Справа № 816/6741/13-а
Суддя: Сіренко О.І.
Дата ухвалення: 2014-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2014 р.Справа № 816/6741/13-аКолегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді:
Сіренко О.І.

Суддів:
Любчич Л.В. , Спаскіна
О.А.

розглянувши в порядку письмового
провадження у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за
апеляційними скаргами Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у м.Полтаві,
Управління Пенсійного фонду України
Октябрського району в м.Полтаві на
постанову Полтавського окружного
адміністративного суду від 27.12.2013р.
по справі № 816/6741/13-а

за позовом Управління Пенсійного
фонду України Октябрського району в
м.Полтаві

до Відділення виконавчої дирекції
Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України у
м.Полтаві

про стягнення витрат на виплату пенсій,

ВСТАНОВИЛА:

27 грудня 2013 року постановою
Полтавського окружного
адміністративного суду
адміністративний позов управління
Пенсійного фонду України Октябрського
району в м. Полтаві до відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Полтаві
Полтавської області про стягнення
витрат на виплату пенсій задоволено
частково.

Стягнуто з відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Полтаві
Полтавської області (;
вул. Автобазівська, 2/9, к. 16, м. Полтава,
Полтавська область, 36008) на користь
управління Пенсійного фонду України
Октябрського району в м. Полтаві (; вул. Калініна, 30, м. Полтава,
Полтавська область, 36040) витрати на
виплату і доставку пенсії по
інвалідності внаслідок трудового
каліцтва в розмірі 1498 (одна тисяча
чотириста дев'яносто вісім) гривень 71
(сімдесят одна) копійка.

У задоволенні іншої частини позовних
вимог відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої
інстанції, відповідач подав апеляційну
скаргу, в якій просив постанову суду
першої інстанції скасувати, ухвалити
нове рішення, яким в задоволенні
позовних вимог відмовити в повному
обсязі. Обґрунтовуючи заявлені вимоги,
відповідач вказує, що відшкодування
витрат на виплату та доставку пенсій по
інвалідності громадян ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_3 не відноситься до компетенції
Фонду, оскільки зазначені особи не
мають статусу застрахованих осіб
відповідно до Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності".

Позивач, посилаючись на порушення та
неповне дослідження судом першої
інстанції норм матеріального права, у
апеляційній скарзі просить постанову
суду першої інстанції скасувати,
прийняти нову постанову про
задоволення позову в повному обсязі.
Обґрунтовуючи заявлені вимоги,
позивач зазначає, що судом першої
інстанції безпідставно застосовано
приписи Порядку відшкодування Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України Пенсійному фонду
України витрат, пов'язаних з виплатою
пенсій по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсій у
зв'язку із втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, затвердженого
постановою Правління Пенсійного фонду
України та Правління Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань від 4 березня 2003 р. № 5-4/4, а
також протиправно не застосовано
постанову Кабінету Міністрів України
№ 265 від 26.03.2008 року "Деякі питання
пенсійного забезпечення громадян".

Суд апеляційної інстанції на підставі
п.2 ч.1 ст. 197 КАС України розглядає
справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами.

Колегія суддів, перевіривши рішення
суду першої інстанції в межах
апеляційних скарг відповідно до ст. 195
КАС України, дослідивши матеріали
справи, вважає, що апеляційні скарги не
підлягають задоволенню з наступних
підстав:

Судом першої інстанції встановлено, що
згідно актів щомісячної звірки
особових справ пенсіонерів, які мають
право на отримання пенсії у зв'язку з
нещасним випадком на виробництві або
професійного захворювання, та таблиці
розбіжностей, складеної між Фондами, за
період з липня по вересень 2013 року
відділенням виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м. Полтаві
Полтавської області не враховані суми
витрат на:

- виплату пенсій громадянам
держав-учасників СНД та членам їх
сімей, які отримали каліцтво в державах
СНД і переїхали на постійне місце
проживання в Україну у розмірі 1498 грн.
71 коп.;

- виплату пенсій у зв'язку із втратою
годувальника в розмірі 1201 грн. 97 коп.;

- виплату допомоги на поховання в
розмірі 184 грн. 37 коп. /а.с. 8-19/.

