Справа № 2-а-2751/09/1970
Суддя: Пилипчук Н.Г.
Дата ухвалення: 2014-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"03" березня 2014 р. м. Київ
К/9991/1455/11

Вищий адміністративний суд України в
складі колегії суддів:

головуючого судді Пилипчук Н.Г.

суддів Ланченко Л.В.

Цвіркуна Ю.І.

за участю секретаря Ковтун О.С.

представника позивача Новосядло В.Р.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні

касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у Теребовлянському районі
Тернопільської області

на постанову Тернопільського
окружного адміністративного суду від
19.10.2010

та ухвалу Львівського апеляційного
адміністративного суду від 14.12.2010

у справі № 2-а-2751/09/1970

за позовом Приватного підприємства
«Альма-Віта»

до Державної податкової інспекції у
Теребовлянському районі
Тернопільської області

про визнання нечинними та скасування
податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Тернопільського окружного
адміністративного суду від 19.10.2010,
залишеною без змін ухвалою Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 14.12.2010, позов задоволено. Визнано
нечинними та скасовано податкові
повідомлення-рішення від 13.08.2009 №
/0 та від 13.08.2009 № /0.

ДПІ у Теребовлянському районі
Тернопільської області подала
касаційну скаргу, в якій просить
скасувати вказані судові рішення та
прийняти нову постанову про відмову в
задоволенні позову. Посилається на
порушення судами норм матеріального і
процесуального права, обґрунтовуючи
такі посилання обставинами, що
зафіксовані в акті перевірки та були
підставою для прийняття оспорюваних
податкових повідомлень-рішень, а також
наводились судам попередніх інстанцій
в обґрунтування заперечень проти
позову.

Відповідач, належним чином
повідомлений про дату. час та місце
касаційного розгляду справи, свого
представника в судове засідання не
направив.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення представника позивача,
дослідивши доводи касаційної скарги,
матеріали справи, перевіривши
правильність застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі, суд
касаційної інстанції дійшов висновку,
що касаційна скарга не підлягає
задоволенню.

Судами попередніх інстанцій
встановлено такі обставини.

Підставою для визначення позивачеві за
податковим повідомленням-рішенням від
13.08.2009 № /0 податкового
зобов'язання з податку на прибуток в
загальній сумі 1152683 грн., в т.ч. 768455 грн.
основного платежу та 384228 грн. штрафних
(фінансових) санкцій, та за податковим
повідомленням-рішенням від 13.08.2009 №
/0 податкового зобов'язання з
податку на додану вартість в загальній
сумі 922146 грн., в т.ч. 614764 грн. основного
платежу та 307382 грн. штрафних
(фінансових) санкцій, слугували
висновки невиїзної документальної
перевірки з питань дотримання
позивачем вимог податкового
законодавства при взаємовідносинах з
ТОВ «Профліга» та ПП «Мегаторг» за
період з 01.01.2008 по 31.03.2008, викладені в
акті від 27.07.2009 № 713/23-00/22335971, про
порушення вимог, відповідно, п.п. 5.2.1 п.
5.2, п.п. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»
від 28.12.1994 № 334/94-ВР та п.п. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7
Закону України «Про податок на додану
вартість» від 03.04.1997 № 168/97-ВР.

Відповідач вважає, що позивач
неправомірно відніс до складу валових
витрат та до складу податкового
кредиту, відповідно, витрати та податок
на додану вартість за господарськими
операціями з придбання в ТОВ
«Профліга» за договором від 01.02.2008
масла вершкового 72,5 % жирності та з
придбання в ПП «Мегаторг» за договором
від 02.02.2008 вершків, оскільки зазначені
договори є нікчемними як такі, що
порушують публічний порядок, - вчинені
з метою ухилення від сплати податків
без реальної поставки товарів.
Висновок про відсутність реальної
поставки товарів обґрунтовано
відсутністю товарно-транспортних
накладних, сертифікатів відповідності
та ветеринарних свідоцтв, що
підтверджують належну якість і безпеку
товарів, отриманих від ТОВ «Профліга»
та «Мегаторг». Крім того, в деяких
платіжних дорученнях про оплату
вартості продукції вказано про
перерахунок грошей «за вершки» замість
«масла вершкового 72,5 % жирності», а в
деяких - «за масло вершкове» замість
«за вершки». ТОВ «Формат», яке продало
товар ПП «Геополюс», яке, своєю чергою
продало товар ТОВ «Профліга» -
безпосередньому постачальнику
позивача, на час здійснення операції
(січень 2008 року) перебувало в стані
банкрутства, постановою
Господарського суду Львівської
області від 12.02.2008 визнано банкрутом та
відкрито ліквідаційну процедуру. ТОВ
«Гранд Алско», яке продало товар ПП
«Мегаторг» - безпосередньому
постачальнику позивача, створено за
винагороду особою, яка не має стосунку
до діяльності підприємства.

