Справа № 815/1574/14
Суддя: Білостоцький О. В.
Дата ухвалення: 2014-03-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/1574/14
УХВАЛА

14 березня 2014 року
м.Одеса

Суддя Одеського окружного
адміністративного суду Білостоцький
О.В., розглянувши матеріали
адміністративного позову ОСОБА_1 до
Печерського районного суду м. Києва,
судді Печерського районного суду м.
Києва Батрина О.В. про визнання
незаконними дій та бездіяльності,
зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного
адміністративного суду надійшов
адміністративний позов ОСОБА_1 до
Печерського районного суду м. Києва,
судді Печерського районного суду м.
Києва Батрина О.В., в якому позивач
просить визнати незаконною дію судді
Печерського районного суду м. Києва
Батрина О.В. щодо надання позивачу
повідомлення в листі № 2-4666/11 від 27.02.2014
року, оскільки вона обмежує право
доступності правосуддя і являється
такою, що суперечить Закону України
«Про виконання рішень та застосування
практики Європейського суду з прав
людини» і процесуальному
законодавству; визнати незаконною
бездіяльність Печерського районного
суду м. Києва, оскільки одержана заява
про повторний розгляд справи № 2-46667/11
залишається не призначеною до судового
розгляду та порушує права та законні
інтереси позивача; зобов'язати
Печерський районний суд м. Києва
вчинити дії по розгляду і вирішенню
заяви від 17.02.2014 року про повторний
розгляд справи № 2-46667/11 відповідно до
Конституції України, Закону України
«Про виконання рішень та застосування
практики Європейського суду з прав
людини» і цивільно-процесуального
законодавства.

В адміністративному позові позивач
зазначає, що у зв'язку з невиконанням
рішення апеляційного суду Одеської
області від 02.10.2007 року про стягнення на
її користь коштів з державного бюджету,
вона 03.05.2011 року в якості позивача
звернулась до Печерського районного
суду м.Києва з позовом в порядку
цивільного судочинства про стягнення
на її користь моральної та
матеріальної шкоди, завданої
неправомірними діями державного
виконавця Державної виконавчої служби
України. 15.11.2011 року рішенням
Печерського районного суду м.Києва,
ухваленого суддею Батриним О.В.,
стягнуто на користь позивача моральну
шкоду у розмірі 500 грн., у відшкодуванні
матеріальної шкоди відмовлено. 22.02.2012
року ухвалою апеляційного суду м. Києва
скасовано рішення Печерського
районного суду м. Києва від 15.11.2011 року в
частині відшкодування моральної шкоди
та позивачу відмовлено у позові.
Рішенням Європейського суду з прав
людини від 20.06.2013 року у справі
«Писарський та інші проти України»
позивача визнано постраждалою від
порушення, пов'язаного з надмірно
тривалим невиконанням рішення
апеляційного суду Одеської області від
02.10.2007 року, за п.1 ст. 6, ст. 13 Конвенції
про захист прав людини і
основоположних свобод, ст. 1 Протоколу
№1 до Конвенції.

Посилаючись на вимоги ст. 10 Закону
України «Про виконання рішень та
застосування практики Європейського
суду з прав людини», позивач 17.02.2014 року
звернулась до Печерського районного
суду м. Києва про повторний розгляд
цивільної справи № 2-4667/11 та ухвалення
нового рішення з урахуванням практики
Європейського суду з прав людини.

Листом № 2-4666/11 від 27.02.2014 року судді
Печерського районного суду м. Києва
Батрина О.В., який адресований ОСОБА_1,
відмовлено в задоволенні заяви
позивача від 17.02.2014 року.

Звертаючись до суду з адміністративним
позовом позивач зазначає на порушення
її прав та інтересів суддею
Печерського районного суду м. Києва
Батриним О.В. через відмову у
повторному розгляді цивільної справи
за її позовом без винесення
процесуального документу (ухвали) та
Печерським районним судом м. Києва
через непризначення за її заявою
зазначеної цивільної справи до
судового розгляду відповідно до вимог
цивільно-процесуального
законодавства.

Частиною 2 ст. 107 КАС України визначено,
що суддя відкриває провадження в
адміністративній справі на підставі
позовної заяви, якщо відсутні підстави
для повернення позовної заяви,
залишення її без розгляду чи відмови у
відкритті провадження у справі.

