Справа № 809/2593/13-а
Суддя: Мікула О.І.
Дата ухвалення: 2014-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2014 року
Справа
№ 876/13651/13

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого - судді -
Мікули О.І.,

суддів -
Курильця А.Р., Кушнерика М.П.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в м.Львові апеляційну
скаргу Департаменту екології та
природних ресурсів Івано-Франківської
обласної державної адміністрації на
постанову Івано-Франківського
окружного адміністративного суду від 16
жовтня 2013 року у справі за позовом
ОСОБА_1 до Департаменту екології та
природних ресурсів Івано-Франківської
обласної державної адміністрації,
Державного управління охорони
навколишнього природного середовища в
Івано-Франківській області про
визнання протиправним та скасування
наказу про звільнення з роботи,
поновлення на роботі та зобов'язання до
вчинення дій, -

в с т а н о в
и в :

19 серпня 2013 року позивач - ОСОБА_1
звернулася в суд з позовом до
відповідачів - Департаменту екології
та природних ресурсів
Івано-Франківської обласної державної
адміністрації (далі - Департамент),
Державного управління охорони
навколишнього природного середовища
(далі - Управління), в якому просила
визнати протиправним та скасувати
наказ Державного управління охорони
навколишнього природного середовища в
Івано-Франківській області №43-о від 06
червня 2013 року «Про звільнення ОСОБА_1»;
поновити її на посаді провідного
спеціаліста сектору економічного
моніторингу та зв'язків із
громадськістю і засобами масової
інформації Державного управління
охорони навколишнього природного
середовища в Івано-Франківській
області; зобов'язати Державне
управління охорони навколишнього
природного середовища в
Івано-Франківській області вжити
заходів щодо працевлаштування
позивача у відповідності до вимог ст.184
КЗпП України.

Постановою Івано-Франківського
окружного адміністративного суду від 16
жовтня 2013 року позов задоволено
частково. Визнано протиправним та
скасовано наказ Державного управління
охорони навколишнього природного
середовища в Івано-Франківській
області №43-о від 6 червня 2013 року про
звільнення ОСОБА_1 з посади провідного
спеціаліста Сектору економічного
моніторингу, зв'язку з громадськістю і
засобами масової інформації
Державного управління охорони
навколишнього природного середовища в
Івано-Франківській області по пункту 1
статті 40 Кодексу законів про працю
України, з моменту його прийняття.
Поновлено ОСОБА_1 з 6 червня 2013 року на
посаді провідного спеціаліста Відділу
моніторингу, зв'язку з громадськістю,
засобами масової інформації та
ресурсного забезпечення Департаменту
екології та природних ресурсів
Івано-Франківської обласної державної
адміністрації. В задоволенні решти
позовних вимог відмовлено. Постанову
суду в частині поновлення ОСОБА_1 на
посаді провідного спеціаліста Відділу
моніторингу, зв'язку з громадськістю,
засобами масової інформації та
ресурсного забезпечення Департаменту
екології та природних ресурсів
Івано-Франківської обласної державної
адміністрації, у відповідності до
вимог п.3 ч.1 ст.256 КАС України, звернено
до негайного виконання.

Не погоджуючись з вказаним рішенням
суду, відповідач - Департамент екології
та природних ресурсів
Івано-Франківської обласної державної
адміністрації оскаржив його в
апеляційному порядку. Вважає, що
оскаржувана постанова прийнята з
неповним з'ясуванням обставин, що мають
значення для справи, з порушенням норм
матеріального і процесуального права
та підлягає скасуванню, покликаючись
на те, що судом першої інстанції не
надано належної правової оцінки тому
факту, що апелянт не є правонаступником
Державного управління охорони
навколишнього природного середовища в
Івано-Франківській області. Крім того,
судом першої інстанції зроблено
помилковий висновок про те, що порядок
ліквідації територіального органу
Міністерства охорони навколишнього
природного середовища, як юридичної
особи публічного права, Конституцією
України та іншим законом не
урегульований. Судом першої інстанції
не враховано положень ЦК України щодо
встановлення наявності чи відсутності
факту ліквідації юридичної особи
публічного права. Крім того, судом
першої інстанції не взято до уваги, що
на позивача не поширюються вимоги ч.2
ст.40 КЗпП України. Просить скасувати
оскаржувану постанову та направити
справу на новий розгляд в суд першої
інстанції.