Задовольняючи позовні вимоги в частині
стягнення з відповідача на користь
позивача витрат на виплату та доставку
пенсій по інвалідності внаслідок
трудового каліцтва в розмірі 1498 грн. 71
коп., суд першої інстанції виходив з
того, що витрати на виплату пенсій по
інвалідності відносяться до переліку
виплат, які здійснюються та
відшкодовуються Фондом соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України, у передбаченому
Законом України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" порядку.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції,
виходячи з наступного.

Пунктом 2 статті 7 Закону "Про страхові
тарифи на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності", що набрав чинності з 01
квітня 2001 року, передбачено, що фонд
сплачує страхові виплати та надає
соціальні послуги працівникам (членам
їх сімей), які потерпіли на виробництві
до 01 квітня 2001 року, з того часу, коли
відповідні підприємства передали в
установленому порядку фонду документи,
що підтверджують право цих працівників
(членів їх сімей) на такі страхові
виплати та соціальні послуги, або коли
таке право встановлено в судовому
порядку.

Потерпілі, документи яких не передані
до фонду, продовжують отримувати
належні виплати та соціальні послуги
від свого роботодавця, Пенсійного
фонду України та Фонду соціального
страхування України. При цьому кошти,
виплачені потерпілому
страхувальником, зараховуються фондом
у рахунок його страхових внесків на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, а між страховиками з
інших видів страхування і фондом у
подальшому відбуваються відповідні
розрахунки.

Пункт "г" частини 1 статті 21 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності" від
23 вересня 1999 року N 1105-XIV передбачає, що у
разі настання страхового випадку Фонд
соціального страхування від нещасних
випадків зобов'язаний у встановленому
законодавством порядку своєчасно та в
повному обсязі відшкодовувати шкоду,
заподіяну працівникові внаслідок
ушкодження його здоров'я або в разі
його смерті, виплачуючи йому або
особам, які перебували на його
утриманні пенсію по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання.

Відповідно до пункту 5 статті 24 Закону N
1105-XIV, фонд соціального страхування від
нещасних випадків зобов'язаний
співпрацювати з фондами з інших видів
соціального страхування у
фінансуванні заходів, пов'язаних з
матеріальним забезпеченням та
наданням соціальних послуг
застрахованим, у кожному конкретному
випадку спільно приймаючи рішення щодо
того, хто з них братиме участь у
фінансуванні цих заходів.

Якщо після призначення застрахованій
особі матеріальної допомоги чи надання
соціальних послуг між Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків і страховиками з інших видів
соціального страхування виникають
спори щодо понесених витрат, виплата
здійснюється страховиком, до якого
звернувся застрахований. При цьому
страховик, до якого звернувся
застрахований, має право звернутися до
відповідного страховика з інших видів
соціального страхування щодо
відшкодування понесених ним витрат

Як вбачається з матеріалів справи,
нещасний випадок на виробництві з
ОСОБА_2 стався24 листопада 1993 року на
Урайському управлінні бурових робіт
№2, м. Урай, Тюменська області, про що
свідчить акт про нещасний випадок на
виробництві від 29.01.1994 року (а.с.43-47).

З ОСОБА_4 нещасний випадок на
виробництві стався 30 листопада 1983 року
року на Автозбиральному заводі, м.
Брєжнєв ТАССР, про що свідчить акт про
нещасний випадок на виробництві від 06
грудня 1983 року № 21 (а.с.50).

Нещасний випадок на виробництві з
ОСОБА_1 стався 05 жовтня 1960 року року на
шахті "Бібіківська" у м. Узлова,
Тульська область, що підтверджується
копією акта про нещасний випадок на
виробництві (а.с.54)

Згідно ч. 2 ст. 2 Закону N 1105-XIV, особи,
право яких на отримання відшкодування
шкоди раніше було встановлено згідно
із законодавством СРСР або
законодавством України про
відшкодування шкоди, заподіяної
працівникам внаслідок травмування на
виробництві або професійного
захворювання, пов'язаних з виконанням
ними трудових обов'язків, мають право
на забезпечення по страхуванню від
нещасного випадку відповідно до цього
Закону.

