Справа № 826/15659/13-а
Суддя: Лічевецький І.О.
Дата ухвалення: 2014-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у 1-й інстанції:
Суддя-доповідач: Лічевецький І.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2014 року
м.
Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд в складі:
головуючого - судді Лічевецького І.О.,
суддів - Грищенко Т.М., Мацедонської В.Е.,
при секретарі - Війтович Т.О.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні за апеляційною скаргою
державної податкової інспекції у
Солом'янському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві на
постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 16 грудня 2013 року
адміністративну справу за позовом
товариства з обмеженою
відповідальністю «Компанія
«Альфа-Буд» до державної податкової
інспекції у Солом'янському районі
Головного управління Міндоходів у м.
Києві про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Компанія
«Альфа-Буд» (надалі за текстом - «ТОВ
«Альфа-Буд») звернулось до суду з
позовом про визнання протиправними та
скасування податкового
повідомлення-рішення № 8 від 16
вересня 2013 р., яким позивачеві
збільшено суму грошового зобов'язання
із сплати податку на прибуток на 793 499
грн. та податкового
повідомлення-рішення № 8 від 16
вересня 2013 р., яким підприємству
збільшено суму грошового зобов'язання
із сплати податку на додану вартість на
755 713 грн.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від 16
грудня 2013 року адміністративний позов
задоволено повністю.

В апеляційній скарзі державна
податкова інспекція у Солом'янському
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві (надалі за текстом
- «ДПІ у Солом'янському районі»),
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи,
просить скасувати вказане судове
рішення і прийняти нову постанову про
відмову в задоволенні позову.

Перевіривши повноту встановлення
окружним адміністративним судом
фактичних обставин справи та
правильність застосування ним норм
матеріального і процесуального права,
Київський апеляційний
адміністративний суд дійшов
наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що
у період з 12.08.2013 р. по 16.08.2013 року
посадовцями ДПІ у Солом'янському
районі проведено документальну
позапланову виїзну перевірку ТОВ
«Альфа-Буд» з питань дотримання вимог
податкового законодавства з податку на
додану вартість та податку на прибуток
при взаємовідносинах з ТОВ
«Центрдормонтаж» за період з 01.01.2011 р.
по 30.06.2013 р.

Результати перевірки оформлено актом
№ 1026/26-58-22-08-09/33948538 від 23.08.2013 р.

Згідно цьому акту позивачем порушено
вимоги ст.ст. 139, 198 Податкового кодексу
України внаслідок віднесення до складу
валових витрат та податкового кредиту
сум, сплачених ТОВ «Центрдормонтаж» у
рахунок оплати вартості робіт.

Такий висновок податкового органу
вмотивовано наступним.

05.09.2012 р. між ТОВ «Альфа-Буд» та ТОВ
«Центрдомонтаж» укладено договір
субпідряду № 05/09-12 за умовами якого
останнє зобов'язалось виконати роботи,
а позивач - прийняти та оплатити їх.

На підставі цього договору сторонами
підписано акти виконаних робіт та
видано податкові накладні.

Оплату за договором позивач здійснив
шляхом безготівкового перерахунку
коштів, а сплачені суми відніс до
валових витрат та податкового кредиту.

Разом з тим, згідно інформаційних баз
даних ТОВ «Центрдомонтаж» за
податковою адресою не знаходиться.

За даними акту невиїзної перевірки від
27.03.2013 р. ТОВ «Центрдомонтаж» має
незначний штат працюючих і у
підприємства відсутні можливості для
вчинення господарських операцій.

Крім того, згідно висновку
почеркознавчої експертизи підписи на
реєстраційній картці та Свідоцтві
платника ПДВ ймовірно виконані не
директором ТОВ «Центрдомонтаж».

Наведене, на думку органу доходів і
зборів, свідчить про звищення
позивачем валових витрат та
податкового кредиту.

На підставі висновків, викладених в
акті перевірки, ДПІ у Солом'янському
районі прийнято податкове
повідомлення-рішення № 8 від 16
вересня 2013 р., яким позивачеві
збільшено суму грошового зобов'язання
із сплати податку на прибуток на 793 499
грн., у тому числі 634 799 грн. за основним
платежем та 157 700 грн. за штрафними
санкціями та податкове
повідомлення-рішення № 8 від 16
вересня 2013 р., яким підприємству
збільшено суму грошового зобов'язання
із сплати податку на додану вартість на
755 713 грн., у тому числі 604 570 грн. за
основним платежем та 151 143 грн. за
штрафними санкціями.

Питання, пов'язані з формуванням
платником податку на прибуток і
податку на додану вартість валових
витрат та податкового кредиту
врегульовано статтями 138, 139, 198
Податкового кодексу України.

Згідно з пунктом 138.1 статті 138 ПК
України витрати, що враховуються при
обчисленні об'єкта оподаткування,
складаються, зокрема, із витрат
операційної діяльності, які
визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 -
138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10,
пунктом 138.11 цієї статті.

