Справа № 2а-5541/09/0870
Суддя: Рибченко А.О.
Дата ухвалення: 2014-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"18" лютого 2014 р. м. Київ
К/9991/28419/11

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача
Рибченка А.О.

суддів:
Голубєвої Г.К.

Карася О.В.

розглянувши в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами касаційну скаргу
Публічного акціонерного товариства
«Укртекстиль»

на постанову Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 14 жовтня 2010 року

у справі № 2а-5541/09/0870

за позовом Публічного акціонерного
товариства «Укртекстиль»

до Державної податкової інспекції у
Шевченківському районі м. Запоріжжя,

третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору, - Товариство з
обмеженою відповідальністю
«Український промисловий банк»

про визнання дій протиправними,
зобов'язання вчинити дії та скасування
вимог, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Запорізького окружного
адміністративного суду від 10 грудня 2009
року адміністративний позов
Публічного акціонерного товариства
«Укртекстиль» (позивач) до Державної
податкової інспекції у
Шевченківському районі м. Запоріжжя
(відповідач) задоволено повністю.
Визнано дії ДПІ у Шевченківському
районі м. Запоріжжя щодо направлення
позивачу податкових вимог та
реєстрації податкової застави
протиправними. Визнано протиправними
та скасовано першу податкову вимогу №
1/396 від 22 квітня 2009 року та другу
податкову вимогу № 2/493 від 09 червня 2009
року, а також зобов'язано ДПІ у
Шевченківському районі м. Запоріжжя
внести відповідні зміни в облікову
картку позивача. Зобов'язано ДПІ у
Шевченківському районі м. Запоріжжя
здійснити дії, направлені на зняття
обтяження рухомого майна позивача -
податкової застави, зареєстрованої 04
серпня 2009 року. Стягнуто з Державного
бюджету України на користь ПАТ
«Укртекстиль» 3,40 грн. судового збору.

Не погодившись з рішенням суду першої
інстанції, відповідач оскаржив його в
апеляційному порядку.

Постановою Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 14 жовтня 2010 року
апеляційну скаргу ДПІ у
Шевченківському районі м. Запоріжжя
задоволено. Постанову Запорізького
окружного адміністративного суду від 10
грудня 2009 року скасовано та прийнято
нову постанову, якою в позові
відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним
судовим рішенням у справі, позивач
оскаржив його в касаційному порядку до
Вищого адміністративного суду України.

В поданій касаційній скарзі, з
посиланням на порушення судом
апеляційної інстанції норм
матеріального та процесуального права
ставиться питання про скасування
постанови Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 14 жовтня 2010 року та
залишення в силі постанови
Запорізького окружного
адміністративного суду від 10 грудня 2009
року.

Представники сторін в судове засідання
не з'явились, хоча були належним чином
повідомлені про дату, час і місце
судового засідання.

В зв'язку з цим, касаційний розгляд
справи проведено в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами відповідно до пункту 2
частини 1 статті 222 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України,
перевіривши правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, юридичної оцінки обставин
справи, дійшла висновку, що касаційна
скарга підлягає задоволенню, зважаючи
на таке.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що позивачем подано до
виконання відділення № 1 Запорізької
філії Товариства з обмеженою
відповідальністю «Український
промисловий банк» платіжні доручення
на сплату єдиного податку: № 12
від 03 лютого 2009 року на суму в розмірі 9
300,00 грн., № 17 від 06 березня 2009 року на
суму в розмірі 8 050,00 грн., № 27 від 10
квітня 2009 року на суму в розмірі 9 800,00
грн., № 34 від 19 травня 2009 року на суму в
розмірі 8 250,00 грн., № 41 від 18
червня 2009 року на суму в розмірі 7 500,00
грн., № 46 від 16 липня 2009 року на
суму в розмірі 8 100,00 грн., № 52 від 18
серпня 2009 року на суму в розмірі 6 850,00
грн., № 58 від 10 вересня 2009 року на суму в
розмірі 7 250,00 грн.

Вказані платіжні документи прийнято
банком, але не виконано у зв'язку із
недостатністю коштів на
кореспондентському рахунку банку.

У зв'язку з несплатою позивачем
узгодженої суми податкового
зобов'язання у визначений Законом
України від 21 грудня 2000 року № 2181-III
«Про порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами» (в
редакції, чинній на час виникнення
спірних правовідносин; далі - Закон №
2181-III) строк, контролюючим органом
скеровано на адресу ПАТ
«Укртекстиль» першу податкову вимогу
№ 1/396 від 22 квітня 2009 року та другу
податкову вимогу № 2/493 від 09 червня 2009
року, а також передано його активи в
податкову заставу.

Скасовуючи постанову суду першої
інстанції про повне задоволення
адміністративного позову та
відмовляючи в його задоволенні, суд
апеляційної інстанції дійшов висновку
про те, що лише в разі зарахування
грошових коштів до бюджету, платник
податку вважається таким, що виконав
своє податкове зобов'язання.

Колегія суддів вважає вказаний
висновок суду апеляційної інстанції
неправомірним, виходячи з таких
підстав.

Згідно з пунктом 1.2 статті 1 Закону №
2181-III податкове зобов'язання - це
зобов'язання платника податків
сплатити до бюджетів або державних
цільових фондів відповідну суму коштів
у порядку та у строки, визначені цим
Законом або іншими законами України.

