Справа № 538/2649/13-а
Суддя: Донець Л.О.
Дата ухвалення: 2014-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2014 р. Справа № 538/2649/13-аКолегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Донець Л.О.

Суддів: Спаскіна О.А. , Бартош Н.С.

розглянувши в порядку
письмового провадження у приміщенні
Харківського апеляційного
адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Управління Пенсійного фонду
України в Лохвицькому районі
Полтавської області на постанову
Лохвицького районного суду
Полтавської області від 14.01.2014р. по
справі № 538/2649/13-а

за позовом ОСОБА_1

до Управління Пенсійного фонду
України в Лохвицькому районі
Полтавської області треті особи
Державна судова адміністрація
України

про визнання дій протиправними та
зобов'язання відповідача вчинити певні
дії,

ВСТАНОВИЛА:

17.12.2013 року ОСОБА_1 (далі-позивач)
звернувся до суду з позовом до
Управління Пенсійного фонду України в
Лохвицькому районі Полтавської
області (далі-відповідач) третя особа -
Державна судова адміністрація про
визнання дій відповідача
неправомірними дії щодо відмови в
перерахунку щомісячного довічного
грошового утримання; зобов'язання
відповідача провести перерахунок
щомісячного довічного грошового
утримання позивачу як судді у
відставці та виплатити заборгованість
в розмірі 90% за період з 01.05.2013 року по
31.10.2013 року.

Постановою Лохвицького районного суду
Полтавської області від 14.01.2014 року
позов задоволено в повному обсязі.

Визнано неправомірними дії
відповідача.

Зобов'язано відповідача здійснити
перерахунок щомісячного довічного
грошового утримання позивачу,
відповідно до Закону України "Про
судоустрій і статус суддів " , з 01.05.2013
року по 31.10. 2013 року включно виходячи з
розміру заробітної плати працюючого на
відповідній посаді.

Відповідач не погодившись з рішенням
суду першої інстанції подав апеляційну
скаргу,в якій просить відповідну
постанову скасувати та прийняти нову
постанову.

В обґрунтування апеляційної скарги
відповідач посилається на порушення
судом першої інстанції приписів ч.4 ст.
43 Закону України "Про статус суддів " №
2862-XIIвід 15.12.1992 року, ст. 138 Закону
України "Про судоустрій і статус суддів
" та Порядку подання документів для
призначення і виплати щомісячного
довічного грошового утримання суддям у
відставці,який затверджений
Постановою правління Пенсійного фонду
України 25.01.2008 року №3-1 та
зареєстрований у Міністерстві юстиції
від 12.03.2008 року №200/14891,яким не
передбачено перерахунок довічного
грошового утримання судді у
відставці,що призвело до неправильного
вирішення справи, а також на доводи та
обставини викладені в апеляційній
скарзі.

Колегія суддів,заслухавши
суддю-доповідача,перевіривши,в межах
апеляційної скарги,рішення суду першої
інстанції та доводи апеляційної
скарги,дослідивши матеріали
справи,вважає,що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню з
наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено в суді апеляційної
інстанції,що з 01.06.1990 року по 30.04.2002 року
ОСОБА_1 працював суддею Лохвицького
районного суду Полтавської області.

На підставі постанови Верховної Ради
України від 07.02.2002 року №3063-ІІІ наказом
начальника юстиції від 29.03.2002 року №49-К
звільнений з посади у відставку.

Позивач 03.12.2013 року звернувся до
відповідача з заявою про перерахунок
довічного грошового утримання з
виплатою 90% суддівської
винагороди,працюючого судді на
відповідній посаді.

Згідно з відповіддю,наданою позивачу
відповідачем від 06.12.2013 року ,
відмовлено у перерахунку довічного
утримання відповідно до ч.4 ст.138 Закону
України "Про судоустрій і статус суддів
" згідно якого перерахунок довічного
грошового утримання передбачено лише
для суддів Конституційного Суду
України.

Приймаючи рішення про задоволення
позовних вимог, суд першої інстанції
дійшов висновку про неправомірність
дій відповідача щодо відмови у
перерахунку щомісячного довічного
грошового утримання судді у відставці
та при цьому зазначив, що перерахунок
довічного грошового утримання
необхідно здійснювати з 01.05.2013 року по
31.10.2013 року.

Колегія суддів частково погоджується з
такими висновками суду першої
інстанції, враховуючи наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцію та
законами України.

У частині першій статті 126 Основного
Закону України закріплено положення,
згідно з яким незалежність і
недоторканість суддів гарантується
Конституцією і законами України.

