Справа № 2033/2а-6304/11
Суддя: Чалий І.С.
Дата ухвалення: 2014-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2014 р. Справа №
2033/2а-6304/11Колегія суддів Харківського
апеляційного адміністративного суду у
складі

Головуючого судді: Чалого І.С.

Суддів: Зеленського В.В. , П'янової Я.В.

розглянувши в порядку письмового
провадження у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Управління Пенсійного фонду
України в Фрунзенському районі м.
Харкова на постанову Фрунзенського
районного суду м. Харкова від
21.09.2011р. по справі № 2033/2а-6304/11

за позовом ОСОБА_1

до Управління Пенсійного фонду
України в Фрунзенському районі м.
Харкова

про зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

22.08.2011 року ОСОБА_1 (надалі по тексту
позивач) звернувся до суду з позовом до
Управління Пенсійного фонду України в
Фрунзенському районі м. Харкова (надалі
по тексту відповідач), в якому просив
суд визнати дії відповідача щодо не
нарахування та не виплати пенсії
(основної пенсії, додаткової пенсії,
підвищень до пенсії) виключно у
законодавчо встановлених розмірах та
відмову у проведенні відповідного
перерахунку та виплати -незаконними;
зобов'язати відповідача з 01 січня 2005
року провести перерахунок підвищення
до пенсії, як інваліду війни 2 групи,
відповідно до ч. 4 ст. 13 Закону України
«Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту», встановивши
його в розмірі 350 відсотків мінімальної
пенсії за віком, виходячи із
мінімального розміру пенсії за віком,
встановленого ч.1 ст. 28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування», та провести
відповідні виплати з урахуванням
фактично виплачених сум за цей період з
послідуючим її перерахунком та
виплатою відповідно до встановлення
нових розмірів прожиткових мінімумів
для непрацездатних осіб постійно на
весь час виплати підвищення до пенсії,
без обмеження кінцевою датою;
зобов'язати відповідача провести
нарахування та забезпечити виплату
компенсації втрати частини доходів у
зв'язку із порушенням строків виплати
підвищення до пенсії, як інваліду війни
2 групи, відповідно до ч. 4 ст. 13 Закону
України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту»,
виходячи із мінімального розміру
пенсії за віком, встановленого ст.. 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», у розмірі, обчисленому
відповідно до Порядку проведення
компенсації громадянам втрати частини
доходів у зв'язку з порушенням термінів
їх виплати, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 21
лютого 2001 року №159 за період з 01 січня
2005 року.

Постановою суду першої інстанції від
21.09.2011р. позовні вимоги задоволено
частково. Визнано дії Управління
Пенсійного фонду України у
Фрунзенському районі м. Харкова щодо не
нарахування та не виплати ОСОБА_1
пенсії (основної пенсії, додаткової
пенсії, підвищень до пенсії) виключно у
законодавчо встановлених розмірах та
відмову у проведенні відповідного
перерахунку та виплати -незаконними.

Зобов'язано Управління Пенсійного
фонду України у Фрунзенському районі м.
Харкова, починаючи з 01 січня 2005 року
провести ОСОБА_1 перерахунок
підвищення до пенсії, як інваліду війни
2 групи, відповідно до ч. 4 ст. 13 ЗУ «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту», встановивши його
в розмірі 350 відсотків мінімальної
пенсії за віком, виходячи із
мінімального розміру пенсії за віком,
встановленого ч.1 ст. 28 ЗУ «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», та провести відповідні
виплати, з урахуванням фактично
виплачених сум за цей період, з
послідуючим її перерахунком та
виплатою відповідно до встановлення
нових розмірів прожиткових мінімумів
для непрацездатних осіб постійно на
весь час виплати підвищення до пенсії,
без обмеження кінцевою датою.

Зобов'язано Управління Пенсійного
фонду України у Фрунзенському районі м.
Харкова провести ОСОБА_1 нарахування та
забезпечити виплату компенсації
втрати частини доходів у зв'язку із
порушенням строків виплати підвищення
до пенсії, як інваліду війни 2 групи,
відповідно до ч. 4 ст. 13 ЗУ «Про статус
ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту», у розмірі,
обчисленому відповідно до Порядку
проведення компенсації громадянам
втрати частини доходів у зв'язку з
порушенням термінів їх виплати,
затвердженого постановою КМУ від 21.02.2001
року №159 за період з 01 січня 2005 року,
виходячи із мінімального розміру
пенсії за віком, встановленого ст.. 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування».

Не погодившись з постановою суду
першої інстанції, відповідач подав
апеляційну скаргу, в якій посилаючись
на порушення судом першої інстанції
норм чинного законодавства, що діє в
системі пенсійного забезпечення,
просить постанову суду першої
інстанції скасувати та прийняти нове
рішення, яким в задоволенні позовних
вимог відмовити.

