Справа № 815/5805/13-а
Суддя: Турецька І.О.
Дата ухвалення: 2014-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 березня 2014 р.м.ОдесаСправа № 815/5805/13-а

Категорія: 8.3.3 Головуючий в 1 інстанції:
Харченко Ю. В.

Одеський апеляційний адміністративний
суд у складі колегії:

доповідача - судді Турецької І.О.

суддів - Стас Л.В., Косцової І.П.

за участю секретаря - Скоріної Т.С.

за участю сторін:

представник позивача - Капітонов П.П.;

представники відповідача - Ідрісова
Е.А., Кириченко П.В.;

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу
приватного підприємства «ШИНА ЛЮКС» на
постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 25 вересня
2013 року у справі за адміністративним
позовом приватного підприємства «ШИНА
ЛЮКС» до Державної податкової
інспекції у Малиновському районі м.
Одеси Головного управління Міндоходів
в Одеській області про визнання
неправомірними дій та зобов'язання
вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2013 року приватне підприємство
«ШИНА ЛЮКС» (надалі - позивач, ПП «ШИНА
ЛЮКС») звернулось до Одеського
окружного адміністративного суду з
позовом, в якому, з урахуванням заяви
про збільшення позовних вимог, просило:

- визнати протиправними дії Державної
податкової інспекції у Малиновському
районі м. Одеси Головного управління
Міндоходів в Одеській області (надалі -
відповідач, ДПІ) щодо проведення
документальної позапланової виїзної
перевірки ПП «Шина Люкс» з питань
дотримання вимог податкового
законодавства по податку на додану
вартість, податку на прибуток по
взаємовідносинах з
контрагентом-постачальником ПП
«Гамма-плюс», яка проводилась з 31 липня
2013 року по 06 серпня 2013 року;

- скасувати Наказ ДПІ від 31 липня 2013
року №134 «Про проведення
документальної позапланової виїзної
перевірки ПП «ШИНА ЛЮКС»;

- визнати протиправними дії ДПІ по
формуванню неправомірних висновків в
Акті від 13 серпня 2013 року №20/22-214/36232664
«Про проведення документальної
позапланової виїзної перевірки ПП
«ШИНА ЛЮКС» з питань дотримання вимог
податкового валютного та іншого
законодавства по взаємовідносинах з ПП
«Гамма-плюс»;

- визнати неправомірними дії ДПІ щодо
коригування показників податкової
звітності по податку на додану
вартість та податку на прибуток ПП
«ШИНА ЛЮКС»;

- зобов'язати ДПІ поновити показники
податкової звітності з податку на
додану вартість та податку на прибуток
ПП «ШИНА ЛЮКС».

В обґрунтування позивач зазначив, що
контролюючим органом порушено
встановлений положеннями Податкового
кодексу України (надалі - ПК України)
порядок та спосіб проведення
документальної позапланової виїзної
перевірки. Окрім того, позивач вказує,
що при здійсненні господарських
операцій із платником податків ПП
«Гамма-Плюс», ним не було допущено
порушень податкового законодавства,
які б стали підставою для висновку ДПІ
щодо неможливості підтвердження
реальності здійснення
фінансово-господарських операцій.

Постановою Одеського окружного
адміністративного суду від 25 вересня
2013 року в задоволенні
адміністративного позову - відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції зазначив,
що позивач мав можливість скористатися
своїм правом, передбаченим ст. 81 ПК
України, та недопустити фахівців
відповідача до проведення перевірки.

В апеляційній скарзі ПП «ШИНА ЛЮКС»
ставиться питання про скасування
судового рішення у зв'язку з порушенням
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи.

В судовому засіданні в суді
апеляційної інстанції представник
апелянта підтримав доводи апеляції та
просив її задовольнити.

Представники відповідача в судовому
засіданні суду апеляційної інстанції
просили рішення суду першої інстанції
залишити в силі, а апеляційну скаргу -
без задоволення.

З'ясувавши обставини справи, доводи
апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість судового
рішення, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню на наступних підставах.