Відповідно до статті 1 Угоди про
гарантії прав громадян держав -
учасниць Співдружності Незалежних
Держав у сфері пенсійного
забезпечення, що 13 березня 1992 року була
підписана Україною і набрала для неї
чинності, пенсійне забезпечення
громадян держав - учасниць даної угоди
та членів їх сімей здійснюється за
законодавством держави, на території
якої вони проживають.

Статтею 3 цієї Угоди встановлено, що всі
витрати, пов'язані зі здійсненням
пенсійного забезпечення за даною
угодою, несе держава, яка надає
забезпечення.

З наведеного вбачається, що на Фонд
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України чинним
законодавством покладено обов'язок
виплачувати постраждалим особам
пенсію по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання у разі
настання страхового випадку, в тому
числі і громадянам, які отримали право
на зазначені виплати за законодавством
СРСР.

Механізм відшкодування на
централізованому рівні Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України (далі - Фонд
соціального страхування від нещасних
випадків) Пенсійному фонду України
(далі - Пенсійний фонд) витрат,
пов'язаних з виплатою пенсій по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсій у
зв'язку із втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання передбачено Порядком
відшкодування Фондом соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України Пенсійному фонду
України витрат, пов'язаних з виплатою
пенсій по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсій у
зв'язку із втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, затвердженим постановою
правління Пенсійного фонду України,
Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України від 4
березня 2003 р. N 5-4/4.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає безпідставною відмову
відповідача від включення до заліку
суми витрат на виплату пенсій по
інвалідності внаслідок трудового
каліцтва, призначених громадянам
ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_2 в розмірі 1498 грн.
71 коп., а позовні вимоги в частині
стягнення зазначеної суми витрат -
такими, що правомірно задоволені
постановою суду першої інстанції.

Доводи відповідача у апеляційній
скарзі про те, що відшкодування витрат
на виплату та доставку пенсій по
інвалідності громадян ОСОБА_1, ОСОБА_3,
ОСОБА_2 не відноситься до компетенції
Фонду, оскільки зазначені особи не
мають статусу застрахованих осіб
відповідно до Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності", є необґрунтованими в
силу ч. 2 ст. 2 зазначеного Закону, на
який посилається заявник.

Відмовляючи у задоволенні вимог
позивача в частині відшкодування
відповідачем допомоги на поховання
померлого гр. ОСОБА_5 в розмірі 184 грн. 37
коп., суд першої інстанції виходив з
того, що причинний зв'язок між смертю
застрахованої особи та одержаним від
нещасного випадку на виробництві
ушкодженням здоров'я, не доведено, тому
підстави для відшкодування
відповідачем зазначеної суми допомоги
відсутні.

Колегія суддів вважає такий висновок
суду першої інстанції правомірним,
виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено під час судового розгляду
справи судом апеляційної інстанції, що
згідно таблиці розбіжностей до довідки
про відшкодування Фондом соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань Пенсійному фонду України
витрат, пов'язаних з виплатою пенсій по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсії у
зв'язку з втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, за серпень 2013 року
відповідачем не враховані суми витрат
на виплату допомоги на поховання у
розмірі 184 грн. 37 коп., оскільки смерть
потерпілого не пов'язана із страховим
випадком державного страхування (а.с.12).

Відповідно до частини 8 статті 34 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності" у
разі смерті потерпілого від нещасного
випадку або професійного захворювання
витрати на його поховання несе Фонд
соціального страхування від нещасних
випадків згідно з порядком, визначеним
Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частини 9 статті 34 цього ж
Закону у разі смерті потерпілого суми
страхових виплат особам, які мають на
це право, визначаються із
середньомісячного заробітку
потерпілого за вирахуванням частки,
яка припадала на потерпілого та
працездатних осіб, що перебували на
його утриманні, але не мали права на ці
виплати.

У разі смерті потерпілого, який
одержував страхові виплати і не
працював, розмір відшкодування шкоди
особам, зазначеним у статті 33 цього
Закону, визначається виходячи із суми
щомісячних страхових виплат і пенсії,
які одержував потерпілий на день його
смерті, з відповідним коригуванням
щомісячних страхових виплат згідно із
статтею 29 цього Закону. Причинний
зв'язок смерті потерпілого з одержаним
каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров'я має підтверджуватися
висновками відповідних медичних
закладів.