Відповідно до частин 1, 3 статті 9 Закону
України від 25 червня 1991 року №
1251-XII «Про систему оподаткування» (в
редакції, чинній на час виникнення
спірних правовідносин) платники
податків і зборів (обов'язкових
платежів) зобов'язані сплачувати
належні суми податків і зборів
(обов'язкових платежів) у встановлені
законами терміни.

Обов'язок юридичної особи щодо сплати
податків і зборів (обов'язкових
платежів) припиняється із сплатою
податку, збору (обов'язкового платежу)
або його скасуванням або списанням
податкової заборгованості відповідно
до Закону України «Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом».

Пунктом 1.24 статті 1 Закону України
від 05 квітня 2001 року № 2346-III «Про
платіжні системи та переказ коштів в
Україні» (в редакції, чинній на час
виникнення спірних правовідносин; далі
- Закон № 2346-III) визначено, що переказом
коштів є рух певної суми коштів з метою
її зарахування на рахунок отримувача
або видачі йому у готівковій формі.
Ініціатор та отримувач можуть бути
однією і тією ж особою.

Відповідно до пункту 1.15 статті 1 Закону
№ 2346-III ініціатором є особа, яка на
законних підставах ініціює переказ
коштів шляхом формування та подання
відповідного документа на переказ або
використання спеціального платіжного
засобу.

Згідно з пунктом 22.4 статті 22
Закону № 2346-III при використанні
розрахункового документа ініціювання
переказу вважається завершеним з
моменту прийняття банком платника
розрахункового документа на виконання.
Банки мають забезпечувати фіксування
дати прийняття розрахункового
документа на виконання.

Пунктом 1.29 статті 1 Закону № 2346-III
передбачено, що проведення переказу
коштів є обов'язковою функцією, що має
виконувати платіжна система.

Згідно з пунктом 8.1 статті 8 Закону
№ 2346-III банк зобов'язаний виконати
доручення клієнта, що міститься в
розрахунковому документі, який
надійшов протягом операційного часу
банку, в день його надходження.

У разі надходження
розрахункового документа клієнта до
обслуговуючого банку після закінчення
операційного часу банк зобов'язаний
виконати доручення клієнта, що
міститься в цьому розрахунковому
документі, не пізніше наступного
робочого дня.

Відповідальність банків при
здійсненні переказу визначається
положеннями статті 32 Закону № 2346-III,
якою передбачено право отримувача на
відшкодування банком, що обслуговує
платника, шкоди, заподіяної йому
внаслідок порушення цим банком строків
виконання документа на переказ.

Згідно з підпунктом 16.3.1 пункту 16.3
статті 16 Закону № 2181-III нарахування
пені закінчується у день прийняття
банком, обслуговуючим платника
податків, платіжного доручення на
сплату суми податкового боргу.

Відповідно до підпунктів 16.5.1, 16.5.2
пункту 16.5 статті 16 Закону № 2181-III за
порушення строків перерахування
податків, зборів (обов'язкових
платежів) до бюджетів або державних
цільових фондів, встановлених Законом
№ 2346-III, банк сплачує пеню за кожний
день прострочення, включаючи день
сплати, у розмірах, встановлених
підпунктом 16.4.1 пункту 16.4 статті 16, та
штрафні санкції, встановлені
підпунктом 17.1.7 пункту 17.1 статті 17 цього
Закону, а також несе іншу
відповідальність, встановлену цим
Законом, за порушення порядку
своєчасного та повного внесення
податку, збору (обов'язкового платежу)
до бюджету або державного цільового
фонду. При цьому платник податків,
зборів (обов'язкових платежів)
звільняється від відповідальності за
несвоєчасне або неповне зарахування
таких платежів до бюджетів та
державних цільових фондів, включаючи
нараховану пеню або штрафні санкції.

Днем подання до установ банків
платіжного доручення за всіма видами
податкових платежів вважається день
його реєстрації у цих установах.

Отже, з поданням позивачем до
установи банку платіжних доручень на
перерахування суми податкового
зобов'язання з єдиного податку
обов'язок ПАТ
«Укртекстиль» щодо сплати відповідної
суми обов'язкового платежу припинився,
а тому у відповідача були відсутні
правові підстави для направлення на
адресу позивача податкових вимог та
передання його активів у податкову
заставу.

З огляду на викладене, колегія
суддів дійшла висновку про те, що суд
апеляційної інстанції помилково
скасував постанову суду першої
інстанції, яка є законною та
обґрунтованою.

Відповідно до статті 226 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції скасовує
судове рішення суду апеляційної
інстанції та залишає в силі рішення
суду першої інстанції, яке ухвалено
відповідно до закону і скасоване або
змінене помилково.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 226, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Укртекстиль»
задовольнити.

Скасувати постанову
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 14 жовтня 2010
року, а постанову Запорізького
окружного адміністративного суду від 10
грудня 2009 року залишити в силі.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
може бути переглянута Верховним Судом
України з підстав і в порядку,
встановленими главою 3 розділу IV
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Головуючий
Рибченко А.О.

Судді
Голубєва Г.К.

Карась О.В.