залежності від виду
отримуваної пенсіонером пенсії (за
віком, по інвалідності, вразі втрати
годувальника чи за вислугу років).

Відповідно до ч. 1 ст. 46 Закону України
«Про загальнобов'язкове державне
пенсійне страхування» нараховані суми
пенсії, на виплату яких пенсіонер мав
право, але не отримав своєчасно з
власної вини, виплачуються за минулий
час, але не більше ніж за три роки до дня
звернення за отриманням пенсії. У цьому
разі частина суми неотриманої пенсії,
але не більш як за 12 місяців,
виплачується одночасно, а решта суми
виплачується щомісяця рівними
частинами, що не перевищують місячного
розміру пенсії.

Частиною 2 ст. 46 вищевказаного Закону
передбачається, що нараховані суми
пенсії, не отримані з вини органу, що
призначає і виплачує пенсію,
виплачуються за минулий час без
обмеження будь-яким строком з
нарахуванням компенсації втрати
частини доходів.

Відповідно до вимог ст.62 Закону України
«Про пенсійне забезпечення» основним
документом, що підтверджується стаж
роботи, є трудова книжка.

Статтею 82 Закону України «Про пенсійне
забезпечення» передбачено, що пенсія
призначаються з дня звернення за
пенсією.

Відповідно до ч. 1 ст. 47 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування" пенсія
виплачується щомісяця організаціями,
що здійснюють виплату і доставку
пенсії, у строк не пізніше 25 числа
місяця, за який виплачується пенсія,
виключно у грошовій формі за
зазначеним у заяві фактичного
проживання пенсіонера в межах України
або перераховується на визначений
цією особою банківський рахунок у
порядку, передбаченому
законодавством.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції при
ухваленні постанови вірно встановив
фактичні обставини справи, дослідив
наявні докази, надав їм належну оцінку,
та прийняв законне і обґрунтоване
рішення, а його висновки відповідають
обставинам справи, підстави для зміни
чи скасування рішення відсутні.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 199, ст. 200 КАС
України, суд апеляційної інстанції
залишає скаргу без задоволення, а
ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що
суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
ухвалив оскаржуване рішення
відповідно до норм матеріального права
при дотриманні норм процесуального
права, а тому підстави для його
скасування або зміни відсутні.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 183-2, 195, 196, 198, 200, 205,
206, 254 КАС України , суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в
Сторожинецькому районі Чернівецької
області, -залишити без задоволення, а
постанову Сторожинецького районного
суду Чернівецької області від 31
березня 2011 року, -без змін.

Відповідно до ч. 10 ст. 183-2 КАС України у
разі оскарження в апеляційному порядку
постанови, прийнятої у скороченому
провадженні, судове рішення
апеляційної інстанції є остаточним та
оскарженню не підлягає.

Головуючий
Гонтарук В. М.

Судді
Біла Л.М.

Матохнюк Д.Б.