Так, судом першої інстанції було
встановлено 31 липня 2013 року по 06 серпня
2013 року, на підставі направлення,
виданого ДПІ від 31 липня 2013 року №74,
головним державним податковим
ревізор-інспектором відділу перевірок
з окремих питань управління
податкового контролю ДПІ у
Малиновському районі м. Одеси -
Кириченко П.В., згідно з п.п.20.1.4 п.20.1 ст.20,
п.п.75.1.2 п.75.1 ст.75, п.п.78.1.1 п.78.1 ст.78
Податкового кодексу України, та Наказу
ДПІ у Малиновському районі м. Одеси №134
від 31 липня 2013 року, була проведена
документальна позапланова виїзна
перевірка ПП «Шина Люкс» з питань
дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства по
взаємовідносинах з ПП «Гамма-Плюс» за
період з 01 червня 2010 року по 31 жовтня 2011
року.

За наслідками вказаної перевірки ДПІ
складено Акт №20/22-214/36232664 від 13 серпня
2013 року «Про результати документальної
позапланової виїзної перевірки ПП
«Шина Люкс» з питань дотримання вимог
податкового, валютного та іншого
законодавства по взаємовідносинах з ПП
«Гамма-Плюс» за період з 01 червня 2010
року по 31 жовтня 2011 року», у висновках
якого встановлено неможливість
підтвердження реальності здійснення
фінансово-господарських операцій ПП
«Шина Люкс» з ПП «Гамма-Плюс» за період
з 01 червня 2010 року по 31 жовтня 2011 року,
та з контрагентами-покупцями по
ланцюгу, оскільки при відпрацюванні
ланцюгів постачання ПП «Гамма-Плюс»
встановлено, що операції мають ознаки
безготівкових, у зв'язку з чим не
встановлено реальності здійснення
фінансово-господарської діяльності ПП
«Гамма-Плюс» з контрагентами.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції зазначив,
що відповідач діяв в межах повноважень,
наданих йому податковим
законодавством та порушень не
допустив.

Згідно із вимогами ст. 159 КАС України,
судове рішення повинно бути законним
та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом
відповідно до норм матеріального права
при дотриманні норм процесуального
права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Колегія суддів вважає вірним висновок
суду першої інстанції про відмову
позивачу у задоволенні вимог, однак не
погоджується з мотивувальною частиною
рішення, у зв'язку з наступним.

Так, відповідач направив на адресу
позивача лист-запит № 5849/10/22 від 07
червня 2013 року з проханням надати
протягом 10 робочих днів пояснення та
первинні документи пов'язані з
декларуванням, нарахуванням і сплатою
податку на додану вартість
(фінансово-господарські документи, що
підтверджують сплату грошових коштів
за вчиненим правочином - платіжні
доручення, виписки банківських
установ, прибуткові та видаткові
касові ордери, чеки РРО та інші;
фінансово-господарські документи, що
підтверджують передачу товарів,
виконання робіт (надання послуг) за
вчиненим правочином -
товарно-транспортні накладні,
податкові накладні, рахунки-фактури,
довіреності на отримання
товарно-матеріальних цінностей, акти
приймання-передачі виконаних робіт
(надання послуг), наявність власних чи
орендованих виробничих потужностей,
трудових ресурсів, власних чи
орендованих складських приміщень,
власних чи орендованих транспортних
засобів, договори оренди складських
приміщень; реєстри отриманих та
виданих податкових накладних, ВМД,
платіжні доручення на перерахування
суми податку на додану вартість до
бюджету) щодо дотримання податкового
законодавства при здійсненні
фінансово-господарських операцій з ПП
«Гамма-Плюс» за період з 01 червня 2010
року по 31 жовтня 2011 року.

Вказаний лист отримано позивачем 14
червня 2013 року, що підтверджується
повідомленням про вручення (а.с.60 Т.2).