Постановою Кабінету Міністрів України
від 11.07.2001 року № 826 затверджений
Порядок проведення витрат на поховання
у разі смерті потерпілого від
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання, який
регулює питання проведення Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань витрат страхувальнику або
сім'ї застрахованого, чи іншій особі,
яка здійснювала поховання потерпілого
у разі його смерті від нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання, на
організацію поховання та пов'язаних з
цим ритуальних послуг.

Відповідно до пункту 1 вказаного
Порядку факт наявності нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання
засвідчується документами,
передбаченими Положенням про
розслідування та облік нещасних
випадків, професійних захворювань і
аварій на підприємствах, в установах і
організаціях.

Витрати на поховання провадяться у
разі смерті потерпілого, що настала за
обставин, за яких настає страховий
випадок державного соціального
страхування громадян від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, перелік яких визначено
Кабінетом Міністрів України (пункт 2
Порядку).

Виходячи з викладеного, колегія суддів
вважає, що обов'язок щодо виплати
допомоги на поховання застрахованої
особи покладено на відповідача лише у
випадку смерті застрахованої особи
внаслідок настання страхового випадку,
визначеного у статті 13 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності", і настання якого
законодавець пов'язує з наявністю
причинного зв'язку між смертю
потерпілого з одержаним каліцтвом або
іншим ушкодженням здоров'я.

В матеріалах справи відсутні будь-які
докази, які б свідчили про наявність
такого причинного зв'язку в даному
випадку, а тому позовні вимоги про
стягнення витрат на виплату допомоги
на поховання є неправомірними, не
підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про витрати на
виплату пенсій у зв'язку з втратою
годувальника в розмірі 1201 грн. 97 коп.,
колегія суддів зазначає наступне.

Право на одержання страхових виплат у
разі смерті потерпілого відповідно до
статті 33 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" мають непрацездатні
особи, які перебували на утриманні
померлого або мали на день його смерті
право на одержання від нього утримання,
а також дитина померлого, яка
народилася протягом не більш як
десятимісячного строку після його
смерті.

Причинний зв'язок смерті потерпілого з
одержанням каліцтва або іншим
ушкодженням здоров'я має
підтверджуватися висновками
відповідних медичних закладів (стаття
35 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності"). Відповідно до
положення про МСЕК таким закладом є
саме дана установа.

Позивачем не надано доказів того, що
гр.гр. ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на день смерті
потерпілих гр.гр. ОСОБА_8 та ОСОБА_9
відповідно перебували на утриманні
останніх або мали право на одержання
від них утримання.

А тому, у задоволенні позовних вимог
про стягнення з відповідача коштів в
розмірі 1201 грн. 97 коп. в рахунок
відшкодування витрат на виплату пенсій
особам у зв'язку з втратою годувальника
судом першої інстанції правомірно
відмовлено.

Доводи позивача у апеляційній скарзі
про те, що судом першої інстанції
неправомірно не застосовано Постанову
Кабінету Міністрів України від 26.03.2008
року № 265 «Деякі питання пенсійного
забезпечення громадян» колегія суддів
вважає безпідставними, оскільки
зазначена постанова передбачає
випадки виплати щомісячної державної
адресної допомоги, стягнення якої не
було предметом спору у справі, що
розглядається.

Інші доводи апеляційної скарги
позивача висновків суду не
спростовують.

Відповідно до вищевикладеного, колегія
суддів вважає, що постанова суду першої
інстанції ухвалена з дотриманням норм
процесуального права, у відповідності
до вимог норм матеріального права, тому
колегія суддів вважає, що підстав для
її скасування немає.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 197, ст. 198, ст.200,
п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у м.Полтаві,
Управління Пенсійного фонду України
Октябрського району в м.Полтаві -
залишити без задоволення.

Постанову Полтавського окружного
адміністративного суду від 27.12.2013р. по
справі № 816/6741/13-а - залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили.

Головуючий суддя (підпис)Сіренко
О.І.Судді(підпис) (підпис) Любчич Л.В.
Спаскін О.А.

Помічник судді
Цюпак О.П.