За змістом підпункту 138.1.1 пункту 138.1
названої статті ПК України витрати
операційної діяльності включають
собівартість реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг та інші
витрати беруться для визначення
об'єкта оподаткування з урахуванням
пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2
- 140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших
статей цього Кодексу, які прямо
визначають особливості формування
витрат платника податку.

Відповідно до пункту 138.2 статті 138 ПК
України витрати, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

За приписами підпункту 139.1.9 пункту 139.1
статті 139 ПК України не включаються до
складу витрат витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими первинними
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення бухгалтерського обліку та
нарахування податку.

Підпунктом «а» пункту 198.1 статті 198 ПК
України передбачено, що право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з придбання або виготовлення
товарів (у тому числі в разі їх ввезення
на митну територію України) та послуг.

Згідно пункту 198.2 статті 198 ПК України
датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається дата
тієї події, що відбулася раніше: дата
списання коштів з банківського рахунка
платника податку на оплату
товарів/послуг; дата отримання
платником податку товарів/послуг, що
підтверджено податковою накладною.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 ПК
України податковий кредит звітного
періоду визначається виходячи з
договірної (контрактної) вартості
товарів/послуг, але не вище рівня
звичайних цін, визначених відповідно
до статті 39 цього Кодексу, та
складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку;
придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку. Право на нарахування
податкового кредиту виникає незалежно
від того, чи такі товари/послуги та
основні фонди почали
використовуватися в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку протягом
звітного податкового періоду, а також
від того, чи здійснював платник податку
оподатковувані операції протягом
такого звітного податкового періоду.

Згідно пункту 198.6 статті 198 ПК України
не відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу.

За змістом наведених правових норм
витрати для цілей визначення об'єкта
оподаткування податком на прибуток, а
також податковий кредит для визначення
об'єкта оподаткування податком на
додану вартість мають бути
підтверджені належним чином
складеними первинними документами, що
відображають реальність господарської
операцій, яка є підставою для
формування податкового обліку
платника.

У розгляді цієї справи суд першої
інстанції за наслідками дослідження
первинних документів дійшов висновку
про реальність господарських операцій
між позивачем та ТОВ «Центрдомонтаж».

Судова колегія знаходить наведений
висновок окружного адміністративного
суду обґрунтованим та таким, що
підтверджується зібраними у справі
доказами.

Зокрема, позивачем було надано копії:
договору субпідряду № 05/09-12 від 05.09.2012
р., додаткових угод до нього,
розрахунків вартості виконаних робіт,
актів виконаних робіт, податкових
накладних, банківських виписок, які
свідчать, що зобов'язання за договором
між позивачем та його контрагентом
виконувались сторонами у повному
обсязі.

Таким чином, на момент проведення
перевірки у ТОВ «Альфа-Буд» були наявні
всі необхідні документи,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачена правилами ведення
бухгалтерського та податкового обліку,
для віднесення до валових витрат та
податкового кредиту сум, сплачених
позивачем контрагенту, а аналіз
наданих позивачем податкових
накладних, інших первинних та
платіжних документів свідчить про
дотримання позивачем спеціальних
вимог щодо документального
підтвердження сум валових витрат та
податкового кредиту по операціям з ТОВ
«Центрдомонтаж».

За таких обставин, слід погодитись з
висновком суду попередньої інстанції
щодо товарності зазначених
господарських операцій та
неправомірності спірних податкових
повідомлень-рішень.

Посилання відповідача на висновок
експерта обґрунтовано не взято судом
до уваги, оскільки наведені первинні
документи не були предметом
експертного дослідження.

Крім того, згаданий висновок не є
однозначним. В ньому застосовано
поняття «ймовірно», в той час як
постанова суду не може ґрунтуватись на
припущеннях.

За правилами ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Керуючись статтями 160, 198, 200, 205 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд,

УХВАЛИВ

Апеляційну скаргу державної
податкової інспекції у Солом'янському
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві залишити без
задоволення, а постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від 16
грудня 2013 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
прийняття, проте може бути оскаржена в
касаційному порядку шляхом подачі в
20-ти денний строк з дня складення
ухвали в повному обсязі касаційної
скарги безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України, з
подачею документу про сплату судового
збору, а також копій касаційної скарги
відповідно до кількості осіб, які
беруть участь у справі, та копій
оскаржуваних рішень судів першої та
апеляційної інстанцій.

Головуючий суддя
І.О.Лічевецький

суддя
Т.М.Грищенко

суддя
В.Е.Мацедонська

Ухвала складена в повному обсязі 19
лютого 2014 р.

.

Головуючий суддя
Лічевецький І.О.

Судді:
Грищенко Т.М.

Мацедонська В.Е.