Отже, з урахуванням вихідних та
святкових днів у червні 2013 року (15.06.13;
16.06.13; 22.06.13; 23.06.13; 24.06.13; 28.06.13; 29.06.13; 30.06.13)
початок перебігу строку припадає на 17
червня 2013 року, а десятим робочим днем є
02 липня 2013 року, що не було встановлено
судом першої інстанції.

Зважаючи на зазначене, суд апеляційної
інстанції погоджується з доводами
апелянта щодо дотримання
підприємством строку, передбаченого
ст. 78 ПК України, для надання відповіді
на лист-запит відповідача, оскільки він
був направлений поштою 26 червня 2013
року.

Отже, у відповідача не було підстав для
винесення наказу від 31 липня 2013 року
№134 «Про проведення документальної
позапланової виїзної перевірки ПП
«ШИНА ЛЮКС».

Разом з тим, суд апеляційної інстанції
зазначає таке.

Відповідно до пункту 75.1 статті 75 ПК
України органи державної податкової
служби мають право проводити
камеральні, документальні (планові або
позапланові; виїзні або невиїзні) та
фактичні перевірки.

Згідно з абзацом першим підпункту 75.1.3
пункту 75.1 цієї ж статті 75 Кодексу
документальною перевіркою вважається
перевірка, предметом якої є
своєчасність, достовірність, повнота
нарахування та сплати усіх
передбачених цим кодексом податків та
зборів, а також дотримання валютного та
іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на
контролюючі органи, дотримання
роботодавцем законодавства щодо
укладення трудового договору,
оформлення трудових відносин з
працівниками (найманими особами) та яка
проводиться на підставі податкових
декларацій (розрахунків), фінансової,
статистичної та іншої звітності,
регістрів податкового та
бухгалтерського обліку, ведення яких
передбачено законом, первинних
документів, які використовуються в
бухгалтерському та податковому обліку
і пов'язані з нарахуванням і сплатою
податків та зборів, виконанням вимог
іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на
контролюючі органи, а також отриманих в
установленому законодавством порядку
контролюючими органами документів та
податкової інформації, у тому числі за
результатами перевірок інших
платників податків.

Відповідно до положень статей 78, 79 ПК
України документальна позапланова
виїзна або невиїзна перевірка
здійснюється за наявності хоча б
однієї з обставин, вказаних у пункті 78.1
пункту 78.1 статті 78 цього кодексу.

Відповідно до пп.78.1.1 п.78.1 ст.78 ПК
України позапланова виїзна перевірка
здійснюється за наявності хоча б
однієї з таких обставин, серед іншого,
за наслідками перевірок інших
платників податків або отримання
податкової інформації виявлено факти,
що свідчать про можливі порушення
платником податків податкового,
валютного та іншого законодавства,
контроль за дотриманням якого
покладено на контролюючі органи, якщо
платник податків не надасть пояснення
та їх документальні підтвердження на
обов'язків письмовий запит
контролюючого органу протягом 10
робочих днів з дня отримання запиту.

Підпунктом 79.2 ст.79 ПК України
встановлено, що документальна невиїзна
перевірка здійснюється у разі
прийняття керівником контролюючого
органу рішення про її проведення та за
наявності обставин для проведення
документальної перевірки, визначених
статтями 77 та 78 цього Кодексу.
Документальна невиїзна перевірка
здійснюється на підставі зазначених у
підпункті 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 цього
Кодексу документів та даних, наданих
платником податків у визначених цим
Кодексом випадках, або отриманих в
інший спосіб, передбачений законом.

Документальна позапланова невиїзна
перевірка проводиться посадовими
особами контролюючого органу виключно
на підставі рішення керівника
контролюючого органу, оформленого
наказом, та за умови надіслання
платнику податків рекомендованим
листом із повідомленням про вручення
або вручення йому чи його
уповноваженому представнику під
розписку копії наказу про проведення
документальної позапланової невиїзної
перевірки та письмового повідомлення
про дату початку та місце проведення
такої перевірки.

Податковий кодекс України надає право
платнику податків не допустити
перевіряючих до перевірки.

