Справа № 2-а-5103/11
Суддя: Грищенко Т.М.
Дата ухвалення: 2014-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 2-а-5103/11
Головуючий у 1-й інстанції:
Суддя-доповідач: Грищенко Т.М.
У Х В А Л А

Іменем України

28 лютого 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

Головуючого-судді:
Грищенко Т.М.,

Суддів:
Лічевецького І.О.,

Мацедонської В.Е.

розглянувши в приміщенні суду в
порядку письмового провадження
апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в
Рокитнянському районі Київської
області на постанову Рокитнянського
районного суду Київської області від
14.06.2011 року у справі за позовом ОСОБА_3
до управління Пенсійного фонду України
в Рокитнянському районі Київської
області про зобов'язання провести
нарахування, перерахунок та виплату
недоотриманої суми пенсії, -

ВСТАНОВИВ

11 лютого 2011 року позивач звернувся до
Рокитнянського районного суду
Київської області з адміністративним
позовом до Управління Пенсійного Фонду
України в Рокитнянському районі
Київської області про визнання
неправомірними дій відповідача щодо
донарахування та виплати доплат до
пенсії та додаткової пенсії за шкоду
заподіяну здоров'ю та стягнення
щомісячної соціальної допомоги, як
дитині; зобов'язання відповідача
провести донарахування та виплату
позивачу щомісячної доплати до пенсії
в розмірі мінімальної заробітної плати
відповідно до ст.39 Закону України «Про
статус та соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»,
щомісячної додаткової пенсії у розмірі
15% мінімальної пенсії за віком
відповідно до ст.51 Закону України «Про
статус та соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», та
щомісячної суми державної соціальної
допомоги у розмірі 30% мінімальної
пенсії за віком відповідно до ст.6
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни» та проводити такі виплати
у подальшому.

Постановою Рокитнянського районного
суду Київської області від 14 червня 2011
року позовні вимоги позивача до
Управління Пенсійного Фонду України в
Рокитнянському районі Київської
області про визнання неправомірними
дій Управління Пенсійного Фонду
України в Рокитнянському районі
Київської області щодо відмови у
проведені перерахунку та виплати
недоотриманої сум пенсії та
зобов'язання провести перерахунок та
виплату недоотриманих сум пенсії -
задоволено частково, а саме: визнано
дій відповідача щодо відмови у
донарахуванні та виплаті
недоотриманих сум пенсії
протиправними; зобов'язано відповідача
здійснити перерахунок та виплату
щомісячної доплати до пенсії у розмірі
однієї мінімальної заробітної плати,
щомісячної додаткової пенсії у розмірі
15% мінімальної пенсії за віком у
відповідності до ст.ст.39,51 Закону
України «Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
щомісячну соціальну допомогу як дитині
війни у розмірі 30% мінімальної пенсії
за віком відповідно до ст.6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни» починаючи з 11 серпня 2010 року по 11
лютого 2011 року та з 12 лютого 2011 року з
урахуванням виплачених коштів та з
послідуючою їх виплатою згідно діючого
законодавства на час виплати. В решті
позовні вимоги залишено без
задоволення.

Не погоджуючись з зазначеним судовим
рішенням, Управління Пенсійного Фонду
України в Рокитнянському районі
Київської області подало апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
постанову суду першої інстанції як
таку, що постановлена з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
та прийняти нову постанову, якою
відмовити у задоволенні позовних
вимог.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
залишенню без задоволення, а постанова
суду - без змін з таких підстав.

Згідно зі п. 1 ч. 1 ст. 198, ч. 1 ст. 200 КАС
України суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову суду - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач є потерпілим від
Чорнобильської катастрофи, що
підтверджується копією посвідчення
(категорія 4), Серія НОМЕР_1, виданим
Київською облдержадміністрацією 10
серпня 1994 року, отримує пенсію у
відповідача та проживає у с. Ольшаниця
Рокитнянського району Київської
області, яке за переліком населених
пунктів Київської області віднесено до
зони посиленого радіоекологічного
контролю.

У відповідності до ст. 49 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської
катастрофи»пенсії особам, віднесеним
до категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у
вигляді: а) державної пенсії; б)
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю, яка призначається після
виникнення права на державну пенсію.

