Справа № 2-а-1112/11
Суддя: Капустинський М.М.
Дата ухвалення: 2014-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Бучик
Суддя-доповідач:Капустинський М.М.
УХВАЛА

іменем України

"11" березня 2014 р.
Справа № 2-а-1112/11

Житомирський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді
Капустинського М.М.

суддів:
Мацького Є.М.

Шидловського В.Б.,

при секретарі
Дєдуху Б.О. ,

за участю представника апелянта,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Управління Пенсійного фонду України в
Богунському районі міста Житомира
Житомирської області на постанову
Богунського районного суду м. Житомира
від "31" березня 2011 р. у справі за позовом
ОСОБА_3 до Управління Пенсійного фонду
України в Богунському районі міста
Житомира Житомирської області про
зобов'язання провести перерахунок та
виплату коштів ,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Богунського районного суду
м.Житомира від 31 березня 2011 року позов
задоволено.

Визнано протиправними дії Управління
Пенсійного фонду України в м.Житомирі
щодо не нарахування та невиплати
ОСОБА_3 коштів, передбачених ст.ст.50,54
Закону України „Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи", за період з 01.10.2010 року по
31.03.2011 року.

Зобов'язано управління Пенсійного
фонду України в м.Житомирі провести
перерахунок та виплату ОСОБА_3
додаткову пенсію за шкоду заподіяну
здоров'ю, передбачену ч.4 ст.54 Закону
України „Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи",
в розмірі 8 мінімальних пенсій за віком,
визначених за ст.28 Закону України "Про
загальнообов'язкове пенсійне
страхування", виходячи із розміру
мінімальної пенсії за віком з
урахуванням фактично виплачених
коштів, за період з 01.10.2010 року по 31.03.2011
року.

Зобов'язано управління Пенсійного
фонду України в м.Житомирі провести
перерахунок та виплату ОСОБА_4
додаткову пенсію за шкоду заподіяну
здоров'ю, передбачену ч.1 ст.50 Закону
України „Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи",
в розмірі, що становить 75% мінімальної
пенсії за віком, визначеної за ст.28
Закону України "Про
загальнообов'язкове пенсійне
страхування", виходячи із розміру
мінімальної пенсії за віком з
урахуванням фактично виплачених
коштів, за період з 01.10.2010 року по 31.03.2011
року.

В апеляційній скарзі управління
Пенсійного фонду України в м.Житомирі
просить постанову суду скасувати.
Зазначає, що фінансування витрат,
пов'язаних з реалізацією Закону
України „Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи"
здійснюється за рахунок Державного
бюджету, а кошти Пенсійного фонду не
включаються до складу Державного
бюджету України.

Також, апелянт зазначає, що суд
помилково застосував до спірних
правовідносин Закон України „Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", не звернув уваги на те,
які види пенсійних виплат та
соціальних послуг здійснюються за
рахунок Пенсійного фонду відповідно до
вказаного Закону, а також на те, що
кошти виплачуються позивачу на
підставі постанови Кабінету Міністрів
України №1 від 03.01.2002 року.

Розглянувши справу та перевіривши
законність і обгрунтованість
постанови суду першої інстанції в
межах, передбачених ст.195 КАС України,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню, виходячи з наступного.

Статтею 49 Закону України „Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" передбачено, що пенсії
особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4
встановлюються у вигляді: а) державної
пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю, яка призначається
після виникнення права на державну
пенсію.

Як встановлено судом першої інстанцій
позивач є інвалідом 2-ї групи і
віднесений до 1 категорії осіб, що
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, одержує пенсію по
інвалідності на підставі статті 54
Закону України „Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи", та додаткову пенсію за
шкоду, заподіяну здоров'ю на підставі
статті 50 цього ж Закону.

Відповідно до частини 4 статті 54
вищезазначеного Закону, яка визначає
підстави та умови призначення
державних пенсій особам, віднесеним до
категорії 1 та у зв'язку з втратою
годувальника, в усіх випадках розміри
пенсії для інвалідів, щодо яких
встановлено зв'язок з Чорнобильською
катастрофою, не можуть бути нижчими по
2-й групі інвалідності - 8 мінімальних
пенсій за віком.

Згідно зі статтею 50 цього Закону
інвалідам 2-ї групи віднесеним до
категорії 1, призначається щомісячна
додаткова пенсія за шкоду, заподіяну
здоров'ю у розмірі 75 відсотків
мінімальної пенсії за віком. Виплата
додаткової пенсії відповідно до статті
53 зазначеного Закону здійснюється
повністю незалежно від заробітку,
пенсії чи іншого доходу.

