Справа № 2а-609/10/1370
Суддя: Клюба В.В.
Дата ухвалення: 2014-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2014 р.
Справа № 9104/27666/10

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого
судді Клюби В. В.

суддів:
Рибачука А. І., Яворського І. О.

розглянувши в порядку письмового
провадження у м. Львові апеляційну
скаргу Міського комунального
підприємства «Комунальник» на
постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 06 травня 2010
року по справі №2а - 609/10/1370 за позовом
Державної податквої інспекції в
Перемишлянському районі до Міського
комунального підприємства
«Комунальник» про стягнення
заборгованості, -

УСТАНОВИВ:

Державна податкова інспекція у
Перемишлянському районі Львівської
області звернулась до Львівського
окружного адміністративного суду з
адміністративним позовом до Міського
комунального підприємства
«Комунальник» та просить стягнути з
відповідача 149 498 гривень 14 коп.
податкової заборгованості.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
відповідач перебуває на обліку як
платник податків та інших обов'язкових
платежів до бюджету і державних
цільових фондів, проте неналежним
чином виконує вимоги законодавства
щодо сплати цих платежів. Внаслідок
цього станом на день звернення до суду
відповідач має податкову
заборгованість в сумі 149 498 гривень 14
коп., яких: 141 611 гривень 26 коп. -
заборгованості з податку на додану
вартість та 7 886 гривень 88 коп. - пені.

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 06 травня 2010
року позовні вимоги задоволено:
стягнуто із Міського комунального
підприємства «Комунальник» на користь
державного бюджету 149 498 гривень 14 коп.
податкової заборгованості.

Відповідач не погодився із таким
судовим рішенням суду першої інстанції
і оскаржив його в апеляційному порядку
до Львівського апеляційного
адміністративного суду. Посилаючись у
поданій апеляційній скарзі на
невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення судом
першої інстанції норм матеріального і
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи,
просить скасувати постанову суду та
прийняти нову постанову, якою позов
задовольнити на суму 76 925 гривень 33 коп..

Також, обґрунтовуючи доводи
апеляційної скарги, зазначає, що в
основу свого рішення судом покладено
документ, який був дійсним до 24 січня 2010
року. Крім цього, за відповідні періоди
згідно з податковими деклараціями та
виходячи із платіжних доручень, є
відповідні суми недоплати, а у кожному
платіжному дорученні вказано
призначення платежу. Відповідно до
законодавства України податковий
орган не наділений правом змінювати
призначення платежу, визначене
платником податків. Тому, вважає що дії
позивача по самостійному зарахуванню
сплачених сум в рахунок податкового
боргу, які не вказані в призначенні
платежу, є неправомірним. Так як
відповідачем сплачено податок на
додану вартість по податкових
деклараціях за грудень 2008 року, квітень
- листопад 2009 року в сумі 52 810 гривень,
позовні вимоги слід задовольнити
частково.

Особа, яка подала апеляційну скаргу
(відповідач) та позивач в судове
засідання представників не направили,
хоча сторони належним чином та у
встановленому законом порядку були
повідомлені про дату, час та місце
судового засідання у справі.

Також, від вказаних осіб відсутні
клопотання про розгляд справи за їх
участі та участі їх представників.

У зв'язку з цим та у відповідності до ст.
197 Кодексу адміністративного
судочинства України справу розглянуто
в письмовому провадженні на підставі
наявних у справі доказів.

Вислухавши доповідь судді - доповідача,
дослідивши наявні в справі матеріали
та докази, перевіривши доводи
апеляційної скарги у їх сукупності,
колегія суддів апеляційного суду
приходить до висновку, що апеляційна
скарга до задоволення не підлягає з
наступних підстав.

Постановляючи оскаржуване судове
рішення та умотивовуючи свої висновки,
суд першої інстанції виходив з того, що
на виконання вимог ст. 6 Закону України
«Про порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами»
позивачем надсилались на адресу
відповідача перша та друга податкові
вимоги №1/108 від 05 червня 2007 року та №2/143
від 09 липня 2007 року, а також 10 липня 2007
року податковим органом прийнято
рішення за №5 про застосування заходів
погашення податкового боргу платника
податків за рахунок стягнення активів
відповідача. Разом з тим, вжиті
податковим органом заходи щодо
погашення податкової заборгованості,
передбачені чинним законодавством, не
мали позитивних результатів. Тому, суд
першої інстанції з посиланням на
положення ст. ст. 4, 9, 20 Закону України
«Про систему оподаткування» та ст. 3
Закону України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами» прийшов до висновку про
підставність та обґрунтованість
позовних вимог.

Колегія суддів апеляційного суду
погоджується з висновками суду першої
інстанції з огляду на таке.

Як було встановлено судом та
підтверджується матеріалами справи,
станом на 15 січня 2010 року відповідач
має заборгованість по податку на
додану вартість у розмірі 149 498 гривень
14 коп., в тому числі і 7 886 гривень 88 коп.
заборгованості по пені, що
підтверджується Довідкою про
наявність заборгованості з податків і
зборів (обов'язкових платежів), що
контролюються Державною податковою
інспекцією у Перемишлянському районі
від 18 січня 2010 року за №287/9/19 - 053.