Однією з гарантій забезпечення
незалежності суддів, закріплених у
частині першій статті 126 Конституції
України, є надання їм за рахунок
держави матеріального і соціального
захисту, до яких, зокрема, відноситься і
щомісячне довічне грошове утримання.

При прийнятті нових законів або
внесенні змін до чинних законів не
допускається звуження змісту та обсягу
передбачених законом гарантій
самостійності судів, незалежності та
правової захищеності суддів.

Згідно з п.4 ст.43 Закону України "Про
статус суддів" (далі Закон № 2453), який
діяв на час виходу позивача у
відставку, судді у відставці, який має
стаж роботи на посаді судді не менше 20
років, виплачується за його вибором
пенсія або звільнене від сплати
податку щомісячне довічне утримання в
розмірі 80% заробітної плати працюючого
на відповідній посаді судді. За кожний
повний рік понад 20 років на посаді
судді розмір щомісячного довічного
утримання збільшується на 2% заробітку,
але не більше 90% заробітку судді.

Відповідно до частини 5 статті 138 Закону
України "Про судоустрій і статус
суддів" в редакції Закону України від
08.07.2011р. № 3668, довічне грошове утримання
суддям виплачується органами
Пенсійного фонду України за рахунок
коштів Державного бюджету України.

Згідно з ч.3 ст.138 Закону України "Про
судоустрій і статус суддів" (в редакції
Закону до 03.06.2013р.) щомісячне довічне
грошове утримання виплачується судді у
розмірі 80 відсотків грошового
утримання судді, який працює на
відповідній посаді.

Частиною четвертою статті 138 Закону
України "Про судоустрій і статус
суддів" передбачено, що у разі зміни
розміру грошового утримання діючих
суддів Конституційного Суду України,
відповідно здійснюється перерахунок
раніше призначеного щомісячного
довічного грошового утримання.
Перерахунок щомісячного довічного
грошового утримання здійснюється з
усієї суми заробітної плати діючих
суддів Конституційного Суду України з
дня виникнення права на відповідний
перерахунок.

Відтак, розмір щомісячного довічного
грошового утримання судді у відставці
і розмір пенсії колишнього державного
службовця, залежать від суми грошового
утримання діючого судді (заробітної
плати працюючого на відповідній посаді
державного службовця), з якої було
сплачено єдиний внесок на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, та виходячи з
принципу єдності статусу суддів, у разі
підвищення розміру грошового
утримання діючого судді має
здійснюватись перерахунок раніше
призначеного щомісячного довічного
грошового утримання судді у відставці.

Посилання апелянта на те, що Законом
України "Про судоустрій і статус
суддів", ст. 43 Закону України "Про статус
суддів" та Порядком подання документів
для призначення і виплати щомісячного
довічного грошового утримання суддям у
відставці органами Пенсійного фонду
України, затвердженого постановою
правління Пенсійного фонду України від
25.01.2008 № 3-1 не передбачено здійснення
перерахунку грошового утримання судді
у відставці є необґрунтованими,
оскільки відсутність встановленого
порядку проведення перерахунку не
звільняє відповідача від виконання
вимог Закону, яким чітко встановлений
порядок визначення розміру
щомісячного грошового утримання судді
у відставці.

Крім того, перерахунок щомісячного
довічного грошового утримання
передбачений на рівні підзаконного
нормативно-правового регулювання.
Зокрема, пунктами 3 і 4 Положення про
Пенсійний фонд України, затвердженого
Указом Президента України від 06.04.2011 №
384/2011, пунктами 2.1 і 2.2 Положення про
управління Пенсійного фонду України в
районах, містах і районах у містах,
затвердженого постановою правління
Пенсійного фонду України від 30.04.2002 № 8-2
(у редакції постанови правління
Пенсійного фонду України від 25.02.2008 №
5-5), серед основних завдань і функцій
Пенсійного фонду України та його
органів на місцях є призначення
(перерахунок) пенсій, щомісячного
довічного грошового утримання суддям у
відставці та підготовка документів для
їх виплати.

Також додатком № 2 до Порядку подання
документів для призначення і виплати
щомісячного довічного грошового
утримання суддям у відставці органами
Пенсійного фонду України,
затвердженого постановою правління
Пенсійного фонду України від 25.01.2008 №
3-1, встановлена форма довідки про
заробітну плату для обчислення
щомісячного довічного грошового
утримання судді у відставці, в якій
зазначаються відомості про заробітну
плату судді, яка враховується при
призначенні (перерахунку) щомісячного
довічного грошового утримання суддям у
відставці.

