Справа № 2а-43/13
Суддя: Літвіна Н. М.
Дата ухвалення: 2014-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: № 2а-43/13
інстанції: Лозинська М.І.
Суддя-доповідач: Літвіна Н. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

Головуючого судді
Літвіної Н.М.

Суддів:
Хрімлі О.Г.

Коротких А.Ю.

при секретарі:
Соловіцькій І.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на
постанову Солом'янського районного
суду м. Києва від 29 жовтня 2013 року у
справі за адміністративним позовом
ОСОБА_3 до Міністерства оборони України
про визнання дій протиправними,
зобов'язання виплатити грошову
допомогу,-

В С Т А Н
О В И В :

У травні 2009 року позивач звернувся до
суду з адміністративним позовом до
відповідача в якому просить
зобов'язати Міністерство оборони
України виплатити грошову допомогу як
дружині померлого військовослужбовця,
який отримав інвалідність 1 групи
внаслідок виконання обов'язків
військової служби, у розмірі
48-місячного грошового забезпечення.

Постановою Солом'янського районного
суду м. Києва від 10 вересня 2010 року у
задоволенні позову відмовлено.

Відповідно до Постанови Київського
апеляційного адміністративного суду
від 12 липня 2011 року постанову
Солом'янського районного суду м. Києва
від 10 вересня 2010 року скасовано та
ухвалено нове рішення згідно з яким
позов задоволено та зобов'язано
Міністерство оборони України
виплатити ОСОБА_3 грошову допомогу за
отримання ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 1 групи
інвалідності, у розмірі 48-місячного
грошового утримання згідно з п. п.1 п.2
Постанови Кабінету Міністрів України
«Про затвердження порядку та умов
призначення і виплати одноразової
грошової допомоги у разі загибелі
(смерті), каліцтва або інвалідності
військовослужбовців та осіб,
звільнених з військової служби , що
сталися у 2006 році» № 284 від 21 лютого 2007
року та п. 3 ст. 41 Закону України «Про
внесення .змін до Закону України «Про
загальний військовий обов'язок і
військову службу» № 3597- V від 04 квітня
2006 року.

Ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 30 жовтня 2012 року постанову
Солом'янського районного суду м. Києва
від 10 вересня 2010 року та постанову
Київського апеляційного
адміністративного суду від 12 липня 2011
року скасовано, а справу направлено на
новий розгляд до суду першої інстанції.

При новому розгляді справи позивачем
подано заяву про зміну предмета та
підстав позову відповідно до якої
позивач просив визнати протиправними
дії Міністерства оборони України щодо
відмови виплатити суму одноразової
грошової допомоги на її користь, як
дружини померлого військовослужбовця
ОСОБА_4 у зв'язку з присвоєнням йому
ІНФОРМАЦІЯ_1 І групи інвалідності у
розмірі 48-місячного грошового
забезпечення, передбаченого п. 3 ст. 41
Закону України «Про військову службу
та військовий обов'язок» № 3597-1У від 04
квітня 2006 року та зобов'язати здійснити
виплату одноразової грошової допомоги
на її користь у розмірі 48-місячного
грошового забезпечення її чоловіка,
передбаченого п. 3 ст. 41 Закону України
«Про військову службу та військовий
обов'язок».

Постановою Солом'янського районного
суду м. Києва від 29 жовтня 2013 року в
задоволені адміністративного позову
ОСОБА_3 до Міністерства оборони України
про визнання дій протиправними,
зобов'язання виплатити грошову
допомогу - відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням,
позивач звернувся з апеляційною
скаргою та просить суд скасувати
постанову суду першої інстанції та
постановити нову, якою
адміністративний позов задовольнити в
повному обсязі.

Суд, дослідивши матеріали справи,
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та
вірно встановлено судом першої
інстанції, 15 березня 2006 року полковник
ОСОБА_4 звільнений з військової служби
за станом здоров»я. Згідно довідки МСЕК
від ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 встановлена 1
група інвалідності (100% втрати
інвалідності) внаслідок захворювання,
пов'язаного з виконанням обов'язків
військової служби. Після встановлення
інвалідності ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер
у цей же день.