Вивчивши матеріали позову, суд дійшов
висновку, що дана справа не підлягає
розгляду в порядку адміністративного
судочинства з огляду на наступне:

Відповідно до ст. 92 Конституції України
судоустрій, судочинство, статус суддів
визначаються виключно законами
України.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 КАС України
юрисдикція адміністративних судів
поширюється на всі публічно-правові
спори, крім спорів, для яких законом
встановлений інший порядок судового
вирішення. Суд вважає, що при
визначенні судової юрисдикції щодо
вирішення справи необхідно виходити з
характеру спірних правовідносин, прав
та інтересів, за захистом яких
звернувся позивач, суб'єктного складу
сторін, предмета спірних
правовідносин.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

Компетенція адміністративних судів
поширюється на спори фізичних чи
юридичних осіб із суб'єктом владних
повноважень щодо оскарження його
рішень (нормативно-правових актів чи
правових актів індивідуальної дії), дій
чи бездіяльності (п.1 ч.1 ст.17 КАС
України).

За змістом п.1 ч. 1 ст. 3 КАС України,
справа адміністративної юрисдикції -
переданий на вирішення
адміністративного суду
публічно-правовий спір, у якому хоча б
однією зі сторін є орган виконавчої
влади, орган місцевого самоврядування,
їхня посадова чи службова особа або
інший суб'єкт, який здійснює владні
управлінські функції на основі
законодавства, в тому числі на
виконання делегованих повноважень.

Суб'єкт владних повноважень - орган
державної влади, орган місцевого
самоврядування, їхня посадова чи
службова особа, інший суб'єкт при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень (п. 7 ч. 1 ст. 3).

Відповідно до ч. 2 ст. 17 КАС України,
юрисдикція адміністративних судів
поширюється на публічно-правові спори,
зокрема:

1) спори фізичних чи юридичних осіб із
суб'єктом владних повноважень щодо
оскарження його рішень
(нормативно-правових актів чи правових
актів індивідуальної дії), дій чи
бездіяльності;

2) спори з приводу прийняття громадян на
публічну службу, її проходження,
звільнення з публічної служби;

3) спори між суб'єктами владних
повноважень з приводу реалізації
їхньої компетенції у сфері управління,
у тому числі делегованих повноважень;

4) спори, що виникають з приводу
укладання, виконання, припинення,
скасування чи визнання не чинними
адміністративних договорів;

5) спори за зверненням суб'єкта владних
повноважень у випадках, встановлених
Конституцією та законами України;

6) спори щодо правовідносин, пов'язаних
з виборчим процесом чи процесом
референдуму.

Отже, КАС України регламентує порядок
розгляду в порядку адміністративного
судочинства не всіх публічно-правових
спорів, а лише тих, які виникають у
результаті здійснення суб'єктом
владних повноважень управлінських
функцій і розгляд яких безпосередньо
не віднесено до підсудності інших
судів.

Коло осіб, які можуть бути сторонами в
адміністративному процесі визначено
статтею 50 КАС України.

Статтею 14 Закону України «Про
судоустрій і статус суддів»
передбачено, що учасники судового
процесу та інші особи у випадках і
порядку, встановлених процесуальним
законом, мають право на апеляційне та
касаційне оскарження судового рішення,
а також на перегляд справи Верховним
Судом України.

Виходячи з приписів зазначених
правових норм, звернення із окремим
позовом до суду першої інстанції з
питань оскарження актів і дій суддів
або судів, які стосуються правосуддя,
неможливий, оскільки перевірка
процесуальної діяльності судді в іншій
спосіб ніж шляхом оскарження судових
рішень в інстанційному порядку є
неприпустимою та такою, що порушує
встановлені в державі принципи
правосуддя.

Відповідно до роз'яснень, викладених у
постанові Пленуму Верховного Суду
України від 12 червня 2009 року № 6 «Про
деякі питання, що виникають у судовій
практиці при прийнятті до провадження
адміністративних судів та розгляді
ними адміністративних позовів до судів
і суддів», у розумінні положень частини
першої статті 2, пунктів 1, 7 і 9 статті 3,
статті 17, частини третьої статті 50 КАС
України суди та судді при розгляді ними
цивільних, господарських,
кримінальних, адміністративних справ
та справ про адміністративні
правопорушення не є суб'єктами владних
повноважень, які здійснюють владні
управлінські функції, і не можуть бути
відповідачами у справах про оскарження
їхніх рішень, дій чи бездіяльності,
вчинених у зв'язку з розглядом судових
справ.

Дії суду (судді), вчинені при виконанні
ним своїх обов'язків щодо здійснення
правосуддя (самостійного виду
державної діяльності, яка здійснюється
шляхом розгляду і вирішення у судових
засіданнях в особливій, встановленій
законом, процесуальній формі
адміністративних, цивільних,
кримінальних та інших справ), є не
управлінськими, а процесуальними, і
оскаржуються у порядку, визначеному
процесуальними законами.

