Справа № 2508/6886/2012
Суддя: Грищенко Т.М.
Дата ухвалення: 2014-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 2508/6886/2012
Головуючий у 1-й інстанції: Бараненко
Суддя-доповідач:
У Х В А Л А

Іменем України

06 березня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого
Грищенко Т.М.,

суддів
Лічевецького І.О., Мацедонської В.Е.,

розглянувши в порядку письмового
провадження за апеляційною скаргою
Головного управління пенсійного фонду
України, Управління праці та
соціального захисту населення
Козелецької районної державної
адміністрації Чернігівської області
на постанову Козелецького районного
суду Чернігівської області від 25
грудня 2011 року адміністративну справу
за позовом ОСОБА_2 до Головного
Управління Пенсійного Фонду України в
Чернігівській області, Управління
праці та соціального захисту населення
Козелецької районної державної
адміністрації Чернігівської області
про визнання дій протиправними та
зобов'язання здійснити перерахунок та
нарахування пенсії

ВСТАНОВИВ

У листопаді 2011 року ОСОБА_2 звернувся до
Козелецького районного суду
Чернігівської області з
адміністративним позовом до Головного
Управління Пенсійного Фонду України в
Чернігівській області та Управління
праці та соціального захисту населення
Козелецької районної державної
адміністрації Чернігівської області
про визнання незаконними дій та
бездіяльність щодо не нарахування та
невиплати щорічної допомоги на
оздоровлення у розмірі 4 мінімальних
заробітних плат, підвищення до пенсії у
розмірі однієї мінімальної заробітної
плати, як особі віднесеної до категорії
4, щомісячної грошової допомоги у
зв'язку з обмеженням споживання
продуктів харчування місцевого
виробництва та особистого підсобного
господарства у розмірі 30% мінімальної
заробітної плати відповідно до
ст.ст.37,39,48 Закону України «Про статус
та соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи»; зобов'язання здійснити
нарахування та виплату позивачу за
2010-2011 роки щорічної допомоги на
оздоровлення у розмірі 4 мінімальних
заробітних плат, підвищення до пенсії у
розмірі однієї мінімальної заробітної
плати, як особі віднесеної до категорії
4, щомісячної грошової допомоги у
зв'язку з обмеженням споживання
продуктів харчування місцевого
виробництва та особистого підсобного
господарства у розмірі 30% мінімальної
заробітної плати відповідно до
ст.ст.37,39,48 Закону України «Про статус
та соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» з урахуванням виплачених
сум.

Постановою Козелецького районного
суду Чернігівської області 25 грудня 2011
року позовні вимоги позивача до
Управління праці та соціального
захисту населення Козелецької
районної державної адміністрації,
Головного Управління Пенсійного Фонду
України в Чернігівській області про
оскарження дій та бездіяльності
суб'єкта владних повноважень, щодо не
нарахування додаткової пенсії та її
невиплати, зобов'язання нарахувати
додаткову пенсію та здійснити її
виплату - задоволено частково, а саме:
визнано незаконними дії відповідачів
щодо нарахування щомісячної грошової
допомоги у зв'язку з обмеженням
споживання продуктів харчування,
передбаченої ч.1 ст.37 Закону України
«Про статус та соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», допомоги
на оздоровлення відповідно до ст.48
Закону України «Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», додаткової пенсії за
шкоду, заподіяну здоров'ю та підвищення
до пенсії, як непрацюючому пенсіонеру,
який проживає на території
радіоактивного забруднення
передбаченої ст.39 Закону України «Про
статус та соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» з 23.05.2011
року по 22.07.2011 року; зобов'язано Головне
Управління Пенсійного Фонду України в
Чернігівській області здійснити
нарахування та виплату позивачу
підвищення до пенсії у розмірі однієї
мінімальної заробітної плати
відповідно до ст.39 Закону України «Про
статус та соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», виходячи з
розміру мінімальної пенсії
передбаченого ст.28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування»; зобов'язано Управління
праці та соціального захисту населення
Козелецької районної державної
адміністрації перерахувати та
виплатити позивачу щомісячну грошову
допомогу у зв'язку з обмеженням
споживання продуктів харчування
передбачену ч.1 ст.37 Управління праці та
соціального захисту населення
Козелецької районної державної
адміністрації з 23 травня 2011 року по 22
листопада 2011 року включно у розмірі 30%
мінімальної заробітної плати з
урахуванням фактично виплачених
коштів; зобов'язано Управління праці та
соціального захисту населення
Козелецької районної державної
адміністрації Чернігівської області
провести перерахунок та здійснити
виплату позивачу щорічної допомоги на
оздоровлення за 2011 рік, відповідно до
ч.4 ст.48 Управління праці та соціального
захисту населення Козелецької
районної державної адміністрації у
розмірі 4 мінімальних заробітних плат,
з урахуванням виплаченої грошової
допомоги.