ОСОБА_3 з 06 липня 1985 року перебувала у
зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4

Позивач зазначає про те, що має право на
отримання двох видів державних
допомог: виплату страхових коштів та
отримання одноразової грошової
допомоги в розмірі десятирічного
грошового забезпечення загиблого
(померлого).

З приводу отримання страхових
відшкодувань варто зазначити, що
відповідно до ч. 2 ст. 16 Закону України
«Про соціальний і правовий захист
військовослужбовців та членів їх
сімей» № 20 т 1 - XII від 20 грудня 1991 року (в
редакції на час встановлення ОСОБА_4
інвалідності) військовослужбовці, а
також військовозобов'язані, призвані
на збори, підлягають державному
обов'язковому особистому страхуванню
на випадок загибелі або смерті в
розмірі 100-кратного мінімального
прожиткового рівня населення України
на час загибелі або смерті, а також в
разі поранення (контузії, травми або
каліцтва), захворювання, одержаних у
період проходження служби (зборів), у
розмірі, залежному від ступеня втрати
працездатності, що визначається у
відсотковому відношенні від загальної
суми страхування на випадок загибелі
або смерті.

Умови страхування і порядок виплат
страхових сум військовослужбовцям і
військовозобов'язаним, призваним на
збори, та членам їх сімей
встановлюються Кабінетом Міністрів
України.

Відповідно до Постанови Кабінету
Міністрів України «Про умови
державного обов'язкового страхування
військовослужбовців і
військовозобов'язаних, призваних на
збори, і порядок виплати їм та членам їх
сімей страхових сум» № 488 від 19 серпня
1992 року - державне обов'язкове особисте
страхування військовослужбовців і
військовозобов»язаних , призваних на
збори проводиться Національною
акціонерною компанією «Оранта» за
рахунок коштів державного бюджету, що
виділяються Міністерству оборони
України, Міністерству транспорту та
зв'язку, Національній гвардії,
Адміністрації Державної прикордонної
служби, Міністерству внутрішніх справ,
Службі безпеки, Службі зовнішньої
розвідки та іншим військовим
формуванням, що створені Верховною
Радою України.

Пунктом 6 Постанови передбачено, що
Національна акціонерна страхова
компанія «Оранта» виплачує страхові
суми у разі втрати застрахованим
працездатності, що сталася внаслідок
поранення (контузії, травми або
каліцтва), захворювання, одержаних в
період проходження служби (зборів), у
розмірі залежно від ступеня втрати
працездатності, що визначається у
процентному відношенню до загальної
суми страхування на випадок загибелі
або смерті.

Стаття 59 Закону України «Про Державний
бюджет України на 2005 рік» та ст. 61
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2006 рік» передбачалось, що
нарахування страхової суми з
державного обов'язкового особистого
страхування військовослужбовців
відповідно до ст. 16 Закону України «Про
соціальний і правовий захист
лйськовослужбовців та членів їх сімей»
здійснюється виходячи із рівня 85, 00
гривень.

Судом першої інстанції встановлено, що
страховою компанією «Оранта» позивачу,
як дружині померлого, перераховано
страхову суму в розмірі 8 500, 00 грн.

З приводу отримання ОСОБА_3, суми
одноразової грошової допомоги, на яку
мав право особисто
військовослужбовець - ОСОБА_4, колегія
суддів вважає за необхідне зазначити
наступне.

Згідно до ч. 2 ст. 41 Закону України «Про
військовий обов'язок і військову
службу» , який викладений у новій
редакції згідно із Законом України
«Про внесення змін до Закону України
«Про загальний військовий обов'язок і
військову службу» № 3597-IV від 04 квітня
2006 року, у разі загибелі (смерті)
військовослужбовця, який перебував на
кадровій військовій службі або
проходив військову службу за
контрактом у Збройних Силах України,
інших військових формуваннях, під час
виконання ним обов'язків військової
служби сім»ї загиблого (померлого) або
його утриманцям виплачується
одноразова грошова допомога в розмірі
десятирічного грошового забезпечення
загиблого (померлого) за останньою
посадою в порядку та на умовах,
визначених Кабінетом Міністрів
України, і призначається пенсія в
зв'язку з втратою годувальника.