Податковий борг відповідача виник у
зв'язку з несплатою податкових
зобов'язань, визначених в поданих до
податкового органу деклараціях з
податку на додану вартість за період із
вересня 2008 року по листопад 2009 року, а
також по податкових повідомленнях -
рішеннях №/0 від 25 листопада 2008
року, №/0 від 11 лютого 2009 року,
№/0 від 26 травня 2009 року, №/0
від 25 серпня 2009 року, №/0 від 05
листопада 2009 року.

Враховуючи встановлені судом фактичні
обставини справи, колегія суддів
апеляційного суду звертає увагу на
наступне.

У відповідності до п. п. 1.2, 1.3 ст. 1 Закону
України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами» податковим зобов'язанням є
зобов'язання платника податків
сплатити до бюджетів або державних
цільових фондів відповідну суму коштів
у порядку та у строки, визначені цим
Законом або іншими законами України.
Податковим боргом (недоїмкою)
вважається податкове зобов'язання (з
урахуванням штрафних санкцій за їх
наявності), самостійно узгоджене
платником податків або узгоджене в
адміністративному чи судовому порядку,
але не сплачене у встановлений строк, а
також пеня, нарахована на суму такого
податкового зобов'язання

Відповідно до п. 5.1, пп. 5.4.1 п. 5.4 ст. 5
цього ж Закону, податкове зобов'язання,
самостійно визначене платником
податків у податковій декларації,
вважається узгодженим з дня подання
такої податкової декларації. Узгоджена
сума податкового зобов'язання, не
сплачена платником податків у строки,
визначені цією статтею, визнається
сумою податкового боргу платника
податків.

Згідно із пп. 5.2.1 п. 5.2 ст. 5 Закону,
податкове зобов'язання платника
податків, нараховане контролюючим
органом відповідно до пунктів 4.2 та 4.3
ст. 4 цього Закону, вважається
узгодженим у день отримання платником
податків податкового повідомлення, за
винятком випадків, визначених пп. 5.2.2
цього пункту.

Крім цього, відповідно до пп. 3.1.1 п. 3.1 ст.
3 Закону України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами» активи платника податків
можуть бути примусово стягнені в
рахунок погашення його податкового
боргу виключно за рішенням суду.

Статтями 9, 20 Закону України «Про
систему оподаткування» визначено
одним із обов'язків платників податків
обов'язок сплачувати належні суми
податків і зборів (обов'язкових
платежів) у встановлені законом
терміни, а повноваження по здійсненню
контролю за правильністю та
своєчасністю справляння податків і
зборів (обов'язкових платежів)
покладено на державні податкові органи
та інші державні органами в межах
повноважень, визначених законом.

З огляду на встановлені судом фактичні
обставини справи та докази,
представлені сторонами на
підтвердження обставин, якими вони
обґрунтовують свої вимоги та
заперечення, положення нормативно -
правових актів, колегія суддів
апеляційного суду приходить до
висновку, що у даному випадку наявність
обставин, що є підставами для стягнення
з відповідача податкового боргу у сумі
149 498 гривень 14 коп. підтверджені
належними і допустимими доказами, які
були досліджені в судовому засіданні і
яким суд першої інстанції дав
правильну оцінку.

При цьому, як було зазначено вище,
позивачем надсилалися відповідачу
перша та друга податкові вимоги, а
також було прийнято рішення про
застосування заходів погашення
податкового боргу платника податків
(відповідача по справі) за рахунок
стягнення його активів.

Тому, суд першої інстанції
обґрунтовано не взяв до уваги доводи
позивача, викладені у запереченні, які
також спростовуються повідомленням
про проведення звірки боргу, актом
звірки від 23 квітня 2010 року та
розрахунком заборгованості по податку
на додану вартість.

З цих же підстав не заслуговують на
увагу і доводи апеляційної скарги,
оскільки вони були попередньо
викладені у поданому суду першої
інстанції запереченні і цим обставинам
суд першої інстанції дав вірну правову
оцінку.

Відповідно до ст. 159 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд ухвалює рішення відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права, на підставі
повно і всебічно з'ясованих обставин
справи, підтверджених дослідженими
доказами.

Колегія суддів апеляційного суду
вважає, що постанова суду відповідає
вищевказаних вимогам щодо законності
та обґрунтованості судових рішень.

Згідно ст. 200 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд апеляційної
інстанції залишає апеляційну скаргу
без задоволення, а судове рішення - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Виходячи із змісту вищевказаних статей
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів апеляційного
суду вважає, що доводи апеляційної
скарги не дають підстав для висновку
про невідповідність висновків суду
обставинам справи, а також про
порушення судом першої інстанції норм
матеріального чи процесуального права,
яке призвело до неправильного
вирішення справи і не спростовують
висновків суду першої інстанції.

На підставі вищевикладеного, колегія
суддів приходить до висновку, що суд
першої інстанції, вирішуючи даний спір,
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
дотриманням норм матеріального і
процесуального права, а тому підстав
для його скасування і відповідно - для
задоволення апеляційної скарги
апеляційний суд не вбачає.

Керуючись ст. ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206, 211, 212,
254 Кодексу адміністративного
судочинства України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Міського
комунального підприємства
«Комунальник» залишити без
задоволення, а постанову Львівського
окружного адміністративного суду від 06
травня 2010 року по справі №2а - 609/10/1370 за
адміністративним позовом Державної
податкової інспекції в
Перемишлянському районі до Міського
комунального підприємства
«Комунальник» про стягнення
заборгованості - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення особам,
які беруть участь у справі копії
ухвали, і може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий суддя
В. В. Клюба

Судді:
А. І. Рибачук

І. О. Яворський