Сторони в судове засідання не прибули,
про дату, час та місце розгляду
повідомлені належним чином.

Виходячи з приписів ст. 197 КАС України
вищезазначена апеляційна скарга
розглядається в порядку письмового
провадження.

Колегія суддів, заслухавши
суддю-доповідача, перевіривши, в межах
апеляційної скарги постанову суду
першої інстанції та доводи апеляційної
скарги, дослідивши матеріали справи,
вважає, що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено в суді апеляційної
інстанції, що позивач має статус особи,
яка перебуває на 2 групі інвалідності, у
зв'язку з захворюванням під час
ліквідації аварії на ЧАЕС, та перебуває
на пенсійному обліку у відповідача.

Управлінням пенсійного фонду України у
Фрунзенському районі м.Харкова
позивачу у проведенні підвищення до
пенсії, як інваліду війни 2 групи,
відповідно до ч.4 ст.13 Закону України
"Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту" було
відмовлено. Відмовлено було також у
проведенні компенсаційних виплат.

Задовольняючи позовні вимоги суд
першої інстанції дійшов до висновку
про протиправність дій відповідача у
виплаті підвищення до пенсії, не у
розмірах, що передбачені ч.4 ст.13 Закону
України "Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту".

Колегія суддів не погоджується з
такими висновками суду першої
інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 46 Конституції
України, громадяни мають право на
соціальний захист, що включає право на
забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них
обставин, а також у старості та в інших
випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації
конституційного права громадян, які є
інвалідами війни, на охорону їхнього
життя і здоров'я, створення належних
умов для їх життєзабезпечення та
формування в суспільстві шанобливого
ставлення до них, їх правовий статус,
визначені та закріплені в Законі
Україні «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту»

Статтею 13 Закону України "Про статус
ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту" (в редакції Закону
України "Про внесення змін до Закону
України "Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту" від
18.11.2004 р. N 2212-IV) встановлено, що
інвалідам війни пенсії або щомісячне
довічне грошове утримання чи державна
соціальна допомога, що виплачується
замість пенсії підвищуються: інвалідам
I групи - у розмірі 400 процентів
мінімальної пенсії за віком, II групи - 350
процентів мінімальної пенсії за віком,
III групи - 200 процентів мінімальної
пенсії за віком.

Законом України "Про внесення змін до
Закону України "Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального захисту"
від 05.10.2005 року № 2939-ІV, який набрав
чинності з 01.01.2006 року, положення
частини 4 статті 13 даного Закону було
викладено у новій редакції.

Так, згідно ч.4 ст.13 Закону України "Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту" в редакції Закону
України від 05.10.2005 року № 2939-ІV, чинній
станом на час подання позивачем даного
позову, інвалідам війни пенсії або
щомісячне довічне грошове утримання чи
державна соціальна допомога, що
виплачується замість пенсії,
підвищуються: інвалідам I групи - у
розмірі 50 процентів прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність, II групи - 40 процентів
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, III групи - 30
процентів прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність.

Таким чином, з набуттям чинності
Законом України "Про внесення змін до
Закону України "Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального захисту"
з 01.01.2006 року розмір підвищення до
пенсії по інвалідності, яка
виплачується позивачеві як інваліду П
групи, встановлено на рівні 40%
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність.

З огляду на наведену норму, враховуючи
дату звернення позивача до суду з даним
позовом -22.08.2011 року, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції
неправильно застосував до спірних
правовідносин норми ст.13 Закону
України "Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту" в
редакції Закону України від 05.10.2005 року
№ 2939-ІV.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Таким чином, колегія суддів приходить
до висновку, що відповідач у спірних
правовідносинах діяв на підставі, у
межах повноважень та у спосіб,
передбачений Законом з дотриманням
вимог ч.3 ст.2 КАС України.

Стосовно частини позовних вимог про
зобов'язання відповідача провести
нарахування та виплату компенсації
втрати частини доходів у зв'язку із
порушенням строків виплати позивачу
підвищення до пенсії, відповідно до
"Порядку проведення компенсації
громадянам втрати частини доходів у
зв'язку з порушенням термінів їх
виплати", затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 21.02.2001
року №159 з 01.01.2005 року, то колегія суддів
зазначає наступне.

Статтею 2 Закону України "Про
компенсацію громадянам втрати частини
доходів у зв'язку із порушенням строків
їх виплати " зазначено, що компенсація
громадянам втрати частини доходів у
зв'язку із порушенням строків їх
виплати провадиться у разі затримки на
один і більше календарних місяців
виплати доходів, нарахованих
громадянам за період, починаючи з дня
набрання чинності цим Законом.