Аналогічну позицію висловлено Вищим
адміністративним судом України у
постанові Пленуму № 8 від 20.05.2013 року
«Про окремі питання юрисдикції
адміністративних судів», та зазначено,
що у порядку адміністративного
судочинства можуть бути оскаржені
акти, дії або бездіяльність посадових і
службових осіб судів, що належать до
сфери управлінської діяльності.

Таким чином, дії суддів та судів
вчинені при виконанні ним своїх
обов'язків щодо здійснення правосуддя
є процесуальними, і оскаржуються у
порядку, визначеному процесуальними
законами та Законом України «Про
судоустрій і статус суддів».

Статтею 10 Закону України «Про
виконання рішень та застосування
практики Європейського суду з прав
людини» в якості додаткового заходу
індивідуального характеру з метою
забезпечення відновлення порушених
прав Стягувача, крім виплати
відшкодування, передбачено
відновлення настільки, наскільки це
можливо, попереднього юридичного
стану, який Стягувач мав до порушення
Конвенції (restitutio in integrum). Відновлення
попереднього юридичного стану
Стягувача здійснюється, зокрема,
шляхом повторного розгляду справи
судом, включаючи відновлення
провадження у справі.

З позовної заяви вбачається, що позивач
фактично оскаржує процесуальні дії
судді Печерського районного суду м.
Києва Батрина О.В. щодо відмови
позивачу листом № 2-4666/11 від 27.02.2014 року
у повторному розгляді цивільної справи
№ 2-4667/11 та бездіяльність Печерського
районного суду м. Києва щодо не
призначення цивільної справи № 2-46667/11
до повторного судового розгляду,
вчиненні в рамках розгляду справи
відповідно до приписів Цивільного
процесуального кодексу України, яким
визначено види судових рішень у
цивільному судочинстві та порядок їх
інстанційного (апеляційного та
касаційного) оскарження. При цьому
оскаржувані дії судді Батрина О.В. та
бездіяльність Печерського районного
суду м. Києва не належать до сфери
управлінської діяльності, а тому
повинні оскаржуватись процесуальним
шляхом в порядку цивільного
судочинства.

Тому, враховуючи приписи КАС України,
розгляд позовних вимог ОСОБА_1 до
Печерського районного суду м. Києва та
судді Печерського районного суду м.
Києва Батрина О.В. не відноситься до
юрисдикції адміністративних судів.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст.109 КАС України,
суддя відмовляє у відкритті
провадження в адміністративній справі,
якщо зазначену заяву не належить
розглядати в порядку
адміністративного судочинства.

Частиною 2 ст. 87 КАС України
передбачено, що розмір судового збору,
порядок його сплати, повернення і
звільнення від сплати встановлюються
законом.

Відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 7 Закону
України «Про судовий збір», сплачена
сума судового збору повертається за
ухвалою суду в разі відмови у відкритті
провадження у справі.

Судом встановлено, що позивачем було
сплачено судовий збір за подачу
адміністративного позову на загальну
суму 73 грн. 10 коп., що підтверджується
квитанцією №7130.179.1 від 11.03.2014 року про
сплату судового збору.

З урахуванням вищезазначеного,
сплачений судовий збір підлягає
поверненню позивачу.

Керуючись, ст. ст. 2, 4, 7-14, 105, 106,
107, 109, 160, 165, 186, 254 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження в
адміністративній справі за позовом
ОСОБА_1 до Печерського районного суду м.
Києва, судді Печерського районного
суду м. Києва Батрина О.В. про визнання
незаконними дій та бездіяльності,
зобов'язання вчинити певні дії.

Роз'яснити позивачу його право на
звернення до суду в порядку цивільного
судочинства.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1) суму
судового збору у розмірі 73 грн. 10 коп.
за подання адміністративного позову до
Одеського окружного адміністративного
суду по квитанції №7130.179.1 від 11.03.2014
року про сплату судового збору.

Копію ухвали разом із позовною
заявою та всіма додатками до неї
надіслати позивачу.

Ухвалу суду може бути оскаржено шляхом
подання через Одеський окружний
адміністративний суд апеляційної
скарги протягом п'яти днів з дня
отримання копії ухвали. Копія
апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
Одеського апеляційного
адміністративного суду.

Ухвала набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги на ухвалу, встановленого
статтею 186 КАС України, якщо таку скаргу
не було подано.

Суддя
Білостоцький
О.В.