Так, п. 81.2 ст. 81 ПК України визначено, що
у разі відмови платника податків та/або
посадових (службових) осіб платника
податків (його представників або осіб,
які фактично проводять розрахункові
операції) у допуску посадових
(службових) осіб органу державної
податкової служби до проведення
перевірки складається акт, який
засвідчує факт відмови.

В матеріалах справи відсутні відомості
щодо відмови позивача від проведення
перевірки, не допуску перевіряючих
відповідача та відсутній акт,
складений у відповідності до п.п. 81.2 ПК
України.

Аналогічна правова позиція висловлена
в постанові Верховного Суду України
від 24 грудня 2010 року у справі за позовом
товариства з обмеженою
відповідальністю «Foods and Goods L.T.D.» до
Державної податкової інспекції у
Калінінському районі м. Донецька, третя
особа - Державна податкова
адміністрація в Донецькій області, про
скасування рішення про застосування
штрафних (фінансових) санкцій, саме на
етапі допуску до перевірки платник
податків може поставити питання про
необґрунтованість її призначення та
проведення, реалізувавши своє право на
захист від безпідставного та
необґрунтованого здійснення
податкового контролю щодо себе.

Зважаючи на зазначене, суд апеляційної
інстанції дійшов висновку, що допуск до
перевірки нівелює правові наслідки
процедурних порушень (у разі їх
наявності), допущених контролюючим
органом при призначенні та/або
проведенні податкової перевірки.

Окрім того, оскільки на час вирішення
даного спору фактичну перевірку,
призначену оскаржуваним наказом, вже
проведено, а за її наслідками складено
відповідний акт про результати такої
перевірки, то оспорюваний наказ
вичерпав свою дію, а тому не підлягає
скасуванню в судовому порядку.

Згідно пункту 1 статті 11 Закону України
«Про державну податкову службу в
Україні» органи державної податкової
служби у випадку, в межах компетенції
та у порядку, встановлених законами
України, мають право здійснювати
документальні невиїзні перевірки (на
підставі поданих податкових
декларацій, звітів та інших документів,
пов'язаних з нарахуванням і сплатою
податків та зборів (обов'язкових
платежів) незалежно від способу їх
подачі), а також планові та позапланові
виїзні перевірки своєчасності,
достовірності, повноти нарахування і
сплати податків та зборі (обов'язкових
платежів), додержання валютного
законодавства юридичними особами, їх
філіями, відділеннями, іншими
відокремленими підрозділами, що не
мають статусу юридичної особи, а також
фізичними особами, які мають статус
суб'єктів підприємницької діяльності
чи не мають такого статусу, на яких
згідно із законами України покладено
обов'язок утримувати та/або сплачувати
податки і збори (обов'язкові платежі),
крім Національного банку України та
його установ (далі - платників
податків).

Відповідно до пункту 1.2 Порядку
оформлення результатів невиїзних
документальних, виїзних планових та
позапланових перевірок з питань
дотримання податкового, валютного та
іншого законодавства, затвердженого
наказом ДПА України від 10.08.2005 № 327,
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України від 25 серпня 2005 № 925/11205
(далі по тексту - Порядок № 327) невиїзною
документальною перевіркою вважається
перевірка, яка проводиться в
приміщенні органу державної
податкової служби на підставі поданих
податкових декларацій, звітів та інших
документів, пов'язаних з нарахуванням і
сплатою податків та зборів
(обов'язкових платежів), незалежно від
способу їх подачі.

Згідно пунктом 1.3 Порядку №327 за
результатами проведення невиїзних
документальних, виїзних планових та
позапланових перевірок
фінансово-господарської діяльності
суб'єктів господарювання оформлюється
акт, а в разі відсутності порушень
податкового, валютного та іншого
законодавства - довідка.

Акт - службовий документ, який
стверджує факт проведення невиїзної
документальної або виїзної планової чи
позапланової перевірки
фінансово-господарської діяльності
суб'єкта господарювання і є носієм
доказової інформації про виявлені
порушення вимог податкового, валютного
та іншого законодавства суб'єктами
господарювання.