Аналізуючи наведену вище норму,
колегія суддів дійшла до висновку про
те, що компенсація громадянам втрати
частини доходів проводиться у разі
затримки нарахованих сум.

Позивач просить про здійснення
компенсації ще не нарахованих сум.

Таким чином, колегія суддів не вбачає
підстав для задоволення даної частини
позову.

З приводу висновків суду першої
інстанції про задоволення позову за
період часу з 01.01.2005 року, то колегія
суддів зазначає наступне.

Згідно ч. 2 ст. 99 КАС України для
звернення до адміністративного суду за
захистом прав, свобод та інтересів
особи встановлювався шестимісячний
строк, який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Колегія суддів відзначає, що статтею 99
КАС України визначаються строки
звернення до адміністративного суду з
адміністративним позовом з метою
досягнення юридичної визначеності у
публічно-правових відносинах. Ці
строки обмежують час, протягом якого
такі правовідносини можуть вважатися
спірними; після їх завершення, якщо
ніхто не звернувся до суду за
вирішенням спору, відносини стають
стабільними. Строк звернення до
адміністративного суду з
адміністративним позовом - проміжок
часу після виникнення спору у
публічно-правових відносинах, протягом
якого особа має право звернутися до
адміністративного суду із позовною
заявою за вирішенням цього спору і
захистом своїх прав, свобод чи
інтересів.

Отже, дотримання строку звернення з
адміністративним позовом є однією з
умов для реалізації права на позов у
публічно-правових відносинах.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач звернувся до суду з
адміністративним позовом 22.08.2011 року із
вимогами щодо захисту його порушених
прав, що мали місце за 2005 рік.

Отже, враховуючи дату звернення
позивача до суду з адміністративним
позовом, шестимісячний строк на
звернення до суду з позовом та період,
за який позивач просить суд захистити
його права, колегія суддів зазначає, що
позивачем пропущено встановлений
строк звернення до суду.

Частина 1 статті 99 Кодексу
адміністративного судочинства України
каже, що адміністративний позов може
бути подано в межах строку звернення до
адміністративного суду, встановленого
цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до ч.1 ст. 100 КАС України
адміністративний позов, поданий після
закінчення строків, установлених
законом, залишається без розгляду, якщо
суд за заявою особи, яка його подала, не
знайде підстав для поновлення строку,
про що постановляється ухвала.

З матеріалів справи таких підстав не
вбачається. Доказів поважності
пропуску строку на звернення до суду з
позовом позивачем не надано.

Виходячи із зазначених обставин
справи, колегія суддів вважає, що судом
при ухваленні рішення було порушено
приписи ст.ст. 99, 100 КАС України.

Судом першої інстанції були
неправильно враховані норми
матеріального права, а саме: Закону
України "Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту" в
редакції Закону України від 05.10.2005 року
№ 2939-ІV, застосовані норми
процесуального права, а саме: ст.ст.99,100
КАС України.

Відповідно до ч.1 ст. 195 КАС України суд
апеляційної інстанції переглядає
судові рішення суду першої інстанції в
межах апеляційної скарги. Суд
апеляційної інстанції може вийти за
межі доводів апеляційної скарги в разі
встановленні під час апеляційного
провадження порушень, допущених судом
першої інстанції, які призвели до
неправильного вирішення справи.

Згідно до п.п. 3, 4 ч.1 ст. 198 КАС України,
за наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду першої
інстанції суд апеляційної інстанції
має право скасувати її та прийняти нову
постанову суду; скасувати постанову
суду і залишити позовну заяву без
розгляду.

Колегія суддів, дійшла до висновку, що
постанова суду першої інстанції
підлягає скасуванню, а апеляційна
скарга - частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 197, 198, п. 4 ч.1
ст. 202, 205, 207, 209, 254 Кодексу
адміністративного судочинства,
колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Фрунзенському районі м. Харкова
задовольнити частково.

Постанову Фрунзенського районного
суду м. Харкова від 21.09.2011р. по справі №
2033/2а-6304/11 скасувати і в частині
позовних вимог про зобов'язання
Управління Пенсійного фонду України у
Фрунзенському районі м.Харкова
провести перерахунок та виплату
підвищення до пенсії ОСОБА_1 за період
часу з 01.01.2005 року по 22.02.2011 року
залишити без розгляду.

В іншій частині прийняти нову
постанову, якою в задоволенні іншої
частини позову відмовити.

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили.

Головуючий суддя Чалий І.С.Судді
Зеленський В.В. П’янова Я.В.