Особи, які беруть участь у справі, в
судове засідання не прибули, про дату,
час і місце апеляційного розгляду
повідомлені належним чином, позивач
подала на адресу суду заперечення
проти апеляційної скарги, в яких
зазначає, що доводи апеляційної скарги
не спростовують висновків суду першої
інстанції, який ухвалив законне та
обґрунтоване рішення, просить справу
слухати у її відсутності. Тому з
врахуванням вищенаведеного, суд,
відповідно до положень ч.1 ст.197 КАС
України, вважає можливим проведення
розгляду справи в їхній відсутності в
порядку письмового провадження за
наявними у справі матеріалами та на
основі наявних у ній доказів.

Перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги в їх сукупності, суд
дійшов висновку, що апеляційну скаргу
необхідно залишити без задоволення, а
оскаржувану постанову - без змін з
наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що,
починаючи з 22 травня 2008 року, позивач
працювала на посаді провідного
спеціаліста Відділу економіки
природоохоронної діяльності,
економічного моніторингу та зв'язків
із громадськістю і засобами масової
інформації Державного управління
охорони навколишнього природного
середовища в Івано-Франківській
області, що підтверджується наказом
Управління від 21 травня 2008 року №38-о
«Про призначення на посаду» (том I,
а.с.79).

11 січня 2010 року згідно з наказом
Управління №1-в ОСОБА_1 надано
відпустку по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку з 11
січня 2010 року (том I, а.с. 81).

20 листопада 2012 року наказом Управління
№74-в ОСОБА_1 за її заявою надано
відпустку без збереження заробітної
плати у період з 20 листопада 2012 року по
01 липня 2013 року як матері дитини, яка
потребує домашнього догляду (том I, а.с.
82).

Постановою Кабінету Міністрів України
від 13 березня 2013 року №159 прийнято
рішення про ліквідацію територіальних
органів Міністерства охорони
навколишнього природного середовища.

На виконання вказаної постанови
наказом Управління від 22 березня 2013
року №11 "Про ліквідацію Державного
управління охорони навколишнього
природного середовища в
Івано-Франківській області" утворено
Комісію з проведення ліквідації
Державного управління охорони
навколишнього природного середовища в
Івано-Франківській області (том I, а.с.
100-101).

Відповідно до наказу Управління від 22
березня 2013 року №12-о працівників
Управління попереджено про наступне
вивільнення за п. 1 ст.40 КЗпП України у
зв'язку із ліквідацією Управління (том
I, а.с.87) та розпочато процедуру
персонального попередження всіх
працівників про наступне вивільнення
їх у зв'язку з повною ліквідацією
Державного управління охорони
навколишнього природного середовища в
Івано-Франківській області.

Попередження про наступне вивільнення
отримане ОСОБА_1 26 березня 2013 року, що
підтверджується копією повідомлення
про вручення поштового відправлення
(том I, а.с.97).

01 червня 2013 року позивач звернулася у
Департамент екології та природних
ресурсів Івано-Франківської обласної
державної адміністрації з заявою (вх.№1
від 04 червня 2013 року, а.с.42-43) про
переведення її з Державного управління
охорони навколишнього природного
середовища в Івано-Франківській
області в новостворений Департамент на
рівнозначну або іншу посаду згідно зі
штатним розписм даного Департаменту.

Листом №01-30/1 від 13 червня 2013 року (том I,
а.с. 40) позивачу відмовою у переведенні
у зв'язку з тим, що Департамент не є
правонаступником Управління, а тому
питання про її працевлаштування в
новоствореному Департаменті може бути
вирішено відповідно до Закону України
"Про державну службу" та Кодексу
законів про працю України в загальному
порядку

Наказом Управління від 06 червня 2013 року
№43-о ОСОБА_1 звільнено з посади
провідного спеціаліста Сектору
економічного моніторингу, зв'язку з
громадськістю і засобами масової
інформації Державного управління
охорони навколишнього природного
середовища в Івано-Франківській
області по п.1 ст.40 КЗпП України (том I,
а.с. 83).