В свою чергу, діяльність із складання
актів перевірок є службовою діяльністю
працівників органу державної
податкової служби на виконання своїх
посадових обов'язків із збирання
доказової інформації щодо дотримання
платником податків податкової
дисципліни.

Наявність акту перевірки чи включення
до його змісту певних висновків самі
собою не створюють жодних перешкод для
діяльності платника податків.

Виходячи з наведеного, суд апеляційної
інстанції дійшов висновку про те, що
дії контролюючого органу щодо
викладення в акті перевірки певних
висновків, а також щодо використання
складеного за результатами проведеної
перевірки акту в службовій діяльності,
зокрема, при проведенні перевірок
інших суб'єктів господарювання не
порушують права чи інтереси особи, не
впливають на її суб'єктивні права та
обов'язки, а отже доводи апелянта з
цього приводу є необґрунтованими.

Окрім того, колегія суддів зазначає, що
у разі, коли платник податків вважає, що
викладена в акті перевірки інформація
є такою, що не відповідає дійсності
та/або зашкоджує його діловій
репутації, такий платник не
позбавлений можливості здійснити
захист своєї ділової репутації в
порядку цивільного або господарського
судочинства.

Доводи апелянта щодо необхідності
зобов'язання ДПІ поновити ПП «ШИНА
ЛЮКС» показники податкової звітності з
податку на додану вартість та податку
на прибуток, суд апеляційної інстанції
вважає такими, що суперечать
обставинам справи.

Так, система автоматизованого
співставлення податкових зобов'язань
та податкового кредиту в розрізі
контрагентів на рівні ДПА України є
програмним продуктом, який було
розроблено для реалізації Порядку
взаємодії органів державної
податкової служби при опрацюванні
розшифровок податкових зобов'язань та
податкового кредиту з податку на
додану вартість у розрізі
контрагентів, затвердженого наказом
Державної податкової адміністрації
України від 18 квітня 2008 року № 266
(надалі також - Порядок; в редакції
чинній на час виникнення спірних
правовідносин).

Згідно з підпунктом 2.10.3 пункту 2.10
Порядку співставлення даних
податкової звітності (надалі - Порядок)
з ПДВ з інформацією з інших джерел, а
саме інформації кол. 2 розділу II
Розшифровки податкових зобов'язань та
податкового кредиту в розрізі
контрагентів, кол. 3 Розрахунку
коригування сум ПДВ до податкової
декларації з податку на додану
вартість з даними Реєстру платників
ПДВ здійснюється у складі
автоматизованого контролю.

Відповідно до пункту 2.14 Порядку,
інформація податкової звітності з ПДВ,
надіслана до центральної бази даних
податкової звітності, у розрізі
контрагентів підлягає співставленню
засобами системи автоматизованого
співставлення податкових зобов'язань
та податкового кредиту в розрізі
контрагентів на рівні ДПА України з
метою виявлення платників ПДВ, якими
занижено суму податкових зобов'язань
або завищено суму податкового кредиту.

Пунктом 2.21 Порядку передбачено, що
підсумки перевірок за результатами
автоматизованого співставлення
податкової звітності з ПДВ на
центральному рівні відображаються в
описовій частині акта перевірки
(камеральної, документальної
невиїзної, планової, позапланової
перевірки) або довідки у розрізі
періодів та операцій з одним
контрагентом та фіксуються в АС
«Аудит». По мірі підписання актів
перевірки та узгодження податкових
зобов'язань, визначених податковим
повідомленням-рішенням, прийнятим за
результатами таких перевірок,
уточнюються результати
автоматизованого співставлення на
центральному рівні податкової
звітності з ПДВ за поданням підрозділу,
яким завершено процедуру такого
узгодження та яким прийнято таке
повідомлення-рішення.