Відповідно до ч.1 ст. 39 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»,
пенсіонерам, які проживають на
територіях радіоактивного
забруднення, проводиться доплата до
пенсії, яка становить у зоні посиленого
радіоекологічного контролю - одна
мінімальна заробітна плата.

Статтею 51 Закону передбачено, що
особам, віднесеним до категорії 4,
щомісячна додаткова пенсія за шкоду,
заподіяну здоров'ю, призначається у
розмірі 15 відсотків мінімальної пенсії
за віком.

Всупереч ст. 39,51 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян, що
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» позивачу доплати
виплачувалась відповідно до Постанов
Кабінету Міністрів України від 28
травня 2008 року № 530, від 26 липня 1996 року
№836.

З огляду на те, що Закон України «Про
статус і соціальний захист громадян, що
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» має вищу юридичну силу в
порівняні з Постановами Кабінету
Міністрів України від 28 травня 2008 року
№ 530 та від 26 липня 1996 року №836
відповідач не правомірно виплачував
доплату до пенсії в меншому розмірі ніж
це передбачено ст.ст. 39,51 зазначеного
Закону.

Судом першої інстанції встановлено, що
позивач є особою, що належить до
соціальної категорії громадян «діти
війни» в розумінні ст. 1 Закону України
«Про соціальний захист дітей війни», а
відтак, на неї повністю
розповсюджуються всі пільги та
соціальні гарантії, передбачені
зазначеним вище Законом України.

Згідно ст. 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни» особам,
що належать до соціальної категорії
громадян «діти війни», з 01 січня 2006 року
відповідач повинен був нараховувати та
виплачувати щомісячне підвищення до
пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії
за віком.

Розмір мінімальної пенсії за віком
визначений ст. 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», згідно якої мінімальна
пенсія за віком дорівнює прожитковому
мінімуму, встановленому для осіб, що
втратили працездатність.

Розмір прожиткового мінімуму для осіб
щорічно встановлюється Законом
України «Про Державний бюджет
України»на відповідний рік.

На момент звернення позивача до суду,
нарахування підвищення до його пенсії
в розмірі 30% від мінімальної пенсії за
віком, відповідно до положень ст. 6
Закону відповідачем не здійснено, у
зв'язку з чим він звернувся до суду за
захистом своїх прав.

Всупереч ст. 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей
війни»позивачу щомісячне підвищення
до пенсії виплачувалось відповідно до
постанови Кабінету Міністрів України
від 28 травня 2008 року № 530 «Деякі питання
соціального захисту окремих категорій
громадян».

З огляду на загальні засади
пріоритетності законів над
підзаконними актами, Закон України
«Про соціальний захист дітей війни»має
вищу юридичну силу в порівнянні з
Постановою Кабінету Міністрів України
від 28 травня 2008 року № 530. Отже,
відповідач не правомірно виплачував
щомісячне підвищення до пенсії в
меншому розмірі ніж це передбачено ст. 6
зазначеного Закону.

Таким чином, апеляційна інстанція
приходить до однозначного висновку про
обгрунтованість висновків суду першої
інстанції про наявність у позивача
права на перерахунок пенсії, доплати до
пенсії та додаткової пенсії в розмірі,
передбаченому ст. 39,51 Закону України
"Про статус і соціальний захист
громадян, що постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" та ст. 6
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни».

На підставі вищенаведеного, приймаючи
до уваги, що судом першої інстанції
правильно встановлено обставини
справи, судове рішення ухвалено з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, висновки суду
першої інстанції доводами апелянта не
спростовані, колегія суддів приходить
до висновку про відсутність підстав
для зміни або скасування постанови
суду.

Керуючись ст.ст.183-2, 195, 197, 198, 200, 205, 206 КАС
України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного Фонду України в
Рокитнянському районі Київської
області - залишити без задоволення.

Постанову Рокитнянського районного
суду Київської області від 14 червня 2011
року - залишити без змін.

Ухвала є остаточною і оскарженню не
підлягає.

Головуючий суддя
Грищенко Т.М.

Судді
Лічевецький І.О.

Мацедонська
В.Е.

.

Головуючий суддя
Грищенко Т.М.

Судді:
Лічевецький І.О.

Мацедонська В.Е.