02 серпня 2013 року Управлінням видано
ОСОБА_1 трудову книжку із відповідним
записом про звільнення, що
підтверджується підписом позивача у
журналі руху трудових книжок
Управління (том I, а.с. 93-96).

Задовольняючи частково позовні вимоги,
суд першої інстанції виходив з того, що
у спірних правовідносинах фактично
відбулася не ліквідація Державного
управління охорони навколишнього
природного середовища в
Івано-Франківській області, а його
реорганізація із зміною найменування
та часткової підпорядкованості, відтак
звільнення позивача на підставі ч.1 ст.40
КЗпП України є неправомірним. Крім
того, позивач, перебувала під
спеціальним захистом від звільнення
відповідно до вимог ч.3 ст.184 КЗпП
України, проте відповідного
працевлаштування від Державного
управління охорони навколишнього
природного середовища в
Івано-Франківській області не
отримала. Звільнення позивача
проведено з порушенням вимог трудового
законодавства України. Таким чином,
належним способом захисту порушеного
права позивача суд вважав її
поновлення з 06 червня 2013 року (дати
протиправного звільнення) на посаді
провідного спеціаліста Відділу
моніторингу, зв'язку з громадськістю,
засобами масової інформації та
ресурсного забезпечення Департаменту
екології та природних ресурсів
Івано-Франківської обласної державної
адміністрації.

Такі висновки суду першої інстанції, на
думку колегії суддів, відповідають
нормам матеріального права та
фактичним обставинам справи і є
правильними, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про
державну службу" державна служба в
Україні - це професійна діяльність
осіб, які займають посади в державних
органах та їх апараті щодо практичного
виконання завдань і функцій держави та
одержують заробітну плату за рахунок
державних коштів.

Згідно з п.6 ч.1 ст.5-1 КЗпП України
держава гарантує працездатним
громадянам, які постійно проживають на
території України, зокрема, правовий
захист від необґрунтованої відмови у
прийнятті на роботу і незаконного
звільнення, а також сприяння у
збереженні роботи.

Відповідно до ч.1 ст.30 Закону України
"Про державну службу" державна служба
припиняється, передусім, з загальних
підстав, передбачених КЗпП України, а
також з підстав, визначених цією
статтею.

Таким чином, при звільненні особи з
публічної служби за загальними
підставами, передбаченими КЗпП
України, на цю особу поширюються
гарантії, передбачені КЗпП України,
якщо інше прямо не передбачено
спеціальним законом.

Відповідно до ч.3 ст.36 КЗпП України при
зміні власника підприємства, а також
при його реорганізації (злитті,
приєднанні, поділу, виділу,
перетворенні) дія трудового договору
продовжується. Припинення трудового
договору за ініціативою власника чи
уповноваженого ним органу можливе
тільки у разі скорочення чисельності
чи штату працівників.

Згідно з п.1 ч.1 та ч.2 ст.40 КЗпП України
трудовий договір, укладений на
невизначений строк, а також строковий
трудовий договір до закінчення строку
його чинності можуть бути розірвані
власником або уповноваженим ним
органом у випадку змін в організації
виробництва і праці, в тому числі
ліквідації, реорганізації, банкрутства
або перепрофілювання підприємства,
установи, організації, скорочення
чисельності або штату працівників.
Звільнення за підставою, зазначеною в
п.1 ст.40 КЗпП України допускається, якщо
неможливо перевести працівника за його
згодою на іншу роботу.

З аналізу зазначених норм вбачається,
що підставою розірвання трудового
договору є виникнення обставин, які або
взагалі унеможливлюють роботу
працівника на підприємстві, в установі
чи організації, або унеможливлюють
виконання цим працівником покладених
на нього трудовим договором обов'язків,
тобто фактично у штаті підприємства,
установи, організації - роботодавця
ліквідується робоче місце працівника,
його посада, і він відмовляється
виконувати іншу роботу.