Законом України "Про судоустрій і
статус суддів" встановлена гарантія
матеріального забезпечення судді у
відставці, яка не може бути
знівельована в зв'язку з тим, що органи
влади України не встановили порядку, за
яким зазначена гарантія повинна бути
дотримана.

Оскільки ч.3 ст.138 Закону України "Про
судоустрій і статус суддів"
встановлений розмір щомісячного
грошового утримання судді у відставці
у відсотках від заробітної плати
працюючого на відповідній посаді
судді, то розмір щомісячного довічного
грошового утримання має збільшуватись
у разі збільшення розміру заробітної
плати відповідного судді.

Отже, відповідач повинен був
перерахувати розмір щомісячного
довічного грошового утримання у разі
зміни розміру заробітної плати судді
за зверненням позивача.

Крім того, рішенням Конституційного
Суду України №3-рп/2013 від 03.06.2013 року
(справа щодо змін умов виплати пенсій і
щомісячного довічного грошового
утримання суддів у відставці) визнано
такими, що не відповідають Конституції
(є неконституційними) частину третю,
перше, друге, третє речення частини
п'ятої статті 138 Закону України "Про
судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010р.
№2453 в редакції Закону України "Про
заходи щодо законодавчого
забезпечення реформування пенсійної
системи" від 08.07.2011 року № 3668.

При цьому, в рішенні зазначено, що
визначений Законом № 2453 порядок
нарахування щомісячного довічного
грошового утримання було змінено
Законом № 3668, внаслідок чого зменшено
розмір щомісячного довічного
грошового утримання суддів. Залишивши
незмінним зміст права на щомісячне
довічне грошове утримання суддів,
Закон № 3668 звузив обсяг цього права,
встановивши обмежену базу для
нарахування суддям щомісячного
довічного грошового утримання, та
скасував право суддів на одержання
щомісячного довічного грошового
утримання без обмеження граничного
розміру, чим знизив досягнутий рівень
гарантій незалежності суддів.

Отже, частина третя статті 138 Закону №
2453 не узгоджується з конституційним
положенням про недопустимість
звуження змісту чи обсягу гарантій
незалежності суддів, а тому суперечить
статті 126 Основного Закону України.

Щодо обмеження максимального розміру
грошового довічного утримання судді у
відставці, визначеного ч.5 ст.138 Закону
України "Про судоустрій і статус
суддів", Конституційний Суд зазначив,
що в Рішенні від 18 червня 2007 року №
4-рп/2007 Конституційний Суд України вже
вирішував питання про недопустимість
встановлення в законі максимального
розміру пенсії суддів або їх
щомісячного довічного грошового
утримання, наголошуючи, що це обмежить
їх обсяг, а також зазначав, що залишивши
незмінним зміст права на пенсію та
щомісячне довічне грошове утримання
суддів, закон звузив обсяг цього права,
встановивши граничну межу для таких
виплат суддям (абзац шостий підпункту
3.2 пункту 3 мотивувальної частини).

Враховуючи, що однією з гарантій
незалежності суддів є заборона при
прийнятті нових законів або внесенні
змін до чинних законів звужувати зміст
та обсяг визначених Конституцією
України таких гарантій, Конституційний
Суд України вважає, що положення
третього речення частини п'ятої статті
138 Закону № 2453, статті 2 Закону № 3668
стосовно встановлення максимального
розміру пенсії (щомісячного довічного
грошового утримання) суддів суперечать
частині першій статті 126 Основного
Закону України.

Згідно з п.п.3,4,5 Рішення
Конституційного Суду України №3-рп/2013
від 03.06.2013 року положення Закону
України „Про судоустрій і статус
суддів", „Про заходи щодо
законодавчого забезпечення
реформування пенсійної системи" від 8
липня 2011 року № 3668-VI, визнані
неконституційними, втрачають чинність
з дня ухвалення Конституційним Судом
України цього Рішення.

Рішення Конституційного Суду України
має преюдиціальне значення при
розгляді судами загальної юрисдикції
позовів у зв'язку з правовідносинами,
що виникли внаслідок дії положень
законів України, визнаних
неконституційними.

Оскільки діючим законодавством чітко
визначено, що розмір довічного
утримання, який призначено та
виплачується судді у відставці,
розраховується із розміру грошового
утримання працюючого судді, тому у разі
збільшення розміру заробітної плати
працюючого на відповідній посаді
судді, повинен збільшуватися розмір
довічного грошового утримання судді у
відставці без обмеження максимального
розміру грошового довічного утримання
судді у відставці, визначеного ч.5 ст.138
Закону України "Про судоустрій і статус
суддів".