Не погоджуючись з зазначеним судовим
рішенням, Управління праці та
соціального захисту населення
Козелецької районної державної
адміністрації, Головне Управління
Пенсійного Фонду України в
Чернігівській області подали
апеляційні скарги, в яких просять
скасувати постанову суду першої
інстанції як таку, що постановлена з
порушенням норм матеріального та
процесуального права та прийняте нове
рішення, яким відмовити у задоволенні
позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційних скарг, колегія суддів
вважає, що апеляційні скарги
підлягають залишенню без задоволення,
а постанова суду - без змін з таких
підстав.

Згідно зі п. 1 ч. 1 ст. 198, ч. 1 ст. 200 КАС
України суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову суду - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач є потерпілим від
Чорнобильської катастрофи, що
підтверджується копією посвідчення
(категорія 1), отримує пенсію у
відповідача та проживає у зоні
посиленого радіоекологічного
контролю.

У відповідності до ст. 49 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
пенсії особам, віднесеним до категорій
1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді: а)
державної пенсії; б) додаткової пенсії
за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка
призначається після виникнення права
на державну пенсію.

Відповідно до ч.1 ст. 39 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»,
пенсіонерам, які проживають на
територіях радіоактивного
забруднення, проводиться доплата до
пенсії, яка становить у зоні посиленого
радіоекологічного контролю - одна
мінімальна заробітна плата.

Відповідно до статті 48 Закону України
"Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" особи
постраждалі внаслідок Чорнобильської
катастрофи, віднесені до 2 категорії,
мають право на отримання щорічної
допомоги на оздоровлення у розмірі 5
мінімальних заробітних плат.

Всупереч ст. ст. 39,48 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян, що
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» позивачу доплати
виплачувалась відповідно до Постанов
Кабінету Міністрів України від 28
травня 2008 року № 530, від 26 липня 1996 року
№836 та допомога на оздоровлення
проведена в розмірі, визначеному
постановою Кабінету Міністрів України
від 12 липня 2005 року №562.

З огляду на те, що Закон України «Про
статус і соціальний захист громадян, що
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» має вищу юридичну силу в
порівняні з Постановами Кабінету
Міністрів України від 28 травня 2008 року
№ 530 та від 26 липня 1996 року №836
відповідач не правомірно виплачував
доплату до пенсії, допомогу на
оздоровлення та додаткову пенсію за
шкоду заподіяну здоров'ю в меншому
розмірі ніж це передбачено ст.ст. 39,48,51
зазначеного Закону.

Відповідно до статті 37 Закону України
"Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" громадянам,
які проживають на територіях
радіоактивного забруднення,
виплачується щомісячна грошова
допомога у зв'язку з обмеженням
споживання продуктів харчування
місцевого виробництва та особистого
підсобного господарства в таких
розмірах: у зоні посиленого
радіоекологічного контролю - 30
відсотків від мінімальної заробітної
плати.

Всупереч ст. 37 Закону України "Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" позивачу
проводились відповідні виплати
відповідно до постанови Кабінету
Міністрів України N 836 від 26 липня 1996
року "Про компенсаційні виплати особам,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи".

Згідно з положеннями частини четвертої
статті 9 Кодексу адміністративного
судочинства України у разі
невідповідності нормативно-правового
акта Конституції України, закону
України, міжнародному договору, згода
на обов'язковість якого надана
Верховною радою України, або іншому
правовому акту суд застосовує правовий
акт, який має вищу юридичну силу.

Судом першої інстанції вірно
встановлено, що при визначенні розміру
щомісячної грошової допомоги у зв'язку
з обмеженням споживання продуктів
харчування місцевого виробництва та
особистого підсобного господарства і
розміру виплати громадянам, які
проживають на території
радіоактивного забруднення у зоні
посиленого радіоекологічного
контролю, застосуванню не підлягає
наведена вище постанова Кабінету
Міністрів України N 836 від 26 липня 1996
року "Про компенсаційні виплати особам,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи", яка
істотно звужує обсяг встановлених
законом прав позивача, тоді як при
вирішенні даного спору застосуванню
підлягають ст. 37 Закону України "Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи".

На підставі вищенаведеного, приймаючи
до уваги, що судом першої інстанції
правильно встановлено обставини
справи, судове рішення ухвалено з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, висновки суду
першої інстанції доводами апелянтів не
спростовані, колегія суддів приходить
до висновку про відсутність підстав
для зміни або скасування постанови
суду.

Керуючись ст.ст.183-2, 195, 197, 198, 200, 205, 206 КАС
України, суд, -

у х в а л и в:

Апеляційні скарги Управління праці та
соціального захисту населення
Козелецької районної державної
адміністрації в Чернігівській області,
Головного управління пенсійного фонду
України - залишені без задоволення.

Постанову Козелецького районного суду
Чернігівської області від 25 грудня 2011
року - залишити без змін.

Ухвала є остаточною і оскарженню не
підлягає.

Головуючий суддя
Т.М.Грищенко

Судді
І.О.Лічевецький

В.Е. Мацедонська

.

Головуючий суддя
Грищенко Т.М.

Судді:
Лічевецький І.О.

Мацедонська В.Е.