Суд першої інстанції дійшов висновку, з
яким погоджується колегія суддів, про
те, що у спірних правовідносинах
фактично відбулася не ліквідація
Державного управління охорони
навколишнього природного середовища в
Івано-Франківській області, а його
реорганізація із зміною найменування
та часткової підпорядкованості.
Вказаний факт підтверджується
дослідженими в судовому засіданні
доказами, зокрема Положенням про про
Державне управління охорони
навколишнього природного середовища в
областях, містах Києві та Севастополі
та Положенням про Департамент екології
та природних ресурсів
Івано-Франківської обласної державної
адміністрації, якими не встановлено
суттєвих розбіжностей у завданнях і
функціях даних юридичних осіб; штатним
розписом на 2013 рік в Управлінні та
Департаменті, де визначена однакова
штатна чисельність працівників - 29
осіб, серед яких 21 працівник був
працевлаштований 24 травня і 01 червня 2013
року в порядку переведення з посад, які
займали в Управлінні до їх переведення
на підставі відповідних заяв про їх
перевід. Крім того, на час розгляду
адміністративної справи Департамент
перебуває у тих же службових
приміщенням, які займало Управління,
користується тим же обладнанням,
устаткуванням і майном, яким
користувалося Управління. Судом
встановлено фактичне
правонаступництво реалізації
державної політики у сфері охорони
навколишнього природного середовища,
раціонального використання,
відтворення та охорони природних
ресурсів, поводження з відходами,
екологічної безпеки, заповідної
справи, формування, збереження та
використання екологічної мережі від
ліквідованого Управління до
новоствореного Департаменту. Також
встановлено факт утворення в
новоствореному Департаменті Відділу
моніторингу, зв'язків з громадськістю,
засобами масової інформації та
ресурсного забезпечення, який виконує
практично ідентичні функції та
завдання, що були характерні Сектору
економіки природоохоронної
діяльності, екологічного моніторингу,
зв'язків з громадськістю та засобами
масової інформації Управління, в якому
до звільнення працювала ОСОБА_1
Додаткові завдання Відділу
Департаменту (ресурсне забезпечення) і
окремих прав та обов'язків провідного
спеціаліста даного Відділу, в цілому не
змінює їх основної суті, що ідентична
таким завданням, правам і обов'язкам,
які були визначені положенням про
Сектор Управління та посадовою
інструкцією провідного спеціаліста
Сектору Управління, наявність яких і
вирізняють Відділ Департаменту і його
провідних спеціалістів від інших
структурних підрозділів даного
Департаменту і його працівників.

Вищенаведені обставини свідчать про
те, що відповідач в порушення вимог ч.2
ст. 40 КЗпП України при ліквідації
Державного управління охорони
навколишнього природного середовища в
Івано-Франківській області і створенні
Департаменту екології та природних
ресурсів Івано-Франківської ОДА, не
здійснив працевлаштування позивача у
новоствореному територіальному органі
державної влади, який виконує ті ж самі
завдання у сфері охорони навколишнього
природного середовища.

Таким чином, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про протиправність наказу
Державного управління охорони
навколишнього природного середовища в
Івано-Франківській області №43-о від 6
червня 2013 року про звільнення ОСОБА_1 з
посади провідного спеціаліста Сектору
економічного моніторингу, зв'язку з
громадськістю і засобами масової
інформації Державного управління
охорони навколишнього природного
середовища в Івано-Франківській
області по п.1 ст.40 КЗпП України Доводи
апелянта в цій частині є
безпідставними та не спростовують
висновків суду першої інстанції.

Судом першої інстанції також дано
правильну правову оцінку тому факт, що
позивач, як жінка, яка має на утриманні
дитину віком до шести років перебувала
під спеціальним захистом від
звільнення та відповідно до приписів
ч.3 ст.184 КЗпП України мала право на
обов'язкове працевлаштування, разом з
тим такий обов'язок працедавцем не
виконаний, чим порушено відповідне
право позивача. Доказів того, що
позивачу пропонувалась будь-яка посада
у Департаменті екології та природних
ресурсів Івано-Франківської обласної
державної адміністрації чи її відмови
від такої посади суду не надано.