Для надання правової оцінки щодо
формування платником податку на
прибуток валових витрат слід
застосовувати положення ст. 5 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств» від 28.12.1994 № 334/94-ВР, а для
надання правової оцінки щодо
формування платником податку на додану
вартість податкового кредиту -
положення п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про
податок на додану вартість» від 03.04.1997
№ 168/97-ВР.

За умови реального здійснення
платником податку господарської
операції з придбання товару, що
призвела до об'єктивної зміни складу
активів такого платника (покупця), у
межах господарської діяльності, за
відсутністю з боку такого платника
порушення вимог наведених норм при
формуванні валових витрат та
податкового кредиту, підстави для
позбавлення останнього права на
зазначені витрати та податковий кредит
відсутні.

Платник податку (покупець товару), який
дотримався вимог закону щодо
формування валових витрат та
податкового кредиту не має обов'язку та
повноважень здійснювати контроль за
дотриманням контрагентами його
постачальника вимог законодавства
щодо створення підприємства,
здійснення господарської діяльності,
виконання податкових зобов'язань тощо
і в подальшому зазнавати негативних
наслідків у вигляді позбавлення права
на валові витрати та податковий кредит.
У разі коли постачальник чи його
контрагенти допустили порушення вимог
законодавства при веденні
фінансово-господарської діяльності, то
це тягне відповідальність та негативні
наслідки щодо них, адже законами іншого
не передбачено.

Нереальність господарських операцій з
придбання платником податків товарів
(робіт, послуг) має підтверджуватися
належними, допустимими та достатніми
доказами і не може ґрунтуватися на
припущеннях, зокрема обумовлюватись
лише порушеннями контрагентами
постачальника вимог законодавства при
веденні фінансово-господарської
діяльності або деякими дефектами в
розрахункових документах, зумовленими
допущеними помилками.

Посилання відповідача на відсутність у
підприємств-контрагентів
постачальника товару
адміністративно-господарських
можливостей для виконання
господарських зобов'язань є загальним
посиланням, яке не доведено, і само
собою не свідчить про нереальний
характер господарських операцій між
позивачем і його безпосередніми
постачальниками. До того ж
підприємство не позбавлено права і
можливостей залучати
матеріально-технічні ресурси для
здійснення торгівельної діяльності.

Усі документи в їх сукупності, складені
під час здійснення господарської
операції, а якщо це неможливо -
безпосередньо після її закінчення, які
за змістом та формою відповідають
вимогам закону та які відображають
реальні господарські операції,
належать до первинних документів
бухгалтерського обліку, що
підтверджують показники, відображені
таким платником податків у податковій
звітності, тому відсутність
товарно-транспортної накладної, яка не
є обов'язковим первинним документом, що
складається під час здійснення
господарської операції з поставки
товару, за наявності належних
первинних документів на поставку
товару, не може бути самостійною
підставою для висновку про безтоварний
характер господарських операцій.

Судами попередніх інстанцій
досліджено питання щодо фактичного
вчинення господарських операцій між
позивачем та його безпосередніми
постачальниками з поставки товару, в
результаті чого встановлено, що такі
операції мали реальний характер,
підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення податкового обліку: договори,
податкові і видаткові накладні. Також
реальність господарських операцій
підтверджена лабораторними записами в
журналі лабораторії підприємства на
предмет перевірки якості поставленої
продукції. З пояснень представників
позивача суд першої інстанції
встановив, що необхідність отримувати
від постачальників сертифікатів
відповідності чи ветеринарних
свідоцтв у позивача немає через те, що
вся поставлена продукція
перевіряється лабораторією
підприємства на якість, після чого
підприємство видає сертифікат
відповідності на продукцію, проводить
її маркування як продукції, що належить
ПП «Альма-Віта», та відправляє в
торгову мережу для продажу.

Зважаючи на відсутність підстав для
висновку про порушення судами
попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
надану судами правову оцінку
встановленим обставинам, касаційна
скарга залишається без задоволення, а
оскаржувані судові рішення - без змін.

Керуючись ст. ст. 220, 221, 223, 224, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у Теребовлянському районі
Тернопільської області залишити без
задоволення, а постанову
Тернопільського окружного
адміністративного суду від 19.10.2010 та
ухвалу Львівського апеляційного
адміністративного суду від 14.12.2010 - без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути переглянута
Верховним Судом України з підстав,
передбачених статтею 237 Кодексу
адміністративного судочинства
України, за заявою, поданою через Вищий
адміністративний суд України в
порядку, встановленому статтями 236-2391
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя
Н.Г. Пилипчук

Судді
Л.В. Ланченко

Ю. І. Цвіркун