Твердження відповідача про те, що
Законом України "Про судоустрій і
статус суддів" проведення перерахунку
довічного грошового утримання судді
передбачено виключно для суддів
Конституційного Суду України, колегією
суддів не беруться до уваги, з огляду на
наступне.

Відповідно до ст.3 Закону України "Про
судоустрій і статус суддів" суди
загальної юрисдикції утворюють єдину
систему судів. Єдиним органом
конституційної юрисдикції в Україні є
Конституційний Суд України.

Як встановлено положеннями ч.4 ст. 17
вказаного Закону, єдність системи
судів загальної юрисдикції
забезпечується, зокрема: єдиними
засадами організації та діяльності
судів; єдиним статусом суддів; єдиним
порядком організаційного забезпечення
діяльності судів; фінансуванням судів
виключно з Державного бюджету України.

Статтею 51 Закону України "Про
судоустрій і статус суддів" визначено,
що суддею є громадянин України, який
відповідно до Конституції України та
цього Закону призначений чи обраний
суддею, займає штатну суддівську
посаду в одному з судів України і
здійснює правосуддя на професійній
основі. Судді в Україні мають єдиний
статус незалежно від місця суду в
системі судів загальної юрисдикції чи
адміністративної посади, яку суддя
обіймає в суді.

Згідно з ч.5 ст.109 Закону України "Про
судоустрій і статус суддів" за суддею,
звільненим за його заявою, про
відставку, зберігається звання судді
та гарантії недоторканності,
встановлені для судді до його виходу у
відставку.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що судді, які працюють або
працювали у системі судів загальної
юрисдикції, не повинні ставитись у менш
вигідне становище в питаннях
пенсійного забезпечення, а саме
нарахування та виплати довічного
грошового утримання судді у відставці,
порівняно із суддями Конституційного
Суду України.

Відповідно до ст. 6.4. Європейської
хартії про статус суддів суддя, що
досяг встановленого законом віку для
виходу у відставку з суддівської
посади, яку займав протягом певного
часу, повинен отримувати пенсію по
виходу у відставку, рівень якої повинен
бути як можна ближче до рівня останньої
заробітної плати в якості судді.

Ст. 5 Кодексу адміністративного
судочинства України передбачає
здійснення судочинства відповідно як
Законів України, так і міжнародних
договорів, згода на які надана BP
України. Відповідно до ст. 8 Конституції
України в Україні визнається і діє
принципи верховенства права.

За змістом ст.17 Закону України "Про
судоустрій і статус суддів" єдність
системи судів загальної юрисдикції
забезпечується, зокрема, вирішенням
питань внутрішньої діяльності судів
органами суддівського самоврядування.

Згідно з п.6 рішення Ради Суддів України
№18 від 23.03.2012 року за результатами
розгляду звернень суддів у відставці
щодо їх права на перерахунок довічного
грошового утримання, передбачено:
вважати наявним у них такого права
відповідно до частини 3 статті 138 Закону
України "Про судоустрій і статус
суддів". При цьому слід запровадити
порядок на рівні Державної судової
адміністрації України та Пенсійного
фонду України, за яким під грошовим
утриманням судді, який працює на
відповідній посаді, слід вважати
єдиний рівень по державі для суддів
відповідної інстанції.

Враховуючи викладене, колегія суддів
приходить до висновку про наявність у
позивача права на перерахунок
довічного грошового утримання судді у
відставці.

Колегія суддів визнає безпідставним
посилання відповідача, як на підставу
правомірності своїх дій, не подання
ОСОБА_1 заяви про перерахунок грошового
утримання встановленого зразка, тому
що матеріали адміністративної справи
містять копію заяви позивача від 03.12.2013
року про перерахунок щомісячного
грошового утримання, де зазначена мета
звернення до суб"єкта владних
повноважень та прохання вчинити певні
дії щодо перерахунку грошового
утримання.

Таким чином, суд першої інстанції
дійшов обґрунтованого висновку про
протиправність рішення відповідача
від 06.12.2013 року № 71-70/04 про відмову в
перерахунку розміру щомісячного
довічного грошового утримання судді у
відставці з урахуванням зміни розміру
щомісячної заробітної плати
працюючого на відповідній посаді
судді.