Згідно з пунктом 4.15 Порядку, якщо
платником ПДВ (постачальником) до
податкових зобов'язань включено суму
ПДВ меншу, ніж контрагентом
(отримувачем) до податкового кредиту,
працівники підрозділу оподаткування
юридичних, фізичних осіб органу ДПС, на
обліку якого знаходиться платник ПДВ
(постачальник), та органу ДПС, на обліку
якого знаходиться платник ПДВ
(отримувач), звертаються в письмовій
формі до таких платників ПДВ щодо
одержання пояснень та їх
документальних підтверджень (перелік
документів, що затребується у платника
ПДВ, передбачений пунктом 4.2 Порядку) з
метою встановлення причин
розбіжностей даних, що містяться у
поданій ними податковій звітності з
податку на додану вартість, виявлених
під час камеральної перевірки, та/або
за результатами автоматизованого
співставлення.

Наведені законодавчі положення дають
підстави для висновку суду апеляційної
інстанції про те, що процес зіставлення
даних податкової звітності з ПДВ у
розрізі контрагентів є формальним
рівнем податкового контролю, на стадії
якого податковий орган фактично
порівнює задекларовані контрагентами
кореспондуючі суми податкових
зобов'язань та податкового кредиту з
метою оперативного виявлення
платників, що підлягають
документальній перевірці.

Зазначений етап
контрольно-перевірочної роботи не
передбачає здійснення податковим
органом оцінки дотримання платником
вимог податкового законодавства та
аналізу змісту та характеру
правовідносин, що стали підставою для
формування даних податкового обліку
платника. Адже питання правильності
відображення платником в обліку
проведених господарських операцій
досліджуються податковим органом при
проведенні податкової перевірки
платника з дослідженням
фінансово-господарських документів,
пов'язаних з нарахуванням і сплатою
податку.

Висновок щодо правильності (або
недостовірності) задекларованих
платником даних податкового обліку як
підстави для внесення змін до вказаної
бази даних може бути зроблений
податковим органом після визначення
платникові податкових зобов'язань та
їх узгодження у встановленому законом
порядку.

Слід також наголосити, що у податковому
праві визнається критерій
добросовісності платника, який
передбачає законність дій платника у
сфері податкових правовідносин (у тому
числі і щодо формування даних
податкового обліку), доки це не
спростовано у порядку, встановленому
Податковим кодексом України.

Наведене, на думку колегії суддів,
також, виключає можливість
застосування до платника негативних
правових наслідків (зокрема, у вигляді
вилучення з електронної бази даних
задекларованих ним показників) до
моменту донарахування платникові
податкового зобов'язання в порядку
статті 54 ПК України та його узгодження.

Таким чином, будь-які зміни до
інформаційних баз мають визнаватися
протиправними, якщо відповідні дані не
співпадають з узгодженими сумами (або
іншими показниками) податкового
обліку.

В судовому засіданні суду апеляційної
інстанції на підставі наданих
відповідачем документів та фактичних
обставин справи встановлено, що
податковим органом жодних коригувань
податкової звітності позивача
проведено не було.

Суд першої інстанції зазначені
обставини не досліджував, тому дійшов
необґрунтованому висновку про
правомірність корегування
відповідачем в автоматизованій
системі показників податкової
звітності.

Враховуючи наведене, доводи
апеляційної скарги висновків суду
першої інстанції не спростовують і не
дають підстав вважати, що судом при
розгляді справи неправильно
застосовано норми матеріального права,
які регулюють спірні правовідносини,
чи порушено норми процесуального
права.

Відповідно до вимог ст. 200 КАС України
суд апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову суду - без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст.195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС
України, суд,-

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу приватного
підприємства «ШИНА ЛЮКС» - залишити без
задоволення.

Постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 25 вересня
2013 року у справі за адміністративним
позовом приватного підприємства «ШИНА
ЛЮКС» до Державної податкової
інспекції у Малиновському районі м.
Одеси Головного управління Міндоходів
в Одеській області про визнання
неправомірними дій та зобов'язання
вчинити певні дії - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили
негайно після її проголошення та може
бути оскаржена безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів з дня
виготовлення повного тексту.

Повний текст ухвали виготовлено 18.03.2014
року.

Доповідач - суддя
І.О.Турецька

суддя
Л.В. Стас

суддя
І.П. Косцова