Розрахунок пенсії позивачу здійснено
виходячи із встановленого постановою
Кабінету Міністрів України від 3 січня
2002 року №1 "Про підвищення розмірів
пенсій та інших соціальних виплат
окремим категоріям пенсіонерів,
фінансування яких здійснюється за
рахунок коштів державного бюджету", а
виплата допомоги до пенсії на підставі
постанови Кабінету Міністрів України
№836 від 26.07.1996 року.

У відповідності до статті 22
Конституції України конституційні
права і свободи гарантуються і не
можуть бути скасовані. При прийнятті
нових законів або внесенні змін до
чинних законів не допускається
звуження змісту та обсягу існуючих
прав і свобод.

З огляду на викладене, суд першої
інстанції дійшов обґрунтованого
висновку, що при визначенні розміру
виплат застосуванню підлягли саме
ст.ст. 50 та 54 Закону України "Про статус
і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи", а не відповідні постанови,
які, регулючи зазначені виплати
істотно звужували обсяг встановлених
законом прав.

Доводи апелянта щодо правомірності дій
у зв'язку з відсутністю джерел
фінансування на вказані виплати та
необхідність їх встановлення
бюджетним законодавством, є
безпідставними, оскільки реалізація
встановленого законом права не може
бути поставлена у залежність від
бюджетних асигнувань, тобто посилання
відповідача на відсутність у
державному бюджеті коштів як на
причину невиконання своїх зобов'язань.

Порядок обчислення пенсій по
інвалідності, що настала внаслідок
каліцтва чи захворювання, і пенсій у
зв'язку з втратою годувальника
внаслідок Чорнобильської катастрофи
затверджено Постановою Кабінету
Міністрів України від 30 травня 1997 року
№ 523. Вказана Постанова є чинною та її
положення стосовно критеріїв
обчислення розмірів пенсій
відповідають положенням статей 50, 54
Закону України „Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи".

Пунктом 2 Постанови від 3 січня 2002 року
№ 1 "Про підвищення розмірів пенсій та
інших соціальних виплат окремим
категоріям пенсіонерів, фінансування
яких здійснюється за рахунок коштів
державного бюджету", всупереч положень
статей 50, 54 вищезазначеного Закону,
Кабінет Міністрів України установив
розміри сум, з яких проводиться
розрахунок пенсій, при тому що ці суми
не відповідають розмірам мінімальної
пенсії за віком, а тому судом першої
інстанції обґрунтовано задоволено
вимоги позивача.

Таким чином, у зазначеному періоді,
вихідним критерієм обрахунку
державної та додаткової пенсій є
мінімальна пенсія за віком.
Мінімальний розмір пенсії за віком
згідно зі статтею 28 Закону України від 9
липня 2003 року № 1058-ІУ "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" встановлюється у розмірі
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, визначеного
законом.

Виходячи із загальних засад пріоритету
законів над підзаконними актами при
вирішенні цього спору, колегія суддів
приходить висновку, що при розрахунку
державної та додаткової пенсій,
передбачених статтями, наведеними
вище, застосуванню підлягає розмір
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, встановлений
в законі про Державний бюджет України
на відповідний рік, із якого
визначається мінімальний розмір
пенсії за віком.

Положення частини 3 статті 28 Закону
України „Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування" не є
перешкодою для застосування даної
величини (мінімального розміру пенсії
за віком) для обрахування інших пенсій
чи доплат пов'язаних з мінімальною
пенсією за віком, оскільки чинним
законодавством не встановлено іншого,
крім передбаченого частиною 1 цієї
статті, мінімального розміру пенсії за
віком, а тому доводи апеляційної скарги
з приводу помилкового застосування
норм вказаного закону до спірних
правовідносин, є безпідставними.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду першої інстанції не спростовують,
а тому колегія суддів приходить до
висновку, що підстави для скасування
постанови відсутні.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в Богунському
районі міста Житомира Житомирської
області залишити без задоволення, а
постанову Богунського районного суду
м.Житомира від "31" березня 2011 р. без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складання
її в повному обсязі шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя
М.М. Капустинський

судді:
Є.М. Мацький

В.Б. Шидловський

З оригіналом згідно: суддя
________________________________ М.М. Капустинський

Повний текст cудового рішення
виготовлено "13" березня 2014 р.

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу/позивачам: ОСОБА_3
АДРЕСА_1,10000

3- відповідачу/відповідачам:
Управління Пенсійного фонду України в
Богунському районі міста Житомира
Житомирської області вул. Перемоги,
55,м.Житомир,10003

4-третій особі: - ,