Разом з цим, колегія суддів вважає
можливим скасувати судове рішення в
частині зобов"язання відповідача
здійснити перерахунок щомісячного
довічного грошового утримання
позивача судді у відставці відповідно
до Закону України "Про судоустрій та
статус суддів" та прийняти нову
постанову про зобов"язання відповідача
здійснити перерахунок щомісячного
довічного грошового утримання
позивачу судді у відставці відповідно
до довідки територіального управління
Державної судової адміністрації
України в Полтавській області №36 від
08.01.2013 року у розмірі 90% від заробітної
плати судді без обмеження
максимального розміру.

З приводу частини позовних вимог про
зобов"язання позивача здійснити
перерахунок щомісячного довічного
гршового утримання позивачу за період
часу з 01.05.2013 року по 31.10.2013 року, то
колегія суддів зазначає наступне.

Позивач звернувся до суду 17.12.2013 року та
просить про поновлення прав з 01.05.2013
року.

Колегія суддів звертає увагу на
положення ч.2 ст.99 КАС України.

Наведена вище норма каже, що для
звернення до адміністративного суду за
захистом прав, свобод та інтересів
особи встановлюється шестимісячний
строк, який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Згідно до ч.1 ст. 100 КАС України,
адміністративний позов, поданий після
закінчення строків, установлених
законом, залишається без розгляду, якщо
суд на підставі позовної заяви та
доданих до неї матеріалів не знайде
підстав для визнання причин пропуску
строку звернення до адміністративного
суду поважними, про що постановляється
ухвала.

Виходячи з приписів вищезазначених
статтей та строку звернення до суду
позивача колегія суддів приходить до
висновку,що позивачем був пропущений
строк на звернення до суду,тому позов
за період часу з 01.05.2013 року по 17.06.2013
року підлягає залишенню без розгляду.

Колегія суддів вважає,що судом першої
інстанції було не обґрунтовано
задоволено дану частину позову, тому
судове рішення в цій частині підлягає
скасування, а позов - залишенню без
розгляду.

Відповідно до ч.1ст. 195 КАС України, суд
апеляційної інстанції переглядає
судові рішення суду першої інстанції в
межах апеляційної скарги. Суд
апеляційної інстанції може вийти за
межі доводів апеляційної скарги в разі
встановлення під час апеляційного
провадження порушень, допущених судом
першої інстанції, які призвели до
неправильного вирішення справи.

На підставі п.3 ч.1 ст. 198 КАС України, за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду першої
інстанції суд апеляційної інстанції
має право скасувати її та прийняти нову
постанову .

З урахуванням викладеного, колегія
суддів дійшла висновку, що постанова
суду першої інстанції внаслідок
допущених порушень норм матеріального
права підлягає частковому скасуванню,
з прийняттям нової постанови про
часткове задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 197 п. 3 ст. 198,
ст. 202, 205, 207, 209, 254 Кодексу
адміністративного судочинства,
колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в Лохвицькому
районі Полтавської області
задовольнити частково.

Постанову Лохвицького районного суду
Полтавської області від 14.01.2014 року по
справі № 538/2649/13-а скасувати в частині
зобов'язання Управління Пенсійного
фонду України в Лохвицькому районі
Полтавської області здійснити
перерахунок щомісячного довічного
грошового утримання ОСОБА_1 судді у
відставці відповідно до Закону України
"Про судоустрій та статус суддів".

В цій частині прийняти нову
постанову,якою позов задовольнити
частково.

Зобов'язати Управління Пенсійного
фонду України в Лохвицькому районі
Полтавської обалсті здійснити
перерахунок щомісячного довічного
грошового утримання ОСОБА_1 судді у
відставці відповідно до довідки
територіального управління Державної
судової адміністрації України в
Полтавській області №36 від 08.01.2013 року
у розмірі 90% від заробітної плати судді
з 17.06.2013 року по 31.10.2013 року без
обмеження максимального розміру.

Позовні вимоги в частині зобов'язання
Управління Пенсійного фонду України в
Лохвицькому районі здійснити
перерахунок щомісячного довічного
грошового утримання ОСОБА_1 судді у
відставці відповідно до Закону України
"Про судоустрій та статус суддів" за
період часу з 01.05.2013 року по 17.06.2013 рік
залишити без розгляду.

В іншій частині постанову Лохвицького
районного суду Полтавської області від
14.01.2014 року по справі № 538/2649/13-а
залишити без змін

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили.

Головуючий суддя Донець Л.О.Судді
Спаскін О.А. Бартош Н.С.