Відповідно до ч. 3 ст. 41 Закону
передбачено, що у разі каліцтва,
заподіяного військовослужбовцю під
час виконання службових обов'язків, а
також інвалідності, що настала в період
проходження військової служби або не
пізніше ніж через три місяці після
звільнення зі служби чи після
закінчення цього строку, але внаслідок
захворювання або нещасного випадку, що
мали місце в період проходження
військової служби, залежно від ступеня
втрати працездатності йому
виплачується одноразова грошова
допомога в розмірі від трирічного до
п'ятирічного грошового забезпечення за
останньою посадою в порядку та на
умовах, визначених Кабінетом Міністрів
України , і призначається пенсія по
інвалідності.

Кабінетом Міністрів України прийнято
Постанову № 284 від 21 лютого 2007 року,
якою затверджено Порядок та умови
призначення і виплати одноразової
грошової допомоги у разі загибелі
(смерті), каліцтва або інвалідності
військовослужбовців та осіб,
звільнених з військової служби, що
сталися у 2006 році згідно до п. 2 якого
встановлено, що військовослужбовцям та
особам, звільненим з військової служби,
у разі настання інвалідності внаслідок
виконання обов'язків військової служби
виплачується грошова допомога у
розмірі 48-місячного грошового
забезпечення інвалідам першої групи.

З вище викладеного колегія суддів
вбачає, що військовослужбовець - ОСОБА_4
мав право на отримання одноразової
грошової допомоги внаслідок втрати
працездатності, дане право виникло на
підставі встановлення групи
інвалідності, тобто з ІНФОРМАЦІЯ_1.

Але відповідного рішення Міністерства
оборони України про призначення та
виплати одноразової грошової допомоги
внаслідок втрати працездатності
винесено не було.

Отже, колегія суддів приходить до
висновку, що ОСОБА_4 мав право на
одноразову грошову допомогу згідно ч. 3
ст. 41 Закону України «Про військовий
обов'язок і військову службу», але за
його життя одноразова грошова допомога
не була призначена комісією
Міністерства оборони України з
розгляду питань, пов'язаних із
призначенням і виплатою грошової
допомоги.

Крім того, відповідно до ст. 1219 ЦК
України - до складу спадщини не входять
права та обов'язки, що нерозривно
пов'язані особою спадкодавця, зокрема:
право на відшкодування шкоди .завданої
каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров'я, право на пенсію, допомогу або
інші-виплати, встановлені законом.

Згідно ст. 1227 ЦК України - суми
відшкодувань у зв'язку з каліцтвом або
іншим ушкодженням здоров'я, які
належали спадкодавцю: але не були ним
одержані за життя, передаються членам
його сім»ї, а у разі їх відсутності
входять до складу спадщини.

Аналіз статей 1219 та 1227 ЦК України дає
змогу зазначити, що право членів сімей
та спадкоємців виникає лише тоді, коли
суми відшкодувань за життя
військовослужбовця були йому
нараховані або присуджені, але він не
встиг їх отримати, або коли своєчасно
звернувся за їх отриманням, але з вини
відповідача їх не отримав.

Отже, варто зазначити, що у позивача
відсутні належні правові підстави, які
б дали змогу зобов»язати відповідача
виплатити ОСОБА_3 одноразову грошову
допомогу.

Відповідно до ст. 200 КАС України - суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Керуючись ст. ст. 160, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС
України суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без
задовольняння.

Постанову Солом'янського районного
суду м. Києва від 29 жовтня 2013 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складання
в повному обсязі, шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя:

Судді:

Повний текст ухвали виготовлений 17
березня 2014 року.

Головуючий суддя
Літвіна Н. М.

Судді:
Хрімлі О.Г.

Коротких А. Ю.