Покликання апелянта в частині того, що
на позивача не розповсюджуються вимоги
ч. 2 ст.40 КЗпП України, є безпідставними,
оскільки встановлена законодавством
можливість ліквідації державної
установи (організації) з одночасним
створенням іншої, яка буде виконувати
повноваження (завдання) особи, що
ліквідується, не виключає, а включає
зобов'язання роботодавця (держави) по
працевлаштуванню працівників
ліквідованої установи. Це зобов'язання
працедавцем не виконано, відтак
трудові гарантії позивача як
працівника порушені.

Покликання апелянта на те, що судом
першої інстанції не враховано положень
ЦК України щодо встановлення наявності
чи відсутності факту ліквідації
юридичної особи публічного права, є
безпідставними, виходячи з наступного.

ЦК України встановлено порядок
створення, організаційно-правові
форми, правовий статус юридичних осіб
приватного права, а порядок утворення
та правовий статус юридичних осіб
публічного права встановлюється
Конституцією України та законом.

Вищевказаний висновок також
узгоджується з правовою позицією
Верховного суду України, викладеною у
постанові від 17 жовтня 2011 року у
справі № 21-237а11, а відповідно до ч.1 ст.
244-2 КАС України рішення Верховного Суду
України, прийняте за результатами
розгляду заяви про перегляд судового
рішення з мотивів неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права у подібних
правовідносинах, є обов'язковим для
всіх суб'єктів владних повноважень, які
застосовують у своїй діяльності
нормативно-правовий акт, що містить
зазначені норми права, та для усіх
судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність з рішенням Верховного
Суду України.

Такі ж правові висновки сформовано в
ухвалах Вищого адміністративного суду
України від 15 листопада 2011 року №К-30845/09
та від 04 червня 2013 року №К-20441/10.

Аналізуючи вищенаведені законодавчі
приписи та фактичні обставини справи,
колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції дійшов правильного висновку
про те, що належним способом захисту
порушеного права позивача суд вважає
її поновлення з 6 червня 2013 року (дати
протиправного звільнення) на посаді
провідного спеціаліста Відділу
моніторингу, зв'язку з громадськістю,
засобами масової інформації та
ресурсного забезпечення Департаменту
екології та природних ресурсів
Івано-Франківської обласної державної
адміністрації.

Ч.1 ст.71 КАС України передбачено, що
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення. Згідно з ч.2 ст.71
КАС України в адміністративних справах
про протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладаються на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Як встановлено судом першої інстанції,
з висновком якого погоджується колегія
суддів, відповідач не довів
правомірність своїх дій щодо
звільнення ОСОБА_1 з займаної посади,
покликання відповідача на дотримання
ним вимог трудового законодавства
спростовані позивачем та не знайшли
свого підтвердження в ході розгляду
даної справи.

Таким чином, доводи апеляційної скарги
є безпідставними та не спростовують
висновків суду першої інстанції.

З врахуванням вищенаведеного колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
дійшов правильного висновку про
підставність позовних вимог в частині
визнання протиправним та скасування
наказу про звільнення та поновлення на
посаді у новоствореній юридичній особі
публічного права, правильно і повно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
тому відповідно до ч. 1 ст. 200 КАС України
апеляційну скаргу необхідно залишити
без задоволення, а постанову суду - без
змін.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС
України, суд,-

у х в а л
и в :

Апеляційну скаргу Департаменту
екології та природних ресурсів
Івано-Франківської обласної державної
адміністрації залишити без
задоволення, а постанову
Івано-Франківського окружного
адміністративного суду від 16 жовтня 2013
року у справі № 809/2593/13-а - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, що беруть участь у справі, та
може бути оскаржена протягом двадцяти
днів шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий
О.І. Мікула

Судді
А.Р. Курилець

М.П. Кушнерик